ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2008 р.

№ 21/61

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г.,

Михайлюка М.В.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні технології 2005" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26 вересня 2007 року у справі № 21/61 Господарського суду міста Києва за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні технології 2005", м. Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморнафтогаз Екойл", м. Київ, про стягнення 264 178,70грн.,

за участю представників сторін:

позивача:–Рибін Д.Ю. (посвідчення № 3195/10 від 18.01.2007р.);

відповідача:–Пясецька К.В. (дов. № 1 від 09.01.2007р.),

в с т а н о в и в:

У грудні 2006 року позивач –ТОВ " Інноваційні технології 2005" –пред'явив у господарському суді позов до відповідача –ТОВ "Чорноморнафтогаз Екойл" про стягнення 264 178,70грн.

Вказував, що 07.03.2006р. між ним та відповідачем було укладено договір поставки № МО-209-03/06, згідно умов якого він зобов'язався поставити, а відповідач –прийняти та здійснити оплату нафтопродуктів на умовах, передбачених договором.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору в частині оплати, позивач просив стягнути з відповідача 207 510,18грн. основного боргу, 55 220,22грн. пені, 907,42грн. річних та 540,88грн. інфляційних та 26 417,09грн. витрат на послуги адвоката, а всього –264 178,70грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07 червня 2007 року (суддя Шевченко Е.О.) позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 203 000грн. основного боргу, 540,88грн. інфляційних, 907,42грн. річних, 55 220,22грн. пені, 2 050грн. витрат по сплаті державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення в частині задоволення позовних вимог по сплаті відповідачем заборгованості, втрат від інфляції, річних та пені, мотивоване посиланнями на порушення відповідачем умов договору в частині оплати, що є підставою для покладення на нього обов’язку по сплаті заборгованості, втрат від інфляції, річних та пені.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог по стягненню витрат на послуги адвоката, мотивоване посиланнями на не надання позивачем доказів сплати адвокату відповідних послуг.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26 вересня 2007 року (колегія суддів у складі: Зеленіна В.О. –головуючого, Рєпіної Л.О., Синиці В.О.) рішення скасовано, провадження у справі припинено.

Постанова мотивована посиланнями на ту обставину, що строк сплати відповідачем боргу ще не настав, оскільки позивач, в порушення п. 4.4 договору, не направив відповідачу рахунок-фактуру або акт приймання-передачі на поставлений товар.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 07.03.2006р. між сторонами по справі було укладено договір поставки № МО-209-03/06, згідно умов якого позивач зобов'язався поставити, а відповідач –прийняти та здійснити оплату нафтопродуктів на умовах, передбачених договором.

В період з 04.10.2006р. по 23.10.2006р. позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними № РН-0007440 від 04.10.2006р., № РН-0007482 від 13.10.2006р., № РН-0007506 від 18.10.2006р., № РН-0007515 від 19.10.2006р., № РН-0007530 від 23.10.2006р. та актом звірки взаєморозрахунків від 31.10.2006р.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2 договору передбачено, що на протязі 24 годин з моменту попередньої домовленості, продавець (позивач) направляє покупцю (відповідачу) рахунок на попередню оплату з вказівкою кількості, асортименту та умов поставки товару.

В силу п. 4.4 договору, поставщик (позивач) протягом 2 робочих днів зобов’язаний надати покупцю (відповідачу) рахунок-фактуру або акт приймання-передачі товару. Якщо протягом суток покупець не зявить своїх заперечень з приводу змісту рахуноку-фактури (акту приймання-передачі) товару, ціни вважаються узгодженими.

Згідно п. 5.2 договору, рахунки на попередню оплату та рахуноки-фактури підлягають сплаті протягом суток з моменту їх виставлення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та припиняючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що строк оплати за отриманий товар у відповідача ще не настав, оскільки позивач, в порушення умов п. 4.4 договору, не надав відповідачу рахунок-фактуру або акт приймання-передачі товару.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Посилання касаційної скарги на ту обставину, що видаткові накладні містять ту ж саму інформацію, яка передбачена змістом рахунку-фактури, а тому позивач виконав умови п. 4.4 договору, не заслуговують на увагу суду та зводяться до намагань скаржника надати перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні технології 2005" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26 вересня 2007 року у справі № 21/61 залишити без змін.

Судді:           Н.Г. Дунаєвська

М.В. Михайлюк

С.С. Самусенко