ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (далі Виконком)

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

17.10.07

у справі

№ П-16/132

господарського суду

Івано-Франківської області

за позовом

заступника прокурора міста Івано-Франківська

(далі Прокурор)

в інтересах держави в особі

Виконкому

до

Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості /торговий дім "Княгинин"/

(далі Об'єднання),

Івано-Франківського міського споживчого товариства (далі Споживче товариство),

Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації (далі БТІ)

про

усунення перешкод у здійсненні права власності

В засіданні взяли участь представники:

- Прокурора:

не з'явився;

- Виконкому:

Сосяк В.Д. (за дов. № 1019/01-17/07-в від 12.06.07);

- відповідачів:

Об'єднання:

Лаб'як Л.Д. (за дов. № 01-1/16 від 22.01.08);

Стефанюк Н.М. (за дов. № 01-1/179 від 22.01.08);

Споживчого товариства:

Кульчинська Г.І. (голова правління; виписка з протоколу зборів від 28.11.03);

БТІ:

не з'явились.

Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 07.02.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 03.08.07 господарського суду Івано-Франківської області (суддя Калашник В.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою від 17.10.07 Львівського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Д.Новоасад, суддів –О.Михалюк, Г.Мельник) рішення від 03.08.07 господарського суду Івано-Франківської області залишено без змін, а апеляційну скаргу Виконкому –без задоволення.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що матеріалами справи не доведено факт незаконного зайняття відповідачами спірного приміщення, право на яке Споживчого товариства підтверджено реєстраційним посвідченням від 05.02.99. При цьому, судові інстанції прийшли до висновку про те, що свідоцтво про право власності на спірне приміщення від 21.12.06 було видано всупереч вимог закону без урахування зазначеного реєстраційного посвідчення.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій Виконком звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 03.08.07 господарського суду Івано-Франківської області та постанову від 17.10.07 Львівського апеляційного господарського суду скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст.ст. 42, 43, 33 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник звертає увагу на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не було надано належної правової оцінки наявному в матеріалах справи листу БТІ від 28.08.00 № 283, в якому зазначено які саме приміщення є власністю територіальної громади м.Івано-Франківська, а які –Споживчого товариства.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Споживче товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Виконкому залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Виконкому з позовом, в якому просить примусово звільнити незаконно займане Об'єднанням нежитлове приміщення площею 33,1 м2, розташоване на першому поверсі будинку № 18, на площі Ринок в м.Івано-Франківську, а також стягнути зі Споживчого товариства 10 821,00 грн. збитків, завданих територіальній громаді міста внаслідок незаконного користування цим приміщення.

При вирішенні спору по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно реєстраційного посвідчення від 05.02.99, виданого БТІ, магазин, розташований в будинку № 18 на пл.Ринок в м.Івано-Франківську, належить Споживчому товариству на праві колективної власності на підставі рішення Виконкому № 504 від 19.08.76, про що в реєстровій книзі № 68 зроблено запис № 978.

З урахуванням наведеного попередні судові інстанції прийшли до висновку про те, що Споживче товариство, як власником спірного майна, правомірно уклало з Об'єднанням договір оренди нежитлових приміщень № 10/03 від 31.12.03.

Щодо посилань Виконкому на те, що у реєстраційному посвідченні не визначено, яка саме площа даного приміщення перебуває у власності Споживчого товариства, попередні судові інстанції зазначили про те, що форма реєстраційного посвідчення не передбачала зазначення площі об'єкту, що перебуває у власності юридичної особи, а лише передбачала зазначення в ньому в цілому чи в частині перебуває об'єкт у власності, що дотримано у поданому Споживчим товариством реєстраційному посвідченні від 05.02.99.

Стосовно доводів Виконкому про наявність свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.12.06, то місцевий та апеляційний суди вказали на те, що воно видане без врахування наявності зазначеного реєстраційного посвідчення від 05.02.99, що є порушенням п. 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 № 7/5 (далі Тимчасове положення).

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що приписи ст.ст. 13, 41 Конституції України визначають, що від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією, і усі суб’єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що за змістом до ст. 13 Конституції України та ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист усіх суб‘єктів права власності. Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 398 Цивільного кодексу України передбачено, що право володіти чужим майном виникає на підставі договору, або іншої підстави, передбаченої законом.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Чинним законодавством передбачено, що всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава безпосередньо не втручається в господарську діяльність суб'єктів права власності.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що у відповідності до ст.ст. 317, 318, 319 Цивільного кодексу України лише власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, законодавчо визначено право захисту власника від незаконних посягань інших осіб щодо його майна.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що під час вирішення спору по суті попередні судові інстанції формально та односторонньо підійшли до встановлення обставин справи, в той час як необхідно було всебічно, повно і об'єктивно розглянути всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом, з урахуванням того, що ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що касаційні вимоги та заперечення на них фактично стосуються оцінки доказів, а не питань застосування судами норм права, в той час як касаційна інстанція позбавлена можливості встановити дійсні обставини справи.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Так, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що згідно п. 5.1.2 Тимчасового положення суд та інші органи державної влади (посадові особи) мають право зробити запит у зв'язку із здійсненням ними повноважень, визначених чинним законодавством України, та отримати інформаційну довідку з Реєстру прав на бланку відповідного БТІ.

Відповідно до п. 5.10 інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно містить: реєстраційний номер нерухомого майна; адресу (місцезнаходження) нерухомого майна; призначення нерухомого майна; підстави виникнення чи припинення права власності; відомості про власника (власників); форму власності; вид і розмір часток спільної власності; вартість; дату внесення запису; прізвище, ім'я, по батькові реєстратора; підпис реєстратора; підпис начальника БТІ або уповноваженої ним особи. Зазначена довідка скріплюється печаткою БТІ.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами в комплексі.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що спір був розглянутий попередніми судовими інстанціями без дослідження в повному обсязі обставин справи та наведення правової оцінки цим обставинам, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення попередніми судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 756-ю від 30.11.07 задовольнити.

Рішення від 03.08.07 господарського суду Івано-Франківської області та постанову від 17.10.07 Львівського апеляційного господарського суду у справі

№ П-16/132 господарського суду Івано-Франківської області скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська