СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.08                                                                                 Справа № 4/13

Суддя Батюк Г.М. , розглянувши матеріали справи за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія»Центроенерго», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Л.Т.Д.», м.Лисичанськ Луганської області

про стягнення 4870 грн. 80 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача - Покрасьон Ю.В., дов. №1331/08 від 27.12.07;

від відповідача – не прибув (явка обов’язкова).

Суть справи: заявлені вимоги про стягнення збитків на загальну суму 4870 грн. 80 коп.

У судовому засіданні 12.02.08 по справі № 4/13, згідно ст. 77 ГПК України, була оголошена перерва до 28.02.08.

Рішення господарського суду Луганської області виноситься 28.02.08.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 17.01.08 № 7, у відповіді на заперечення позивача від 19.02.08 №53, проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених, у відзивах.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача - участника судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, суд -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, між ВАТ «Центренерго»(надалі - Покупець) та ТОВ »Альянс Л.Т.Д.»(надалі -Постачальник) був укладений договір поставки № 63 від 08.02.06 та додаткова угода від 08.02.06 № 1 до договору поставки № 63 від 08.02.06, яка є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 1.1 та п.1.2 договору, «Постачальник»( відповідач у справі) на умовах, передбачених цим договором, зобов’язаний передати (поставити) у власність «Покупця»( позивача у справі) вугільну продукцію, а «Покупець»зобов’язаний прийняти вказане вугілля та оплатити його вартість.

Позивач зазначив, що відповідно до умов вищезазначеного договору на адресу вантажоотримувача Вуглегірської ТЕС ВАТ «Центренерго»16.02.06 надійшло 5 вагонів з вугіллям марки Д Гр. 0-200, що підтверджується залізничними накладними:

№ 52466407 вагон № 66707845; № 52466403 вагон № 67700427; № 52466406 вагон № 67891663;№52466405 вагон №65230773;№ 52466404 вагон № 65942757.

Відповідно до п. 4.1 договору, якість вугілля, що поставляється повинна відповідати вимогам ДСТУ 4083-2002, ТУ та відповідати якісним показникам, зазначеним в додатковій угоді до договору.

Згідно Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення до якості від 25.04.1966 № П-7, ДГСТ 1137-64 та ДСТУ 4096-2002 у присутності представника «Постачальника»в особі директора ТОВ «Альянс Л.Т.Д.»(відповідача у справі) проведено відбір проб вугілля для проведення аналізу якості поставленого вугілля, що підтверджено актами відбору проб від 16.02.06 № 468, від 17.02.06 № 468, від 18.02.06 № 468.

Розділом 5 договору, передбачені умови приймання вугілля, зокрема, п.5.2.2 передбачено, що у випадку виявлення невідповідності фактичних даних про кількість вугілля «Вантажоотримувач»зобов'язаний викликати факсограмою (з подальшим підтвердженням телеграмою) представника «Постачальника»(відповідача у справі).

Позивач зазначив, що представник «Постачальника(відповідача у справі) був викликаний, що підтверджено копіями факсограми та телеграм.

Також позивач зазначив, що хімічним аналізом проб, проведених у лабораторії Вуглегірської ТЕС ВАТ «Центренерго», встановлено, що якість вугілля не відповідає умовам, визначеним договором та ДСТУ 4083-2002 та перевищує допустимі показники зольності та вологості.

Тому, протоколами аналізу твердого палива зафіксовані такі показники зольності та вологості отриманого вугілля:

1) від 16.02.2006 № 468: зольність сухого стану палива - 27,5%; вологість - 19,3%;

2) від 17.02.2006 № 468: зольність сухого стану палива- 31,7%; вологість - 19,9%;

3) від 18.02.2006 № 468: зольність сухого стану палива - 28,1%; вологість - 19,1%.

Відповідно до умов додаткової угоди граничні норми зольності сухого палива складають- 30,0%, а вологості - 12,0%. Але, показники якості вугілля не відповідають умовам додаткової угоди.

Таким чином, «Постачальник»( відповідач у справі) порушив п. 4.1 договору, та вимоги ст. 673 ЦК України та ст.268 ГК України.

Позивач у позові вказує на те, що пунктом 7.2 договору за поставку неякісного вугілля, яке визначено в додатковій угоді, «Постачальник»( відповідач у справі) несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх збитків «Покупця»( позивача у справі), пов'язаних з поставкою такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля, переадресація вагонів, плата за користування вагонами, витрати за подачу- прибирання вагонів, затрати на проведення хімічного аналізу вугілля, затрати по розвантаженню вагонів, затрати по складуванню, зберіганню, реалізації вугілля та інше).

