ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.08 Справа № 23/307

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі судових засідань Маїк С.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТзОВ “Наш ринок”, м. Львів,

до відповідача ТзОВ “Краківський ринок”, м. Львів,

про визнання дій неправомірними та спонукання до виконання дій

За участю представників:

від позивача - Павко В.С., Думич Н. - представники,

від відповідача – Романюк В.Ф. –представник.

Суть спору: ТзОВ “Наш ринок”, м. Львів, звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про визнання незаконними дій ТзОВ “Краківський ринок” щодо відмови погодити Акти № 4, 5, 6, 8, 9 встановлення та узгодження меж земельної ділянки по вул. Раппопорта, 8, зобов”язання ТзОВ “Краківський ринок” погодити і підписати Акти № 4, 5, 6, 8, 9 встановлення і узгодження меж ділянки по вул. Раппопорта, 8. Позовні вимоги мотивовані, зокрема тим, що відповідач, будучи суміжними землекористувачем, відмовляється підписати вищезгадані акти та погодити межі земельної ділянки. Відтак, ТзОВ “Наш ринок” не може здійснити державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки. Крім цього, позовні вимоги мотивовані нормами ст.ст. 103, 124, 125, 151, 158, 160, 161 ЗК України.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує, посилаючись на те, що згідно з п. 2 ст. 125 ЗК України до державної реєстрації договору оренди землі у позивача не виникло право користування земельною ділянкою, межі якої він хоче погодити. Ухвали Львівської міської ради № 202 від 21.09.2006 р. та № 809 від 10.05.2007 р., які стосуються погодження місця розташування земельної діляки та затвердження проекту землеустрою, оскаржені прокурором м. Львова до Личаківського районного суду м. Львова. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.07.2007 р. у справі № 1/60-26/15 позивачу відмовлено в задоволенні позову до ТзОВ “Краківський ринок” про встановлення та погодження зовнішніх меж землекористування.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що спір у справі № 1/60-26/15 виник з інших підстав, ніж у справі № 23-307. У першому випадку позивач звертався за захистом своїх порушених прав, як особа яка претендувала на укладення договору оренди і для цього їй необхідно було встановити та погодити межі ділянки. У даній справі ТзОВ “Наш ринок” звернулось з позовом, оскільки договір оренди уже укладено. Однак, позивач не може його зареєструвати через відмову відповідача встановити і погодити межі земельної ділянки. Крім цього, позивачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Львівської міської ради.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, доказів порушення Личаківським судом м. Львова провадження у адміністративній справі за позовом прокурора м. Львова про скасування ухвал Львівської міської ради № 202 та № 809 не подав.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Між позивачем та Львівською міською радою 22 травня 2007 р. укладено Договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,4276 га у м. Львові по вул. Раппопорта, 8. Управління земельних ресурсів у м. Львові у своєму листі № 40/01-15/233 від 11.09.2007 р. зазначило, що для розгляду питання зняття зауважень державної землевпорядної експертизи і державної реєстрації договору оренди необхідно долучити акти встановлення та узгодження меж №№ 4, 5, 6, 8, 9, які рішенням господарського суду Львівської області від 11.05.2007 р. у справі № 1/60-26/15 зобов”язано встановити та погодити ТзОВ “Краківський ринок”. Однак, вказане рішення у справі № 1/60-26/15 поставновою Львівського апеляційного господарського суду від 11.07.2007 р. скасовано. Постанова набрала законної сили і була мотивована тим, зокрема, що до моменту укладення договору оренди і його державної реєстрації відсутні підстави для висновку про виникнення права користування або оренди земельної ділянки, а відтак і підстави для висновку про порушення прав позивача. Після прийняття рішення у справі № 1/60-26/15 ТзОВ “Наш ринок” укладено договір оренди земельної ділянки. З метою забезпечення реєстрації договору оренди позивач звернувся до відповідача з листом № 68/06 від 22 листопада 2006 р., в якому просив розглянути та підписати акти встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування №№ 4, 5, 6, 8, 9. Листом від 18.12.2006 р. № 139 відповідач відмовився підписувати акти встановлення та погодження зовнішніх меж. ТзОВ “Краківський ринок” вимагало підтвердити документально вилучення земельної ділянки по вул. Раппопорта, 8 з постійного землекористування комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова. ТзОВ “Наш ринок”, вважаючи, що відповідачем порушено його права на користування земельною ділянкою, звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про про визнання незаконними дій відповідача щодо відмови погодити Акти № 4, 5, 6, 8, 9 встановлення та узгодження меж земельної ділянки по вул. Рапопорта, 8, зобов”язання ТзОВ “Краківський ринок” погодити і підписати Акти № 4, 5, 6, 8, 9 встановлення і узгодження меж ділянки по вул. Рапопорта, 8. Проте такий предмет позову як визнання незаконними дій щодо відмови погодити та підписати Акти встановлення і узгодження меж земельної ділянки не відповідає встановленим законом, зокрема ст. 16 ЦК України, способам захисту прав. Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині зобов”язання ТзОВ “Краківський ринок” погодити та підписати акти встановлення і узгодження меж земельної ділянки по вул. Раппопорта, 8, то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на норми ст.ст. 124, 125, 151 Земельного кодексу України, які на його думку, покладають на нього обов”язок встановлювати та погоджувати із суміжними власниками землі і землекористувачами межі земельних ділянок. Однак, у згаданих правових нормах йдеться про погодження із власниками земельних ділянок і землекористувачами та сільськими, селищними, міськими радами, державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної республіки Крим, Кабінетом Міністрів України і Верховною Радою України місця розташування об”єкта, розміру земельної ділянки та умов її вилучення. Відповідно до вимог з ст.ст. 123, 124, 151 ЗК України матеріали погодження повинні включати: викопіювання з генерального плану або іншої містобудівної документації населеного пункту, копію плану земельної ділянки з нанесенням на ній варіантів розміщення об”єкта із заначення загальної площі, яку необхідно вилучити. Зазначаються також склад угідь земельної ділянки, що вилучається та умови її відведення. Крім цього, з аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що подання згаданої документації передує наданню землі в оренду. Земельна ділянка по вул. Раппопорта, 8 уже надана власником землі (міською радою) в оренду позивачу, про що свідчить договір оренди від 22 травня 2007 р. За таких обставин, посилання позивача на ст.ст. 124, 125, 151 Земельного кодексу України як на норми, що встановлюють його обов”язок погоджувати межі земельної ділянки з суміжними землекористувачами, необгрунтовані. Чинним законодавством України не встановлено й обов”язку землекористувача надавати згоду та погоджувати межі суміжних земельних ділянок при їх виділенні у користування. Відтак, суд дійшов висновку, що у зміст терміну “погодження” законодавством закладено принцип добровільності вчинення дій суб”єктами земельних правовідносин. Тому не можна у примусовому порядку зобов”язувати суміжних землекористувачів давати згоду на погодження меж земельної ділянки. Посилання позивача на ст. 103 Земельного Кодексу України як на норму, яка містить обов”язок відповідача погодити межі земельної ділянки безпідставні. Норми ст. 103 Земельного кодексу України встановлюють права та обов”язки, які виникають лише між власниками та землекористувачами земельних ділянок. Відповідно до ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України позивач до моменту укладення договору оренди і його державної реєстрації не має права користування земельною ділянкою. Відтак, він не є її землекористувачем і норми ст. 103 ЗК України щодо обов”язків відповідача на нього не поширюються.

