КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2008                                                                                           № 46/390

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка В.В.

суддів:           Борисенко І.В.

Розваляєвої Т.С.

За участю представників:

від позивача - не з’явились,

від відповідача - не з’явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техномет"

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.11.2007

у справі № 46/390

за позовом                               Спільного підприємства з іспанським інвестором "Інтерсплав"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техномет"

про                                                  стягнення 97 902 грн. 09 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2007р. у справі № 46/390 провадження у справі в частині вимог про стягнення 40 000 грн. 00 коп. основного боргу припинено; в іншій частині позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, 17.12.2007р. відповідач звернувся з апеляційною скаргою на вказане рішення, в якій просив його скасувати в частині стягнення пені. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що судом неправильно застосовані норми матеріального права та неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи; відповідач не погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що доводи викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, а спірне рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційним господарським судом встановлено, що 20.01.2005р. між Спільним підприємством з іспанським інвестором “Інтерсплав” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничим підприємством “Техномет” (покупець) було укладено договір № 1/2005С, відповідно до п. п. 1., 6.1., 9.5. якого постачальник зобов’язаний поставити, а покупець прийняти і оплатити алюмінієві сплави в злитках для переплавлення, надалі “товар”. Конкретні умови щодо марки сплаву, хімічному складу, маркуванню, ціні, кількості, умовам поставки, строкам поставки, строкам оплати, будь-яким додатковим вимогам обумовлюються в додатках до цього договору, які є його невід’ємною частиною; за затримку строків оплати товару проти строків, передбачених в додатках до договору, покупець виплачує постачальнику пеню від суми простроченого платежу за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період оплати, за який виплачується пеня; строк дії договору по 31.12.2005р., і якщо ні одна сторона договору не повідомить іншу сторону в письмовій формі щодо розірвання договору, строк його дій буде автоматично продовжений на кожний наступний календарний рік.

Відповідно до додатку № 10 до договору № 1/2005С від 20.01.2005р., складеного сторонами 26.12.2006р. ціна товару 13 600 грн. 00 коп.; кількість 8мт (+/-5%); строки поставки: грудень 2006р. – січень 2007р.; вид платежу: передплата 80 % до відвантаження з СП “Інтерсплав”. Кінцева оплата 20% на протязі 10 днів від дати відвантаження з СП “Інтерсплав”.

27.08.2007р. Спільне підприємство з іспанським інвестором “Інтерсплав” звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково- виробничого підприємства “Техномет” про стягнення 90 490 грн. 38 коп. боргу та 7 411 грн. 71 коп. пені за період з 09.01.2007р. по 27.06.2007р. Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору № 1/2005С від 20.01.2005р. позивач поставив відповідачу алюмінієві сплави на загальну суму 100 490 грн. 38 коп.; відповідач частково розрахувався за поставлений товар на суму 10 000 грн. 00 коп.; 10.04.2007р. позивачем було направлено претензію на адресу відповідача з вимогою погасити заборгованість за договором у сумі 90 490 грн. 38 коп., проте відповідач відповідь на претензію не надав, борг не сплатив; відповідно до умов договору відповідач повинен сплатити позивачу неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

11.10.2007р. позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 70 490 грн. 38 коп. боргу та 7 411 грн. 71 коп. пені, зазначивши, що 26.09.2007р. на виконання умов договору № 1/2005С від 20.01.2005р. надійшли кошти в розмірі 20 000 грн. 00 коп., а тому сума заборгованості складає 70 490 грн. 38 коп.

15.11.2007р. позивач вдруге звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 50 490 грн. 38 коп. боргу та 7 344 грн. 77 коп. пені, зазначивши, що 24.10.2007р. відповідач погасив заборгованість перед позивачем на 20 000 грн. 00 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2007р. у справі № 46/390 провадження у справі в частині вимог про стягнення 40 000 грн. 00 коп. основного боргу припинено; в іншій частині позов задоволено повністю.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в зв’язку з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином договір № 1/2005С від 20.01.2005р. за своєю юридичною природою є договором поставки.