Згідно п. 7.5 договору, в разі відмови «Покупця»( позивача у справі) від прийняття та оплати неякісного вугілля або вугілля, асортимент якого не відповідає вимогам, визначеним у відповідній ДУ, «Постачальник»( відповідач у справі) зобов'язаний відшкодувати всі збитки покупця, на протязі 5-ти календарних днів з моменту отримання повідомлення «Покупця»про відмову в прийманні вугілля.           Позивач зазначив, що відшкодування збитків та повернення грошових коштів повинно бути здійснено шляхом перерахування «Постачальником»( відповідачем у справі) грошових коштів на рахунок «Покупця»( позивача у справі).

Відповідно до залізничних накладних із ВАТ «Центренерго»справлялась провізна плата: № 52466407 вагон № 66707845 - 811,00 грн. без ПДВ; № 52466403 вагон № 67700427 - 813,00 грн. без ПДВ; № 52466406 вагон № 67891663 - 811,00 грн. без ПДВ;№ 52466405 вагон № 65230773 - 811,00 грн. без ПДВ; № 52466404 вагон № 65942757 - 813,00 грн. без ПДВ.

Таким чином, провізна плата становила 4 059 грн.00 коп. без ПДВ; ПДВ –811грн.80 коп. , всього заборгованість відповідача перед позивачем складає 4 870 грн.80 коп. з ПДВ.

Пунктом 7.10 договору передбачено обов'язкове досудове врегулювання спорів шляхом виставлення претензії. Тому, позивачем на адресу відповідача була направлена претензія від 14.06.2006 №8-04/2012 на суму 4 870грн.80 коп., яка відповідно до відмітки на повідомленні про вручення поштового відправлення отримана повноважною особою представника відповідача 19.06.06, але відповідач відповідь на претензію не надав, оплату не провів.

Відповідач позовні вимоги відхилив, з підстав, викладених у відзиві.

Оцінивши доводи сторін в їх сукупності, суддя вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю, з огляду на наступне.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення збитків на загальну суму 4870 грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору.

Статтею 268 ГК України визначено, що у разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, суд не приймає до уваги, враховуючи наступне.

Як свідчать матеріали справи, 08.02.06 між ВАТ «Центренерго»(надалі - Покупець)(позивачем у справі) та ТОВ «Альянс Л.Т.Д.»(надалі - Постачальник)

( відповідачем у справі) було укладено договір поставки № 63.

На виконання умов договору між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода № 1 від 08.02.06, згідно з якою відповідач зобов'язується поставити в лютому 2006 року 3000 тони вугілля марки ДГр.(0-200) з базовими показниками якості вугілля: зольність - не більше 30,0%, вологість - не більше 12,0%.

Як вбачається, на адресу вантажоотримувача Вуглегірську ТЕС (структурний підрозділ ВАТ «Центренерго») 16.02.06 надійшло 5 вагонів з вугіллям, що підтверджується залізничними накладними № 52466407 (вагон 66707845), № 52466403 (вагон 67700427), № 52466406 (вагон 67891663), № 52466405 (вагон 65230773), № 52466404 (вагон 65942757).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що якість вугілля, яке поставляється повинна відповідати вимогам ДСТУ 4083-2002 та якісним показникам, зазначеним в додатковій угоді до договору.

Так, згідно акту відбору проб № 468 від 16.02.06р., показники якості вугілля дорівнюють: зольність - 27,3%, вологість - 19,3%.

Хімічний аналіз, проведений в лабораторії Вуглегірської ТЕС показав, що поставлене вугілля перевищує допустимі показники вологості, які визначені умовами договору та ДСТУ 4083-2002.

Відповідно до п. 5.2.2. Договору, у випадку, якщо показники якості вугілля, визначені в лабораторії Вантажоотримувача (ТЕС Покупця), відрізняються від показників якості, зазначених у посвідченні якості, Вантажоотримувач протягом 24 годин з моменту отримання результатів направляє виклик «Постачальнику»-прибути до Вантажоотримувача на протязі 36 годин з моменту отримання повідомлення.

Тому,17.02.06 «Постачальнику»(відповідачу у справі) була направлена термінова телеграма № 807 з викликом представника постачальника для проведення спільного відбору проб вугілля.

Представник «Постачальника»( відповідача у справі) прибув 17.02.06 прибув представник постачальника в особі директора ТОВ «Альянс Л.Т.Д.»Кротюка А.В. для спільного опробування вугілля та у присутності представника відповідача були проведені відбори проб вугілля.

Згідно акту відбору проб № 468 від 17.02.06, показники якості вугілля дорівнюють: зольність - 31,7%, вологість - 19,9%. Згідно акту відбору проб № 468 від 18.02.06р., показники якості вугілля дорівнюють: зольність - 28,1%, вологість - 19,1%.

Як вбачається, за результатами проведених хімічних аналізів було встановлено, що фактичні показники якості поставленого вугілля не відповідають базовим показникам якості, встановленим в додатковій угоді.

Відповідно до п. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 673 ЦК України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Тому, у разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, відповідно до ч. 5. ст. 268 ГК України.

