ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2008 р.

Справа № 5/89-2А.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинькомхліб»

до Луцької об’єднаної державної податкової інспекції

про визнання нечинним рішення про визначення відповідального за погашення податкового боргу №001/24 від 21.11.2007р.

Суддя Слупко В.Л.

За участю представників сторін:

від позивача: Гончарук Н.М. (дов.№14/01-08 від 14.01.2008р.)

від відповідача: Стельмащук Ю.Г. - заст.нач.юрид.відділу (дов.№17 від 18.06.2007р.), Дулюк В.В. - заст.нач.відділу (дов.№83 від 14.01.2008р.)

Суть спору: ТзОВ «Волинькомхліб»в позовній заяві та представник в судовому засіданні просять визнати нечинним рішення №001/24 від 21.11.2007р., яким Луцька ОДПІ визначила товариство відповідальним за погашення податкового боргу ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб»в сумі 821059грн.06коп., мотивуючи наступним:

1)сторонами по договору купівлі-продажу від 26.01.2007р. визначена договірна ціна об’єктів нерухомості в сумі 331800грн., яка відповідно до пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994р. №334/94-ВР (далі –Закон України №334/94-ВР) являється звичайною ціною, а тому в податкового органу відсутні будь-які правові підстави вважати, що ціна договору менша ніж звичайна;

2)Луцька ОДПІ безпідставно застосувала пп.10.6.1 п.10.6 ст.10 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (далі –Закон України №2181-ІІІ) з огляду на те, що постановою господарського суду Волинської області від 17.04.2007р. у справі №7/89-Б визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру відносно ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб»;

3)придбавши комплекси будівель за договірною ціною, позивач не порушив чинного законодавства, а тому не може відповідати за борги ТзОВ фірма «Волиньзовнішкомхліб».

Відповідач у відзиві на позов та представники в судовому засіданні проти позову заперечують, посилаючись на те, що на момент прийняття оспорюваного рішення податковий борг продавця –ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб»становив 9 846 600грн. Під час проведення позапланової документальної перевірки вказаного товариства було встановлено, що протягом ІV кв. 2006р. та І кв. 2007р. товариство відчужувало іншим суб’єктам господарської діяльності та фізичним особам основні засоби та цінні папери, а 02.04.2007р. звернулося в господарський суд Волинської області про визнання товариства банкрутом у зв’язку з неспроможністю погасити заборгованість перед кредиторами в сумі 21 474 011грн. За умовами договору купівлі-продажу від 26.01.2007р. відчужило Товариству з обмеженою відповідальністю «Волинькомхліб»комплекси будівель та споруд із 6-ти та 7-ми будівель за адресою: Ківерцівський р-н, с.Клепачів, вул.Незалежності, 13-Б, за договірною ціною 331800грн., при тому що вартість даних об’єктів, згідно Витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданих КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації»19.01.2007р. та 25.01.2007р. становила 1 152 859грн.06коп., тобто різниця між вартістю предмету та ціною предмета, зазначених у вищевказаному договорі складає 821059грн.06коп., відповідно Луцька ОДПІ з метою хоча б часткового погашення податкового боргу, спираючись на пп.10.6.1 п.10.6 ст.10 Закону України №2181-ІІІ, прийняла рішення про покладення відповідальності за погашення залишкового податкового боргу ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб»у розмірі 821059грн.06коп. на ТзОВ «Волинькомхліб».

В судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про залучення до участі у справі ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб»з посиланням на те, що можливо представник вказаного товариства зможе пояснити суду, яким чином визначалась договірна ціна об’єктів по договору купівлі-продажу від 26.01.2007р.

Вказане клопотання судом відхилено як безпідставне, оскільки самим же представником позивача в судовому засідання підтверджено, що експертна оцінка будівель та споруд не проводилась, а визначалась за домовленістю із врахуванням стану будівель.

Дослідивши надані сторонами матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

21.11.2007р. заступником начальника Луцької ОДПІ Гринем М.В. прийняте рішення №001/24, яким постановлено:

1.Покласти відповідальність за погашення податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньзовнішкомхліб»на Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинькомхліб».