На виконання умов договору № 1/2005С від 20.01.2005р. та додатку № 10 від 26.12.2006р. до нього позивач поставив відповідачу алюмінієві сплави в злитках для переплавлення, загальною вартістю 100 490 грн. 38 коп., що підтверджується товарно-транспортною накладною 02 АБГ № 021019 від 29.12.2006р.

Як стверджує позивач і не заперечує відповідач, останній на час звернення до суду лише частково оплатив отриманий за договором товар, перерахувавши 10 000 грн. 00 коп.

Отже з матеріалів справи вбачається, що станом на день звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду заборгованість відповідача за договором № 1/2005С від 20.01.2005р. становила 90 490 грн. 38 коп.

В ході судового розгляду справи відповідач частково погасив основний борг на суму 40 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківськими виписками, в зв’язку із чим позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог до 50490 грн. 38 коп. Заява позивача була прийнята Господарським судом міста Києва.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 50 490 грн. 38 коп. заборгованості обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 6.1. договору № 1/2005С від 20.01.2005р. за затримку строків оплати товару проти строків, встановлених в додатках до договору, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого платежу за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок, наданий позивачем, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань за договором № 1/2005С від 20.01.2005р. становить 7 344 грн. 77 коп. грн. 91 грн. і підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний позов підлягає задоволенню.

Разом з тим згідно із п. 4 ч. 1 ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги (подання) має право змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм процесуального права.

Як вже було встановлено, під час розгляду даної справи в господарському суді першої інстанції відповідач погасив основний борг на суму 40 000 грн. 00 коп.

Місцевий господарський суд на вказаний факт звернув увагу і прийшов до висновку, що провадження у справі в частині стягнення 40 000 грн. 00 коп. заборгованості підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Проте місцевий господарський суд врахував, що в даному випадку мало місце звернення позивача (вх. № 06-37/28112 від 11.10.2007р., вх. № 06-37/31854 від 15.11.2007р.) до Господарського суду міста Києва із заявами про зменшення та уточнення розміру позовних вимог в зв’язку з частковим погашенням заборгованості відповідачем на суму 40 000 грн. 00 коп.

Статтею 22 ГПК України встановлено право позивача до прийняття рішення у справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

За таких підстав, у разі звернення позивача із заявою про зменшення розміру позовних вимог місцевий господарський суд розглядає справу в межах заявлених (зменшених) позовних вимог, натомість припинення провадження в частині, на яку позивач зменшив позовні вимоги, є порушенням норм процесуального права.

Крім того, згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України державне мито покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів, на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Приймаючі спірне рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат у зв’язку зі сплатою державного мита, суд першої інстанції в порушення вищевказаних вимог ст. 49 ГПК України стягнув з відповідача загальну суму оплаченого мита, не врахувавши зменшення позовних вимог і розмір їх задоволення. Тому в цій частині рішення господарського суду першої інстанції також підлягає зміні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 99, 101, 103 - 105 ГПК України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2007р. у справі № 46/390 змінити, виклавши в слідуючій редакції:

“Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково- виробничого підприємства “Техномет” (ідентифікаційний код – 30386480; 02002, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 52 В, оф. 6) на користь Спільного підприємства з іспанським інвестором “Інтерсплав” (ідентифікаційний код – 05827201; 94800, Луганська область, м. Свердловськ) 50 490 грн. 38 коп. боргу, 7 344 грн. 77 коп. пені, 578 грн. 35 коп. державного мита за подання позовної заяви, 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу”.

Наказ на виконання даної постанови доручити видати Господарському суду міста Києва.

Доручити Господарському суду міста Києва відповідно до ст. 122 ГПК України видати поворотний наказ.

Головуючий суддя                                                                      Шипко В.В.

Судді                                                                                          Борисенко І.В.

Розваляєва Т.С.

07.02.08 (відправлено)