Як свідчать матеріли справи, позивач користуючись вищезазначеними правовими нормами, повернуло наступні вагони № 67700427 (квитанція про приймання вантажу № 50879482), вагони №№ 65942757, 65230773, 67891663, 66707845 (квитанція про приймання вантажу № 50879481), що підтверджено матеріалами справи.

Таким чином, Постачальник порушив п. 4.1 договору, та вимоги ст. 673 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 ГК України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміють, зокрема, витрати зроблені управненою стороною .

Пунктом 7.2. договору передбачено, що за поставку неякісного вугілля, асортимент якого не відповідає базовим показникам, зазначеним в додатковій угоді, постачальник несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх збитків покупця, пов'язаних з поставкою такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля, переадресація вагонів, плата за користування вагонами, витрати за подачу-прибирання вагонів, затрати на проведення хімічного аналізу вугілля, затрати по розвантаженню вагонів, затрати по складуванню, зберіганню, реалізації вугілля та інше).

Як вбачається, Донецькою залізницею були нараховані збори пов'язані з перевезенням вантажу, які відображені в залізничних накладних та підтверджені переліком ТЕХПД від 14.02.06:№ 52466407 вагон № 66707845 - 811,00 грн. без ПДВ;№ 52466403 вагон № 67700427 - 813,00 грн. без ПДВ; № 52466406 вагон № 67891663 –

811,00 грн. без ПДВ; № 52466405 вагон № 65230773 - 811,00 грн. без ПДВ; № 52466404 вагон № 65942757 - 813,00 грн. без ПДВ;

Таким чином, провізна плата становила 4 059грн. 00 коп. без ПДВ, ПДВ –811грн.80 коп., всього складає 4 870 грн.80 коп. з ПДВ.

Як свідчать матеріали справи, зазначену суму (витрати) позивач сплатив Донецькій залізниці, що підтверджується платіжними дорученнями № 1632 від 14.02.06 на суму 41666 грн. 67 коп. , №1633 від 14.02.06 на суму 8333 грн. 33 коп. .

Відповідно до умов п.7.10 договору, позивачем на адресу відповідача була направлена претензія від 14.06.2006 №8-04/2012 на суму 4 870грн.80 коп., яка відповідно до відмітки на повідомленні про вручення поштового відправлення отримана повноважною особою представника відповідача 19.06.06, але відповідач відповідь на претензію не надав, оплату не провів.

Згідно ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

На підставі викладеного, загальна сума збитків понесених позивачем внаслідок неналежного виконання відповідача умов договору поставки № 63 від 08.02.06 та додаткової угоди від 08.02.06 № 1 до договору поставки № 63 від 08.02.06 становить

4 870грн. 80 коп., тому позивач просить за рахунок відповідача відшкодувати збитки у сумі 4 870грн. 80 коп.

Ствердження позивача щодо порушення позивачем ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, судом не приймається до уваги, оскільки пунктом 10 договору передбачено обов'язкове досудове врегулювання спорів шляхом виставлення претензії.

Так, згідно пояснень позивача 14.06.06 позивачем направлено претензію відповідачу на юридичну адресу підприємства, яка була зазначена в п. 12 -„Юридичні адреси сторін" договору, а саме: Луганська обл., м. Первомайськ, вул. Бахмутського, 20 б. Відповідно до відмітки на повідомленні про вручення поштового відправлення, претензія отримана повноважною особою ТОВ «Альянс Л.Т.Д.»(відповідачем у справі) 19.06.06. Але про результати її розгляду заявник не був повідомлений в строки, передбачені ст. 7 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, позивач використав усі можливості для досудового врегулювання спору.

Як вбачається, позивач направив запит в Державний комітет статистики України щодо надання інформації про місцезнаходження ТОВ «Альянс Л.Т.Д.»(відповідача у справі). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України станом на 15.10.07 ТОВ «Альянс Л.Т.Д.»знаходиться за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, проспект Леніна, 119 кв.111. На зазначену адресу і була направлена позовна заява. Про зміну юридичної адреси та власника юридичної особи позивача повідомлено не було.

Решта доводів відповідача також спростовується нормами діючого законодавства та матеріалами справи.

Суд вважає, позовні вимоги про стягнення збитків на загальну суму 4870 грн. 80 коп., нарахований позивачем обґрунтовано, підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі і стягненню з відповідача.

За таких обставин позовні вимоги слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю .

У судовому засіданні 28.02.08 за згодою представника позивача судового процесу була оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Відповідно до ст. 44,49 ГПК України держмито та судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 525,526,611,673,712 ЦК України, ст.ст.173,193,224,226,268, ст.ст. 33,43, 44, 49, 77,82,.84,85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.          Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Л.Т.Д.», м.Лисичанськ Луганської області, проспект Леніна,119,111, на користь Відкритого акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія »Центроенерго», м.Київ, вул. Магнітогорська,1, збитки у розмірі 4870 грн. 80 коп., витрати по держмиту у сумі 102 грн. 00 коп. та 118 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, видати на виконання наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення: 04.03.08.

Суддя Г.М.Батюк