ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.03.08 р.                     Справа № 4/10

Представником позивача не надане письмове клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу. Відповідно до статті 81-1 ГПК України складається протокол судового засідання.

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Гринько С.Ю.

при секретарі судового засідання Кужель А. М.,

за участю представників сторін:

від позивача – Кравець Л.К. – за довіреністю від 08.02.2008р.,

від відповідача – не явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви:

за позовом - Відкрите акціонерне товариство “Верхньодніпровський авторемонтний завод”

м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю “Катод” м. Костянтинівка

про стягнення 30810,00грн. суми попередньої оплати, 3% річних, інфляції та припинення договору №230 шляхом розірвання,

в с т а н о в и в :

Позивач заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача 30810,00грн., з яких: 26000,00грн. - сума попередньої оплати, 780,00грн. - 3% річних, 4030,00грн. - інфляції та припинення договору №230 шляхом його розірвання.

В підтвердження позову позивач посилається на укладений з відповідачем договір поставки №230, який позивач просить розірвати, рахунок-фактуру №СФ-0000005 від 17.03.2006року на суму 33000,00грн., який виставлений відповідачем позивачу для оплати.

Відповідач не одержав ухвали про порушення провадження справи і відкладання, які були направлені замовленою поштою за адресою, вказаною у позові, яка відповідає юридичної адреси, вказаної в договорі відповідачем та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Про зміну своєї юридичної адреси відповідач не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено:

Позивач заявив позов майнового і немайнового характеру, за якими державне мито повинно бути сплачено в розмірах, передбачених в порядку і розмірі, встановлених Декретом Кабінету міністрів України від 21січня 1993року № 7-93 “Про державне мито” (з додатками і змінами), за яким з позовних заяв, що одночасно носять майновий і немайновий характер, державне мито сплачується за ставками, встановленими як для заяв майнового, так і немайнового характеру, про що ухвалою про порушення справи від 01.02.2008р. повідомлено позивача.           Оскільки позивач не надав суду докази оплати державного мита в порядку передбаченому Декретом Кабінету міністрів України від 21січня 1993року № 7-93 “Про державне мито” (з додатками і змінами), господарський суд відкладав розгляд справи у відповідності з ст.77 ГПК України.

Відповідач не надав суду заперечень проти позову, представник не явився в судове засідання, про яке був повідомлений належним чином. Ухвали про порушення та відкладання справи були направлені відповідачу за адресою, яка вказана позивачем у позові та довідці Головного управління статистики у Донецькій області від 29.02.2008р. № 22-10/625.

Суд не позбавлений права вирішити спір без явки представника сторони за наявними документами у справі.

Спір стосується виконання умов договору поставки тому, насамперед, дається юридична оцінка договору поставки, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог наданий договір №230, в якому не зазначена дата його підписання.

У відповідності з пунктом 2 статті 631 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) договір набирає чинності з моменту його укладення.

Момент укладання договору визначається відповідно до правил статті 640 ЦК України.

2

У відповідності з пунктом 1 вищезазначеної статті договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї позиції.

Зроблена пропозиція укласти договір повинна містити в собі всі істотні умови майбутнього договору і виражає намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов’язаною у разі її прийняття.

За договором, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог, постачальник (відповідач) зобов’язався поставити позивачу металопрокат за ціною, кількістю і у строки, обмежені специфікацією. Специфікація сторонами не підписувалася.

Відповідач виставив позивачу рахунок-фактура №СФ-0000005 від 17.03.2006року на суму 33000,00грн., в якому містяться предмет поставки – металопрокат - полосу 16х150 С9Г2С в кількості 10тн за ціною 2750грн. за одну тону без ПДВ, а також строк оплати – до 22.03.2006року.

Однак, суд враховує, що в даному рахунку відсутні посилання на договір поставки, тому суд вважає, що виставлений рахунок був не за умови вами договору, а за його межами.

Приймаючи до уваги, що сторонами не врегульовані істотні умови, передбачені для договорів поставки чи купівлі-продажу, відсутні реквізити покупця, дата складання договору, не підписувалася специфікація до договору, яка має бути невід’ємною частиною договору, суд вважає, що сторонами не укладений договір № 230.

За виставленим відповідачем рахунком-фактурою №СФ-0000005 від 17.03.2006року (в якої відсутні посилання на договір), позивач перерахував відповідачу платіжними дорученнями № 375 від 03.04.2006року 11000,00грн., №309 від 20.03.2006р. – 9000,00грн, № 313 від 23.03.2006р. – 6000,00грн., тобто перераховано всього 26000,00грн.

Норми статті 663 Цивільного кодексу України зазначають, що продавець зобов’язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає можливості визначити цей строк, - згідно із положеннями статті 530 цього кодексу.

У відповідності з пунктом 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який отримав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, який передбачений сторонами – до 22.03.2006року, покупець має право вимагати передачі оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивачем не надано доказів в обґрунтування того, що він вимагав передачі товару.

Крім цього, позивачем не виконано умови оплати в повному обсязі виставленого рахунку, замість 33000,00грн. ним перераховано тільки 26000,00грн. Тобто ним порушені вимоги пункту першого статті 693 Цивільного кодексу України, яка вимагає якщо договором встановлений обов’язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата) і ці умови прийнято позивачем , покупець повинен здійснити оплату в строк в тій сумі. Яка визначена продавцем.

На підставі частини другої пункту 2 статі 538 Цивільного кодексу України, сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов’язку, повинна повідомити про це другу сторону, що не зроблено самим позивачем щодо несплати в повному обсязі суми попередньої оплати.

Позивач має право на повернення своїх коштів у відповідності з вимогами пункту 2 статті 693 Цивільного кодексу України. Тому на підставі цієї статті, суд задовольняє вимоги позову щодо стягнення з відповідача одержаної відповідачем суми – 26000,00грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення 780,00грн. - 3% річних, 4030,00грн. – інфляції, суд виходить з наступного:

Відповідно до пункту другого статті 625 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач при нарахуванні 780,00грн. - 3% річних, 4030,00грн. – інфляції, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Зобов’язання щодо поставки товару не є грошовим за своєю правовою природою, тому суд відмовляє у стягненні 780,00грн. - 3% річних, 4030,00грн. – інфляції.

Крім цього, суд враховує, що сам позивач не виконав умови оплати в повному обсязі і не вимагав від відповідача сплатити передбачену п.3.1, 9.5 договору пеню за неповернення одержаних коштів в разі неможливості виконати поставку в передбачений строк.

3

Приймаючи до уваги, що з вини позивача виник цей спір на нього покладаються судові витрати в розмірі, передбаченому законодавством.

На підставі ст.202,530,538,663,693 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та, керуючись статтями 49,82,84, 81-1, 85 ГПК України, господарський суд –

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Катод” м.Костянтинівка на користь Відкритого акціонерного товариства “Верхньодніпровський авторемонтний завод” м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області 26000,00грн. повернення передплати, 260,00грн. державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В інший частині вимог відмовити.

Суддя Гринько С.Ю.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного господарського суду через місцевий господарський суд в термін, передбачений ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення оголошений 27.03.2008року.

Надруковано у 3прим.:

1-до справи

1-позивачу

1-відповідачу