ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2008 р.

№ 10/16-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С,

суддів Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: Пасека В.І.

від відповідача: не з’явився

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону Української академії аграрних наук

на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 01.08.2007р.

у справі № 10/16-06 Господарського суду Херсонської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Лілія”

до Державного підприємства дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону Української академії аграрних наук

про стягнення 103 тонни гірчиці жовтої, 160,8 тонн ячменю фуражного, 807 тонн сої, 166,36 тонн насіння соняшника,

та за зустрічним позовом Державного підприємства дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону Української академії аграрних наук

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Лілія”

про стягнення 8800грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Лілія” звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Державного підприємства дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону про зобов’язання відповідача виконати обов’язок в натурі шляхом передачі ТОВ ВКФ “Лілія” гірчиці жовтої в кількості –103 тони, ячменю фуражного в кількості –99,6 тон, сої в кількості –540 тон, насіння соняшника в кількості –76,36 тон.

Заявою від 03.02.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Лілія” уточнило позовні вимоги та просить стягнути з відповідача гірчицю жовту в кількості –103 тони, ячмінь фуражний в кількості –160,8 тон, сої в кількості –807 тон, насіння соняшника в кількості –166,36 тон.

Заявою від 10.02.2006р. позивач збільшив позовні вимоги, та просить стягнути з відповідача гірчицю жовту в кількості –103 тони, ячмінь фуражний в кількості –160,8 тон, сої в кількості –807 тон, насіння соняшника в кількості –166,36 тон.

Державне підприємство дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону подало до Господарського суду Херсонської області зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Лілія” про стягнення 8800,00 грн.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 01.03.2006р. (суддя Л.І.Александрова), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 15.06.2006р. (судді: Т.М.Шевченко, О.П.Радченко, О.М.Яценко), первісний позов задоволено, вилучено у ДП ДТ “Каховське” на користь ТОВ “Лілія” 103 тони гірчиці жовтої, 160,8 тон ячменю фуражного, 807 тон сої та 166,36 тон насіння соняшника, стягнуто з ДП ДГ “Каховське” на користь ТОВ “Лілія” 3527,79 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, зустрічний позов задоволено, стягнуто з ТОВ “Лілія” на користь ДП ДГ “Каховське” 8800,00 грн. боргу, 102,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Державне підприємство дослідного господарства “Каховське” подало касаційну скаргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2006р. касаційну скаргу Державного підприємства дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону задоволено частково, рішення Господарського суду Херсонської області від 01.03.2006р. та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 15.06.2006р. у справі № 10/16-06 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

За новим розглядом справи, рішенням Господарського суду Херсонської області від 15.05.2007р. (суддя М.К.Закуріна), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 01.08.2007р. (судді: Н.Д.Коробка, Н.А.Колодій, В.М.Хуторной), позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково, стягнуто шляхом вилучення у Державного підприємства дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону Української академії аграрних наук на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірма “Лілія” 103 тони гірчиці жовтої, 99,6 тон ячменю фуражного, 540 тон сої, 76,36 тон насіння соняшнику, стягнуто з Державного підприємства дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону Української академії аграрних наук на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірма “Лілія” 3443,49 грн. компенсації по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в іншій частині первісного позову в задоволенні позовних вимог відмовлено, в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Державне підприємство дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону Української академії аграрних наук подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 15.05.2007р. та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 01.08.2007р. Свою вимогу Державне підприємство дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону Української академії аграрних наук мотивує тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування місцевим та апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Державного підприємства дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону Української академії аграрних наук підлягає задоволенню.

Господарським судом встановлено:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Лілія” та Державне підприємство дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону уклали 4 договору підряду, а саме:

1) Договір підряду №09-03-05/001 від 09.03.2005 року, відповідно до умов якого Державне підприємство дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону взяв на себе зобов'язання виростити, гірчицю жовту і передати готову продукцію Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Лілія”, а позивач зобов'язався профінансувати проведення зазначених робіт, прийняти готову продукцію, та не пізніше 30 днів після передачі Підрядником всієї вирощеної продукції і переходу права власності на неї до Замовника, сплатити відповідачу винагороду у розмірі 2000 грн.