2.Визначити розмір податкової відповідальності в сумі рівнозначній різниці між вартістю об’єктів продажу, згідно Витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданих КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації»19.01.2007р. та 25.01.2007р., та ціною реалізації даних комплексів будівель відповідно до договору купівлі-продажу від 26.01.2007р. у розмірі 821059грн.06коп.

3.Провести нарахування сум податкового боргу в картках особових рахунків «Волинькомхліб»пропорційно до зменшення по всіх платежах сум такого податкового боргу в картках особових рахунків ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб».

В даному рішенні констатовано, що станом на 20.11.2007р. податковий борг ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб»становить 9 849 600грн.06коп. Заходи податкового органу, спрямовані на погашення податкового боргу товариства, не призвели до погашення заборгованості по платежам до бюджету вищезазначеного суб’єкта господарювання. Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньзовнішкомхліб»за умовами договору купівлі-продажу від 26.01.2007р. відчужило Товариству з обмеженою відповідальністю «Волинькомхліб»комплекси будівель та споруд із 6-ти та 7-ми будівель за адресою: Ківерцівський р-н, с.Клепачів, вул.Незалежності, 13-Б, за договірною ціною 331800грн., при тому що вартість даних об’єктів, згідно Витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданих КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації»станом на 19.01.2007р. та 25.01.2007р. становила 1 152 859грн.06коп., тобто різниця між вартістю предмету та ціною предмета, зазначених у вищевказаному договорі складала 821059грн.06коп.

Пунктом 2.2 договору купівлі-продажу від 26.01.2007р. також стверджується, що вартість предмету договору, згідно Витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно №№13273482, 13273320, 13273617, 13273143, 13272782, 13273756, 13273922, 13274053, 13274192, 13274366, 13274496, 13337669, 13274735, виданих КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації»станом на 19.01.2007р. та 25.01.2007р. становить 1 152 859грн.06коп., з яких:

- вартість комплексу будівель та споруд із 6-ти будівель становить 961 675грн.80коп.;

- вартість комплексу будівель та споруд із 7-ми будівель становить 191 183грн.26коп.

Проте, згідно п.2.1 договору вартість вказаних у ньому об’єктів визначена в сумі 331 800грн., яку відповідно до п.3.1 договору позивач (він же Покупець за договором) зобов’язався сплатити Продавцю одним платежем або частинами в строк до 26.07.2007р. шляхом безготівкового розрахунку на розрахунковий рахунок Продавця.

Однак, як з’ясовано в судовому засіданні, позивач не виконав умов договору та кошти не перерахував.

02.04.2007р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньзовнішкомхліб»звернулося до господарського суду Волинської області із заявою про порушення справи про банкрутство у зв’язку з неспроможністю погасити заборгованість перед кредиторами в сумі 21 474 011грн.

В ухвалі суду від 05.11.2007р. по справі №7/89-Б констатовано, що загальними зборами учасників товариства 23.03.2007р. прийнято рішення про припинення ТзОВ фірми «Волиньзовнішкомхліб»в результаті ліквідації по тій причині, що майна боржника завідомо не вистачає на погашення заборгованості, на його банківських рахунках кошти відсутні, підприємницька діяльність боржником тривалий час не здійснюється, ліквідаційною комісією було проведено заходи щодо виявлення всіх видів майнових активів (майна та майнових прав) боржника та ліквідаційною комісією 23.03.2007р. прийнято рішення про звернення в господарський суд із заявою про порушення справи про банкрутство.

Постановою господарського суду від 17.04.2007р. визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю фірму «Волиньзовнішкомхліб»та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою суду від 16.07.2007р. затверджено реєстр вимог кредиторів, із якої вбачається, що до боржника –ТзОВ фірми «Волиньзовнішкомхліб»звернулися кредитори –Відділення виконавчої дирекції у м. Луцьку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань на суму 335657,69грн., Волинське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 119,92грн., Луцька ОДПІ на суму 7019866,26грн., Луцький міський центр зайнятості на суму 1165,99грн., ПП “НТЦ Сервіс” на суму 2170852,34грн., ТзОВ МЖК “Конкріт” ЛТД на суму 14838620,44грн., всього на суму 24366282,64грн.