Вирішуючи спір у справі, суд бере до уваги й ту обставину, що про погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, як про складову частину кадастрових зйомок, які входять до складу Державного земельного кадастру, йдеться у ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України. Згідно з ст. 1 Закону України “Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність” кадастрові зйомки –це комплекс робіт, спрямованих на вивчення необхідних топографічних елементів місцевості щодо пунктів геодезичної мережі (зокрема, меж землеволодінь, землекористувачів з їх найменуваннями, кількісними та якісними показниками) і нанесення їх на планшет для створення планів (карт), що служать основою для різних кадастрів. Таким чином, проведення кадастрової зйомки, у тому числі й погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами не впливає на правовий режим земельної ділянки, яка надається в оренду. Кадастрова зйомка, а відтак і погодження меж земельної ділянки з суміжним землекористувачем, не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини. Вона створює лише інформаційну базу про наявність топографічних елементів місцевості щодо пунктів геодезичної мережі і ця інформація у подальшому служить основою для різних кадастрів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що “погодження” меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку відповідача може відбуватись лише у добровільному порядку і таке погодження відбулось у формі відмови. Цю відмову слід враховувати при підготовці технічної документації із землеустрою для державної реєстрації договору оренди від 22 травня 2007 р.

Клопотання ТзОВ “Наш ринок” про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Львівської міської ради судом відхиляється, оскільки процес укладення договору оренди між радою та позивачем уже закінчився. Договір оренди укладено, власник землі визначився з приводу правового становища землі.

Судові витрати у справі на підставі ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

4. Рішення оформлене відповідно до вимог ст. 84 ГПК України та підписане 05.02.2008 р.

Суддя                                                                                           Бортник О.Ю.