ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2008 р.

Справа № 12/526/07

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Михайлова М.В.

Суддів: Поліщук Л.В., Журавльова О.О.

(на підставі розпорядження голови суду від 21.01.2008 р. №18 розгляд апеляційної скарги здійснюється даною судовою колегією)

При секретарі Бритавській Ю.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Птичкіна В.В., за довіреністю;

від відповідача: Євтєєва Т.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 03 грудня 2007 року

у справі № 12/526/07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод", м. Миколаїв, пр-т Жовтневий, 471

до Акціонерного товариства закритого типу Будівельної компанії "Глиноземпромбуд", м. Миколаїв, вул. Спаська, 72

про зобов'язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (далі –Позивач) звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про зобов'язання Акціонерного товариства закритого типу Будівельної компанії "Глиноземпромбуд" (далі –Відповідач) повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,9 га, яка розташована під об’єктами нерухомого майна за адресою: Миколаївська область, Жовтневий р-н, с. Галицинове, вул. Набережна, 42 та зобов’язання Відповідача привести самовільно зайняту земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд, розташованих на ній. Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.08.2007р. провадження у справі було порушено.

Свої вимоги Позивач обґрунтував тим, що йому була надана у постійне користування земельна ділянка площею 18,7 га із земель запасу Жовтневого району Миколаївської області. Від частини зазначеної земельної ділянки позивач добровільно відмовився. На даний час у постійному користуванні Позивача знаходиться земельна ділянка площею 7,27 га., в межах якої розташований цілісний майновий комплекс цеху виробничо-технічної комплектації, який на праві власності належить ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" (Позивачу). Під час проведення працівниками КП “Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації” поточної інвентаризації вище зазначеного об’єкту нерухомості було встановлено, що на його території розташовано 8 будівель та споруд. Право власності на ці будівлі та споруди було зареєстровано за ТОВ “Югстроймеханізація-2” на підставі рішення господарського суду Миколаївської області від 03.07.06 року по справі №9/383/06. На теперішній час право власності на них зареєстровано за АТЗТ БК “Глиноземпромбуд” (Відповідач) на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №1692 від 05.10.2006 року, що підтверджується листом КП “МБТІ” та судовим рішенням. Позивач зазначив, що не надавав Відповідачу та ТОВ “Югстроймеханізація-2” згоди на вилучення (викуп) земельних ділянок із складу наданих йому у постійне користування земель. Отже, Відповідач приступив до використання земельної ділянки, розташованої під вище зазначеними 8 об’єктами нерухомого майна до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 125 Земельного кодексу України, що підтверджується відповідним приписом Управління з контролю за використанням та охороною земель у Миколаївській області.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та наполягав на її задоволенні в повному обсязі.

Відповідач 19 жовтня 2007р. надав до суду першої інстанції заперечення на позовну заяву (а.с. 68-70), в яких просив в задоволенні позову ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" відмовити в повному обсязі, посилаючись при цьому на те, що у Позивача взагалі відсутні правові підстави для використання спірної земельної ділянки через відсутність оформленого належним чином права власності або права оренди на дану землю, ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" не є законним землекористувачем спірної земельної ділянки, а отже не є належним Позивачем у даній справі.

16 листопада 2007 року Позивач надав до суду першої інстанції пояснення на заперечення відповідача по справі, в яких зазначив, що доводи Відповідача стосовно того, що ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" не є законним землекористувачем спірної земельної ділянки, не відповідають дійсності, оскільки не підтверджені документально, а тому ці доводи не можуть братись до уваги господарським судом (а.с. 84-89).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 03 грудня 2007 року (суддя Семенов А.К.) в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" відмовлено в повному обсязі.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що Відповідач після набуття права власності на нерухоме майно використовує спірну земельну ділянку за адресою: Миколаївська область, Жовтневий р-н, с. Галицинове, вул. Набережна, 42 для обслуговування цього майна без правовстановлюючих документів на землю. З урахуванням листа Державного комітету України по земельним ресурсам №14-17-4/6045 від 16.08.2006 року, у цьому випадку має місце використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Тобто, дії Відповідача не можна кваліфікувати як самовільне зайняття земельної ділянки.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 03 грудня 2007 року по справі №12/526/07, винести нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки останній прийняв рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі, що є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

У запереченнях на апеляційну скаргу, що надані до суду апеляційної інстанції 22.01.2008р., Відповідач просить рішення господарського суду Миколаївської області від 03 грудня 2007 року по справі №12/526/07 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" без задоволення, посилаючись при цьому на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не відповідають чинному законодавству.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та обставини, на які посилається скаржник, а також перевіривши додержання та правомірність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.41 Конституції України „Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю... Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом ... Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним”.

Відповідно ч.1 ст.321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідачем в порядку, визначеному законом, укладений 05.10.2006 року договір купівлі-продажу №1692 та отримано у власність від ТОВ «Югстроймеханизація»нерухоме майно - ремонтно-механічні майстерні, розташовані в селі Галицинове Жовтневого району Миколаївської області, вулиця Набережна, будинок 42.

Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України „Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі вказаного договору купівлі-продажу Відповідач законно заволодів ремонтно-механічними майстернями.

Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Вказаний віще договір не визнаний недійсним. Враховуючи те, що право власності є непорушним колегія суддів вважає вимоги Позивача стосовно знесення об'єктів нерухомості, що належать Відповідачу на праві власності такими, що порушують його Конституційні права та суперечать законодавству України.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що не відповідають дійсності твердження Позивача про те, що Відповідач без будь-яких правових підстав самовільно зайняв землі, що знаходяться у користуванні Позивача, шляхом розташування на них певних об'єктів нерухомості.

Відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.10.2006р., Відповідачем було отримано у власність у ТОВ «Югстроймеханизація»нерухоме майно - ремонтно-механічні майстерні, розташовані в селі Галицинове Жовтневого району Миколаївської області, вулиця Набережна, будинок 42. Таким чином, твердження Позивача про самовільне зайняття земельної ділянки об'єктами нерухомості не відповідає дійсності.

Згідно державному акту на право постійного користування землею, виданому орендному підприємству «Миколаївський глиноземний завод», спірна земельна ділянка була надана у користування під існуючу матеріально-технічну базу (до складу якої входили продані ремонтно-механічні майстерні) та адміністративно-побутові приміщення. Тобто мало місце цільове призначення землі: земля, яка знаходиться під ремонтно-механічними майстернями. Ремонтно-механічні майстерні існують і досі. Ніхто не змінював цільового призначення землі, яка знаходиться під ними. Майстерні, у даному випадку, можуть знаходитися лише на землі.

Вище було зазначено, що право власності на ремонтно-механічні майстерні було зареєстровано за ТОВ “Югстроймеханізація-2” на підставі рішення господарського суду Миколаївської області від 03.07.06 року по справі №9/383/06. Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що після прийнятого судового рішення Позивач віддавав собі звіт в тому, що ТОВ “Югстроймеханізація-2” фактично стало користуватися землю, що знаходяться під ними, майстернями, з цим фактом погодився, з позовом про усунення порушення права користування землею та повернення самовільно зайнятої ділянки до ТОВ «Югстроймеханизація» не звертався, про що свідчать матеріали справи.

Спосіб вирішення спору по справі міститься у частині 2 статті 120 Земельного Кодексу України: „Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.” Враховуючи наведене, у зв'язку з придбанням об'єкту нерухомості, розташованого на спірній земельній ділянці, у Відповідача виникло право на дану земельну ділянку і у Позивача відсутні будь-які правові підстави вимагати її звільнення.

Крім того, відповідно технічному паспорту на нежитлові приміщення матеріально-технічної бази, наданому Позивачем до матеріалів справи, момент побудови даних об'єктів було визначено до 1978 року, що свідчить про правомірність знаходження придбаної Відповідачем нерухомості на спірній земельній ділянці.

Відповідач вважає, що згідно листу Державного комітету України по земельних ресурсах від 16.08.2006р. (№ 14-17-4/6045), оскільки навіть використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів не можна вважати самовільним зайняттям земельної ділянки, у Позивача відсутні будь-які правові підстави вимагати у Відповідача, який взагалі є добросовісним набувачем нерухомого майна, придбаного за договором купівлі-продажу від 05.10.2006р., знесення придбаного ним на законних підставах майна, розташованого на спірній земельній ділянці.

Позивач проти такої позиції заперечує, вважає що цей документ не є законодавчим актом України. Колегія суддів апеляційної інстанції з таким запереченням, щодо законодавчого акту, погоджується. Але погоджується і з висновком господарського суду про використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів.

Віще було встановлено, що земля надавалася, в тому числі, під існуючи ремонтно-механічні майстерні. Ці будівлі свого цільового призначення не змінили. Тому колегія суддів апеляційної інстанції переконана в тому, що у справі має місто факт використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів. А сторонам необхідно вирішити питання належного користування земельною ділянкою з законних підстав.

Апелянт вважає, що відповідно до статті 1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель” використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів кваліфікується як самовільне зайняття земельної ділянки, в діях Відповідача містяться всі три ознаки самовільного зайняття земельної ділянки. І наслідком цього є знесення ремонтно-механічних майстерен. Але зміст цієї норми суперечить ст.41 Конституції України, відповідно до якої „Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю... Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом ... Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним”. В зв'язку з цим, розглядаючи спір, колегія суддів апеляційної інстанції не вважає за необхідне залучати до справи в якості третьої особи на боку Позивача Жовтневої районної адміністрації Миколаївської області.

Що стосується твердження Відповідача про те, що у Позивача взагалі відсутні правові підстави для використання спірної земельної ділянки через відсутність оформленого належним чином права власності або права оренди на дану землю, то колегія суддів апеляційної інстанції з ним не може погодитися.

Відповідно до пункту 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, а також пункту 6 Постанови Верховної Ради Української РСР „Про земельну реформу” №563-ХІІ від 18.12.1990 року юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але відповідно до вимог Земельного кодексу України не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або оренди на них. Проте у відповідності з рішенням Конституційного суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005 року вказані вище пункти нормативно - правових актів були визнані неконституційними і такими що втратили чинність. Тому підставою користування земельною ділянкою Позивачем є державний акт серії І-МК №000212 від 22.04.1997 року (а.с.15-16).

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції не порушені норми матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод", м.Миколаїв, на рішення господарського суду Миколаївської області від 03 грудня 2007 року по справі №12/526/07 залишити без задоволення, рішення господарського суду –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                                         М.В. Михайлов

Суддя:                                                                       Л.В. Поліщук

Суддя:                                                                        О.О. Журавльов