ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 32/8

08.02.08

За позовом Компанії «Вьорваг Фарма ГмбХ Ко.КГ»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Медфармсервіс»

про стягнення заборгованості

Представники сторін:

Від позивача                              Марченко Р.В. –предст.

Від відповідача                    Тарнавская К.Л. –предст.

Суддя Хрипун О.О.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення 19 877,06 євро основного боргу та 1 092,68 євро пені у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язань за договором про дистриб’юторство № б/н від 21.11.2005.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежно виконував свої зобов’язання за договором про дистриб’юторство № б/н від 21.11.2005, а саме – вчасно не розрахувався за отриманий по зазначеному договору товар.

Відповідач надав відзив на позовну заяву відповідно до якого позов не визнає, посилаючись на його необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2005 між позивачем та відповідачем було укладено договір про дистриб’юторство № б/н, згідно з яким Компанія «Вьорваг Фарма ГмбХ Ко. КГ»призначила ТОВ «Медфармсервіс»дистриб’ютором товарів, що є предметом зазначеного договору, на території України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічні положення містяться і в ст. 265 Господарського кодексу України.

Частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до пункту 1 глави 1 договору про дистриб’юторство № б/н від 21.11.2005 позивач та відповідач погодили, що відповідач діє як незалежний трейдер та дилер для позивача та повинен купувати товари, що є предметом зазначеного договору, у позивача та продавати їх від свого імені, за свій рахунок і на свій ризик своїм клієнтам на території України.

Товари, які є предметом договору про дистриб’юторство № б/н від 21.11.2005 обмежуються товарами, більш детально викладеними в Додатку № 1.

Згідно з розділом 4 договору про дистриб’юторство № б/н від 21.11.2005 ціни поставки, які вказуються позивачем, є цінами, викладеними в поточному прайс-листі, викладеномі в Додатку № 1, який є невід’ємною частиною вказаного договору. Загальна сума договору складає 251 515,00 євро. Рахунки-фактури виставляються в євро. Сплата здійснюється на рахунок позивача протягом 60 днів з дня виписки рахунка-фактури.

В пункті 1 глави 4 договору про дистриб’юторство № б/н від 21.11.2005 сторони погодили умови поставки товару: СІП –Київ (Інкотермс –2000).

Згідно з Міжнародними правилами по тлумаченню термінів «Інкотермс»умова CIP –Перевезення і страхування оплачені до (...місце призначення зазначене) термін «фрахт/перевезення та страхування оплачено до ...»означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які додаткові витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки у вищезазначений спосіб. Однак за умовами терміна CIP на продавця покладається також обов'язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Згідно зі ст. А.4 Правил ІНКОТЕРМС-2000 продавець зобов'язаний здійснити поставку шляхом надання товару перевізнику, з яким укладено договір перевезення, у відповідності зі статтею А.3, а за наявності декількох перевізників - першому з них, для транспортування товару до узгодженого пункту в межах названого місця у встановлену дату або в межах узгодженого періоду.

Стаття А.5 Правил ІНКОТЕРМС-2000 визначає, що продавець зобов'язаний, з урахуванням положень статті Б.5, нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4.

Відповідно до ст. Б.4 Правил ІНКОТЕРМС-2000 покупець зобов'язаний прийняти поставку товару, як тільки її здійснено у відповідності з статтею А.4, та одержати товар від перевізника в названому місці. Крім того, ст. Б.5. передбачено, що покупець зобов'язаний нести всі ризики втрати чи пошкодження товару з моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4.

Відповідно до товарно-транспортної накладної (CMR) від 08.03.2007 позивач надав пepeвізнику (REWICO Deutschland Sped. + Log. GmbH) товар згідно рахунку-фактури № 193996 на суму 11213,09 євро, а відповідно до товарно-транспортної накладної (CMR) від 16.05.2007 позивач надав перевізнику товар згідно рахунку-фактури № 212061 на суму 15163,97 євро для подальшого його перевезення ТОВ «Медфармсервіс».

