донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

26.02.2008 р.                                                              справа № 24/238

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Скакуна О.А.

суддів

Колядко Т.М. , Мирошниченка С.В.

за участю представників сторін:

від позивача:

Нікуліна І.О. - за довір. № 851 від 25.05.2007 року,

від відповідача:

Калінкін В.О. - за довір. № 1 від 30.01.2008 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Арзу" м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

25.12.2007 року

по справі

№ 24/238 (Ломовцева Н.В.)

за позовом

Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради м. Донецьк

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Арзу" м. Донецьк

про

стягнення 4 407 грн. 15 коп. та повернення майна

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.12.2007 року частково задоволені позовні вимоги Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради м. Донецьк (далі по тексту - Міськрада) до товариства з обмеженою відповідальністю "Арзу" м. Донецьк (далі по тексту - Товариство) про стягнення 4 407 грн. 15 коп., та повернення майна: нежитлового приміщення загальною площею 12,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінцев, 142 (далі по тексту - нежитлове приміщення).

Згідно рішення господарського суду, Товариство зобов"язане повернути Міськраді нежитлове приміщення. У задоволенні вимог про стягнення 4 407 грн. 15 коп. - відмовлено за безпідставністю, оскільки договір оренди нежитлового приміщення від 11.08.2004 року визнано нікчемним.

В обгрунтування рішення суд першої інстанції послався на законність та доведеність вимог у задоволеній частині.

Товариство не погодилось з рішенням господарського суду та звернулось зі скаргою в якій просить його скасувати, як таке, що винесене на підставі помилкових висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи. Заявник у скарзі та під час судового засідання, зокрема, вказав, що місцевий суд дійшов безпідставного висновку про наявність у позивача права передавати нежитлове приміщення у оренду. На думку відповідача, орендодавцем є представництво Фонду державного майна, а не Міськрада. Також заявник вказав на те, що господарським судом порушені п. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п. 2 ст. 219, п. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України. У скарзі та під час судового засідання відповідач навів і інші заперечення, які на його думку, є підставою для скасування оскарженого рішення.

Міськрада відзив на апеляційну скаргу суду не надала, але у судовому засіданні проти її задоволення заперечувала, посилаючись на законність та обгрунтованість оскарженого рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Донецький апеляційний господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, між Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку (орендодавець) та Товариством (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Донецька від 11.08.2004 р. (далі по тексту - договір оренди).

Договір укладено без протоколу розбіжностей з додатковою угодою від 01.10.2005 р., підписаною обома сторонами.

Згідно рішення сесії Донецької міської ради від 27.09.2004р. №13/20 функції орендодавця за спірним договором від Представництва Фонду державного майна України в м. Донецьку передані Міськраді.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.3 договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами. Орендар зобов’язаний нотаріально посвідчити та зареєструвати договір оренди в Управлінні комунальних ресурсів Донецької міської ради. Договір діє з 11.08.2004 р. по 11.08.2007 р. Після закінчення строку дії договору його дія може бути продовжена за згодою сторін.

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінців, 142, для розміщення офісу –12,6 м2.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2, 3.5, 4.2, договору оренди відповідач зобов’язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату. За користування нежитловим приміщенням орендар вносить орендну плату, яка на дату підписання договору складає 309 грн. 54 коп. на місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Орендна плата вноситься орендарем щомісяця не пізніше 15 числа, місяця наступного за звітним. Орендодавець самостійно ділить чергову суму вартості орендної плати за користування майном на частини, передбачені Методикою, контролює перерахування у міський бюджет не пізніше 20 числа наступного за звітним.

Відповідно до акту приймання-передачі від 11.08.2004 р. спірне приміщення передане відповідачу.

Договір оренди від 11.08.2004 р. нотаріально не посвідчений. Даний факт також підтверджено сторонами у судовому засіданні 25.12.2007 р., що також зафіксовано відповідним протоколом судового засідання суду першої інстанції.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, а також визнав нікчемним договір оренди.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє оскаржене рішення у повному обсязі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності з врахуванням пояснень представників позивача та відповідача, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Суд першої інстанції при винесенні рішення з'ясував всі обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку та дійшов правильного висновку про законність і обгрунтованість вимог у задоволеній частині. Також суд правомірно визнав договір оренди нікчемним, та обгрунтовано відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача 4 407 грн. 15 коп. Тому апеляційна інстанція погоджується з висновками місцевого суду, що викладені у оскарженому рішенні.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача в частині того, що суд першої інстанції не у повному обсязі з'ясував при винесенні рішення обставини справи та дійшов невірного висновку про те, що орендодавцем є Міськрада, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони безпідставні.

Договір оренди визнаний судом першої інстанції нікчемним, а тому майно, яке знаходиться у відповідача повинно бути повернуто його власнику, тобто Міськраді.

Наявні у справі докази не доводять того, що відповідач належним чином виконав умови договору та вимоги законодавства щодо його нотаріального посвідчення. Не надано таких доказів і апеляційному суду, тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нежитлове приміщення повинно бути повернуто позивачу.

Що стосується інших заперечень відповідача, то вони, на думку апеляційного суду, є необгрунтованими, оскільки не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, які викладені у оскарженому рішенні.

При перевірці оскарженого рішення апеляційним судом також не було встановлено і порушення або неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Тому судова колегія приходить до висновку, що оскаржене рішення господарського суду Донецької області від 25.12.2007 року є законним, обгрунтованим та скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 25.12.2007 року по справі № 24/238 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Головуючий          О.А. Скакун

Судді:          Т.М. Колядко

С.В. Мирошниченко

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС

5 господарському суду