ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2008

Справа №2-7/17380-2007

За позовом Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Яліта» (98607, м. Ялта, вул. Сєченова-Достоєвського, 1)

До відповідача Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» (98612, м. Ялта, вул. Кривошти, 27)

Про спонукання до виконання певних дій.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Мясоєдов П. М., предст., дов. від 04.11.2007 р.; Афанасьєв О. В., предст., дов. від 04.11.2007 р.

Від відповідача – Крупський О. Є., предст., дов. №4/ю від 09.01.2008 р.

Суть справи: Закрите акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Яліта» звернулось до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарського Південного берега Криму, в якому зобов’язати відповідача здійснити перерахунок за надання послуг з водопостачання та водовідведення і пред’явити даний рахунок ТОВ «Таймінвестгруп».

Позовні вимоги мотивовані тим, що актом №882 від 29.08.2007 р., складеним представником ВПВКГ ПБК, було встановлено самовільне підключення до мережі водопостачання, на підставі якого була нарахована вартість послуг водопостачання, водовідведення, нарахована пеня та інфляційні втрати на загальну суму 73816,14 грн. Позивач вважає вказане нарахування неправомірним, оскільки ЗАТ з ІІ «Яліта» за відповідним актом приймання-передачі від 06.02.2007 р. був переданий у власність ТОВ «Таймінвестгруп» об’єкт нерухомого майна у вигляді незавершеного будівництвом готельного комплексу, про що відповідачу був направлений лист з повідомленням про припинення дії договору на водопостачання та водовідведення. За таких обставин, позивач вважає, що відповідний рахунок за актом повинен бути пред’явлений до ТОВ «Таймінвестгруп».

Відповідач проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою ГС АР Крим від 17.01.2008 р. відповідач у справі - ВПВКГ Південного берега Криму, був замінений на Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» у порядку статті 24 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

28.11.2005 р. між р. між Виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму (Постачальник) та Закритим акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «Яліта» (Споживач) був укладений договір №882 про надання послуг з водопостачання та водовідведення, п. 1.1 якого передбачено, що Постачальник зобов’язується надати Споживачу послуги з водопостачання та водовідведення, а Споживач зобов’язується своєчасно здійснювати оплату за споживання та користування послугами та інші платежі на умовах цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.08.2007 р. представниками Виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарського Південного берега Криму був складений акт №882, яким констатований факт самовільного підключення позивача до мереж водопостачання. Позивач стверджує, на підставі вказаного акту йому була нарахована вартість послуг водопостачання, водовідведення, нарахована пеня та інфляційні втрати на загальну суму 73816,14 грн., на оплату якої був виставлений відповідний рахунок №882 від 23.09.2007 р.

Проте, вказані твердження спростовуються матеріалами справи. Так, як вже було зазначено раніше, акт про самовільне підключення був складений 29.08.2007 р., у той час, як рахунок №882 від 23.09.2007 р. був виставлений за комунальні послуги, надані в вересні 2007 р. Зазначений рахунок не містить посилань на те, що вартість спожитих комунальних послуг була розрахована саме на підставі акту №882 від 29.08.2007 р. за пропускною здатністю труби вводу відповідно до п. 9.6 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 1 липня 1994 р. N 65.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Так, посилаючись на неправомірність здійсненого нарахування, позивач вказує на те, що за відповідним актом приймання-передачі від 06.02.2007 р. Закритим акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «Яліта» був переданий у власність ТОВ «Таймінвестгруп» об’єкт нерухомого майна у вигляді незавершеного будівництвом готельного комплексу. З урахуванням викладеного, позивач просить зобов’язати відповідача здійснити перерахунок за надання послуг з водопостачання та водовідведення і пред’явити даний рахунок ТОВ «Таймінвестгруп».

Однак, відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Крім того, ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційний суд України в Рішенні від 01.12.2004 р. у справі №1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У той же час, способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, чинним законодавством України не передбачений такий захист цивільного права та інтересу як зобов’язання підприємства водопровідно-каналізаційного господарства здійснити перерахунок вартості наданих послуг та пред’явити даний рахунок іншому споживачу. Не передбачений такий спосіб і укладеним між сторонами договором №882 від 28.11.2005 р. або якимось законом.

Суд зазначає, що даний спір виник при виконання сторонами договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення, а тому, відповідно до положень статті 12 Господарського процесуального кодексу України, він підвідомчий господарським судам України, проте, під час розгляду справи позивач не скористався правом, наданим йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, та не змінив предмет позову. У свою чергу, невірно обраний спосіб захисту права та інтересу є підставою для відмови в задоволенні позову. Аналогічна позиція викладена в п. 14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» N 01-8/344 від 11.04.2005 р. (зі змінами станом на 07.11.2007 р.), в якому зазначено, що суд, дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду.

За таких обставин, всебічно та в повному обсязі дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи документи на фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Яліта» не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.