ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2008 р.

Справа № 02/126-2А.

від 04.02.2008р.                                                    справа № 02/126-2А

Господарський суд Волинської області у складі: судді Костюк С.В.,

при секретарі судового засідання Сур’як О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Бобак Л.П., довіреність 91-7 від 08.01.2008р., Велюра А.А., довіреність 9.1-20 від 15.01.2008р.

від відповідача: Новосад Ю.М., довіреність 47/10-009 від 08.01.2008р.

Розглянув справу

за позовом Державного підприємства “Волиньвугілля”, м. Нововолинськ

до відповідача Нововолинської об’єднаної державної податкової інспекції

про визнання нечинним податкового рішення №/0/376 від 06.07.2007р.

Відповідно до п. 6 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, спір розглядається за нормами КАС України.

В судовому засіданні сторонам роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст.ст.49, 50 КАС України. Заяви про відвід судді відповідно до ст.27 КАС України та про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступило.

Суть спору: Позивач – ДП «Волиньвугілля» звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати нечинним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 06.07.2007р. № /0/376 на суму 171316,35грн.

Обгрунтовуючи заявлену вимогу позивач зазначає, що рішення прийнято на підставі акту перевірки № 157/34-2301-32365965, яким зафіксовано порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 1776-Ш від 01.06.2000р. зі змінами та доповненнями. Оскільки ДП «Волиньвугілля» не відноситься до підприємств торгівлі та громадського харчування, то операції при реалізації залишків матеріалів та відходів сировини працівникам підприємства не потребують проведення через РРО. По своїй суті застосований штраф відноситься до адміністративно-господарських санкцій, а тому згідно ст.250 ГК України може бути застосований до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, з акту вбачається, що порушення допущене з 02.01.2006р. по 25.06.2006р.

Відповідач в запереченні на позов вимоги позивача повністю відхиляє, вказуючи, що Закон № 265/95-ВР від 06.07.19997р. не визначає поняття підприємство торгівлі, а регламентує дію закону саме у сфері торгівлі, матеріалами податкової перевірки встановлено порушення п.1 ст.3 даного закону – непроведення розрахункових операцій через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та проведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій без роздрукування відповідних розрахункових документів, які підтверджують виконання розрахункових операцій. За порушення вимог даного закону застосована штрафна санкція у п’ятикратному розмірі вартості проданих товарів. При цьому зазначає, що дія Господарського кодексу України, зокрема ст.ст.238, 250, не поширюється на строки застосування штрафних санкцій.

З представлених суду матеріалів вбачається наступне.

Нововолинською ОДПІ проведена виїзна планова перевірка ДП «Волиньвугілля» з питання дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2006р. по 31.12.2006р. по результатах якої складений акт № 157/34-2301-32365965 від 27.06.2007р.

При перевірці дотримання вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» № 1776-Ш від 01.06.2000р. із змінами та доповненнями (пункт 3.3.2 акту) встановлено порушення п.1 ст.3 даного закону, а саме непроведення розрахункових операцій через РРО по відокремленому підрозділу «Шахта Бужанська» на суму покупки – 274,20грн. по шахті №5 – 30936,20грн., по ВП Шахта №9 – 1765,75грн., по ВП «Вуглебудпостач» на 1286,54 грн. при розрахунках за електроенергію, послуги оренди стоянки, всього непроведено через РРО розрахункових операцій на суму 34262,97 грн. (274,20+30936,50+1765,75+1286,54).

06.07.2007р. Нововолинською ОДПІ прийнято рішення про застосування до ДП «Волиньвугілля» штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 171316,35грн. на підставі п.1 ст.17 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Дане рішення є предметом спору по даній адміністративній справі.

Заслухавши представників сторін та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку, що оспорюване рішення не відповідає чинному законодавству, а позов підлягає задоволенню.

Даного висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України видами діяльності за КВЕД Державного підприємства «Волиньвугілля» є добування та збагачення кам’яного вугілля, оптова торгівля паливом, агломерація кам’яного вугілля, будівництво підприємств енергетики, добувної та обробної промисловості, професійно-технічна освіта , діяльність їдалень.

Законом, який визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг є Закон України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Відповідно із ст.1 Закону, реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

При цьому розрахунковою операцією вважається приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів, а місце проведення розрахунків визначене місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) і застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

За змістом п.1 ст.9 Закону, реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку.

Відповідачем не враховано, що Закон України №1776-ІІІ згідно з преамбулою визначає правові засади застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а тому дані норми не поширюються на позивача. Отже, при прийманні коштів за електроенергію, послуги стоянки, відпущені залишки матеріалів та відходів виробництва працівникам підприємства, позивач повинен був керуватися Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме з оформленням суми фактичних надходжень прибутковим касовим ордером та відображенням у касовій книзі в день одержання підприємством готівкових коштів. Відповідачем застосовані штрафи відповідно до ст.17 Закону України №1776-ІІІ, який передбачає відповідальність за порушення вимог саме цього Закону.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також практику Вищого адміністративного суду (ухвала від 21.12.2006 р. у справі за позовом ДП “Плай” до Золочівської МДПІ про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень та Вищого господарського суду України постанова від 19.04.2005 р. у справі №21/302) суд вважає неправомірним застосування штрафних санкцій за незастосування РРО до зазначених господарських операцій, тому позов про визнання нечинним рішення Нововолинської ОДПІ від 06.07.2007р. підлягає до задоволення.

Твердження відповідача, що на вищезазначені штрафи не поширюється положення ст.250 ГК України спростовується тим, що штрафні санкції визначені нормами даного закону за своєю правовою природою є такі, що підпадають під визначення ст.238 Господарського кодексу України, тобто є адміністративно-господарськими санкціями і на них поширюється положення ст..250 цього Кодексу стосовно можливості їх застосування протягом строків , встановлених цією статтею, а саме: не пізніше шести місяців з дня виявлення та не пізніше року з дня вчинення відповідного порушення. Однак зазначені строки при застосуванні штрафних санкцій відповідачем не взято до уваги.

Відтак, виходячи із приписів ст.ст. 70,71 КАС України, за якими кожна сторона повинна належними і допустимими доказами довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, враховуючи, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, господарський суд дійшов висновку про те, що рішення Нововолинської ОДПІ від 06.07.2007 р. № /0/376 слід визнати нечинним повністю на суму 171316,55 грн.

Керуючись Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", ст.ст.69,71,79,86,158-160 КАС України, господарський суд

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати нечинним рішення Нововолинської ОДПІ від 06.07.2007р. №/0/376 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 171316,55 грн.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

На постанову в 10-денний строк з дня виготовлення її повного тексту може бути подано заяву про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана в 10-денний строк без попереднього подання заяви.

Суддя С.В.Костюк

Дата виготовлення повного тексту

постанови 09.02.2008р.

Суддя                                                    Костюк С.В.