2) Договір підряду №10-03-05/001 від 09.03.2005 року, відповідно до умов якого Державне підприємство дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону взяло на себе зобов'язання виростити, згідно затвердженої сторонами технологічної карти, ячмінь фуражний і передати готову продукцію Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Лілія”, а позивач зобов'язався профінансувати проведення зазначених робіт, прийняти готову продукцію та не пізніше 30 днів після передачі Підрядником всієї вирощеної продукції і переходу права власності на неї до Замовника, сплатити відповідачу винагороду у розмірі 800грн.

3) Договір підряду № 25-04-05/002 від 25.04.2005 р., відповідно до умов якого Державне підприємство дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону взяло на себе зобов'язання виростити, згідно затвердженої сторонами технологічної карти, сою і передати готову продукцію Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційній фірмі “Лілія”, а Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Лілія” зобов'язалося профінансувати проведення зазначених робіт, прийняти готову продукцію та не пізніше 30 днів після передачі Підрядником всієї вирощеної продукції переходу права власності на неї до Замовника, сплатити відповідачу винагороду у розмірі 6000грн.

4) Договір №25-04-05/003 від 25.04.2005р., відповідно до умов якого Державне підприємство дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону взяло на себе зобов'язання виростити, згідно затвердженої сторонами технологічної карти, насіння соняшнику і передати готову продукцію Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційній фірмі “Лілія”, а Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційній фірмі “Лілія” зобов'язалося профінансувати проведення зазначених робіт, прийняти готову продукцію та не пізніше 30 днів після передачі Підрядником всієї вирощеної продукції переходу права власності на неї до Замовника, сплатити винагороду у розмірі 3000грн.

Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Таким чином, за договором підряду підрядник зобов’язується виконати певну роботу, а замовник прийняти її та оплатити після приймання виконаної роботи.

Проте, господарським судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Лілія” крім зобов’язання сплатити відповідачу відповідну винагороду зобов’язалося профінансувати роботи по вирощуванню відповідних культур, яке здійснюється протягом весни –літа та здійснило фінансування у червні, тобто в середині літа.

Оскільки ст. 837 ЦК України не передбачена можливість фінансування робіт за договором підряду, то господарський суд помилився щодо правової оцінки прав та обов’язків сторін за вищезгаданими договорами.

Як вже було зазначено, сторони уклали договори, два із яких було укладено 25.04.2005р., про вирощування сільськогосподарської продукції.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину встановлені ст. 203 ЦК України, згідно ч. 5 якої правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Проте, господарський суд попередніх інстанцій, встановивши, що договори щодо вирощування сільгосппродукції укладені, зокрема, 25.04.2005р. не звернули уваги на обставин щодо можливості вирощування відповідної продукції у терміни, визначені укладеними сторонами договорами, а отже спрямування даних договорів на реальне настання правових наслідків, що ними обумовлені.

Згідно ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Оскільки у постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2006р. містилися вказівка про встановлення обставин щодо аграрно-технічних можливостей вирощування зернових культур у строки встановлені договорами, які укладені між сторонами, а господарський суд попередніх інстанцій даної вказівки не виконав, то господарським судом порушено ст. 111-12 ГПК України.

Враховуючи, що господарський суд у розгляді даної справи припустився неправильного застосування приписів частини першої статті 4-7 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, то прийняте по суті справи рішення грунтується на неповно з’ясованих обставинах, які входять до предмету доказування, а отже неможливо зробити висновок про правильність застосування господарським судом норм матеріального права.

Порушення судами першої та апеляційної інстанції вимог статті 43 ГПК України щодо повноти з'ясування обставин справи, неповне дослідження предмету і правової природи позову унеможливило правильне застосування приписів матеріального і процесуального законодавства і є підставою скерування справи для нового розгляду судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державного підприємства дослідного господарства “Каховське” Інституту землеробства південного регіону задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 15.05.2007р. та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 01.08.2007р. у справі № 10/16-06 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.