19.10.2007р. прокуратурою Волинської області за фактом доведення до банкрутства ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб»та зловживання службовим становищем службовими особами цього товариства при здійсненні низки неприбуткових фінансово-господарських операцій порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.219 (доведення до банкрутства) та ч.2 ст.364 (зловживання владою або службовим становищем) Кримінального кодексу України.

Ухвалою суду від 05.11.2007р. по справі №7/89-Б зупинено провадження у справі до закінчення досудового слідства прокуратурою Волинської області.

Вказані факти дають суду підстави вважати, що об’єкти нерухомості, зазначені в договорі купівлі-продажу від 26.01.2007р. юридично формально переоформлені на ТзОВ «Волинькомхліб»та передані по акту прийому-передачі від 26.01.2007р. безоплатно з метою ухилення від сплати податків і зборів. Висновок суду підтверджується також установчими документами Продавця і Покупця, відповідно до яких засновниками ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб»є Алфьоров В.В. та Свириденко Т.Т., а засновниками ТзОВ «Волинькомхліб»являються: ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб»із внеском до статутного фонду –8 887 096грн. та Алфьоров В.В. із внеском 14 500 000грн.

Суд не враховує як належний доказ про проведення розрахунків протокол про залік взаємних вимог від 28.02.2007р., оскільки, по-перше, договором передбачена грошова форма розрахунків шляхом сплати коштів на розрахунковий рахунок Продавця, а, по-друге, позивачем не надано жодних доказів про факт існування заборгованості саме на суму договірної ціни перед ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб», не наведено будь-яких документів в обґрунтування і в тексті зазначеного протоколу.

З метою забезпечення інтересів кредиторів підпунктом 10.6.1 п.10.6 ст.10 Закону України №2181-ІІІ передбачено, якщо сума податкового боргу не була погашена після закінчення процедури продажу активів платника податків, податковий орган може визначити відповідальною за погашення залишкового податкового боргу такого платника податків третю особу, яка протягом одного року до останнього дня граничного строку погашення суми податкового зобов'язання такого платника податків придбала від нього активи за цінами, меншими ніж звичайні, або отримала їх у власність на безоплатній основі чи як безповоротну фінансову допомогу (крім благодійних внесків або пожертв неприбутковим організаціям або іншим набувачам благодійної допомоги відповідно до законодавства). Розмір зазначеної відповідальності за погашення залишкового боргу платника податків не може перевищувати суми, що дорівнює звичайній ціні активів, придбаних третьою особою від платника податків, зменшеній на фактичну ціну придбання таких активів третьою особою.

Посилання позивача на те, що вказаний підпункт не може бути застосовано, в зв’язку з тим, що ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб»визнано банкрутом, не заслуговує на увагу суду, оскільки відповідно до останнього абзацу вказаного підпункту його норми не застосовуються, якщо сума податкового боргу залишається непогашеною внаслідок недостатності активів платника податків, визнаного банкрутом згідно із законодавством. Проте, як з’ясовано судом, по справі №7/89-Б про визнання банкрутом ТзОВ «Волиньзовнішкомхліб»ліквідаційний баланс не затверджено та процедура банкрутства не закінчена, відповідно норма вказаного підпункту в даному випадку не може бути застосована.

Крім того, необґрунтованим є твердження позивача про те, що зазначена в договорі купівлі-продажу договірна ціна являється звичайною ціною відповідно до визначення, наведеного в пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України №334/94-ВР, відповідно до якого якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Посилаючись лише на тлумачення звичайної ціни, наведеної в пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України №334/94-ВР як на підставу своїх позовних вимог, позивач не враховує самого порядку визначення звичайної ціни, наведеної в п.1.20 ст.1 вказаного Закону, зокрема підпунктом 1.20.51 п.1.20 передбачено, якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни «справедлива вартість», «ринкова вартість»та «чиста вартість реалізації», які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну «звичайна ціна», визначеного цим Законом.

Податковим органом доведено, що зазначена в договорі купівлі-продажу ціна об’єктів не відповідає рівню справедливих ринкових цін, а тому не може вважатись звичайною ціною.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача.

Керуючись ст.10 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

постановив :

В позові відмовити.

Постанову може бути оскаржено у строк і порядку, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                             В.Л.Слупко

Дата виготовлення повного тексту постанови 26.01.2008р.