Позивач, на підтвердження виконання зобов’язань щодо супроводу товару, надав рахунки-фактури, упаковочні листи, сертифікати про страхування та сертифікати відповідності товару, про що зазначено в п. 5 товарно-транспортних накладних.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач належним чином виконав обов’язок з поставки товару, визначеного рахунком-фактурою № 193996 та рахунком-фактурою № 212061, відповідачу.

Відповідно до пункту 2 глави 4 договору про дистриб’юторство № б/н від 21.11.2005 оплата товару здійснюється протягом 60 днів із дня виписки рахунку-фактури на рахунок позивача.

Відповідач розрахувався за отриманий товар частково, сплативши 2000,00 євро по рахунку-фактурі № 193996 від 01.03.2007 та 4500,00 євро - по рахунку-фактурі № 212061 від 09.05.2007. В підтвердження оплати відповідачем рахунків-фактур № 193996 та № 212061, позивач надав лист обслуговуючого банку (Deutsche Bank AG) та банківські виписки.

В зв’язку з подовженою процедурою митного оформлення вантажу по рахунку-фактурі № 193996 від 01.03.2007 позивач та відповідач погодили новий термін оплати, зазначеного рахунку-фактури до 23.06.2007.

В результаті рахунок-фактура № 193996 від 01.03.2007 залишився неоплаченим на суму 9 213,09 євро, а рахунок-фактура № 212061 від 09.05.2007 залишився неоплаченим на суму 10 663,97 євро.

З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов’язання належним чином, за поставлену продукцію вчасно не розрахувався, чим порушив умови договору про дистриб’юторство № б/н від 21.11.2005. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на час розгляду справи складає 19 877,06 євро.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 2 глави 4 Договору від 21.11.2005 на прострочені платежі нараховується пеня в розмірі 1% на місяць, починаючи з дати, коли платіж мав бути здійсненим.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, нарахована пеня за прострочення оплати по рахунку-фактури № 193996 від 01.03.2007 та рахунку-фактури № 212061 від 09.05.2007 складає 1 092,68 євро.

З огляду на викладене, судом визнаються обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення 1 092,68 євро пені за весь час прострочення.

В судовому засіданні, призначеному на 08.02.2008, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з клопотання про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката.

На підтвердження понесених витрат на оплату послуги адвоката позивачем надано договір про надання послуг адвоката та представництво в судах № б/н від 02.11.2007, предметом якого є обов’язок Адвокатського об’єднання «Юридична фірма «Ілляшев і Партнери»по наданню послуг адвоката та представництву позивача в Господарському суді міста Києва по справі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медфармсервіс»заборгованості за дистриб’юторським договором, укладеним між позивачем та відповідачем, а також, на підтвердження зазначених обставин позивачем надано копію рахунку об’єднання «Юридична фірма «Ілляшев і Партнери»№ 690 від 13.11.2007 на оплату адвокатських послуг згідно Договору від 02.11.2007 в розмірі 18 616,81 грн.

Згідно зі ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розглянувши заяву позивача про стягнення витрат на оплату послуг адвоката по даній справі, суд задовольняє її, враховуючи, що сума фактично понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката є співрозмірною ціні позову.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, доведеними належними доказами, та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Державне мито, судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, витрати на оплату послуг адвоката відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медфармсервіс»(03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 30, кoд 32911643, рахунок № 4731 в КОФ АКБ «Укрсоцбанк» м. Київ; МФО 321013) на користь Компанії «Вьорваг Фарма ГмбХ Ко. КГ»(Німеччина, Кальверштрасе 7, 71034 Бьоблінген, Deutsche Bank Filiale Stuttgart, Konto-Nr. 1 620 020, BLZ 600 700 70, SWIFT-Code: DEUTDESS) 19877,06 євро основного боргу, 1092,68 євро пені, 18616,81 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 209,70 євро державного мита, 118,00 грн. (сто вісімнадцять гривень 00 копійок) витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання та може бути оскаржене у порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя                                                   О.О. Хрипун

Дата підписання рішення:03.03.2008