ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2008 р.

№ 12/172 (10/135)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: Семеній М.В.

від відповідача: Негода В.І.

розглянувши касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2007р.

у справі № 12/172 (10/135) Господарського суду Чернігівської області

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області

до Закритого акціонерного товариства “Чернігівська товарно-сировинна компанія “Чернігівголовпостач”

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом про визнання права власності на майно, що не ввійшло до статутного фонду ЗАТ “Чернігівголовпостач” та знаходиться на його балансі, яке розташовано в с. Рівнопілля Чернігівського району : побутовий корпус та прибиральня 1982р., кімната обігріву монтажників 1985р., побутовий вагончик для вантажників 1988р., їдальня на 75 місць з овочесховищем 1991 р. за державою в особі РВ ФДМУ; вилучити з незаконного володіння ЗАТ “Чернігівголовпостач” і передати у володіння держави до сфери управління РВ ФДМУ майно, яке розташовано в с. Рівнопілля Чернігівського району : побутовий корпус та прибиральня 1982р., кімната обігріву монтажників 1985р., побутовий вагончик для вантажників 1988р., їдальня на 75 місць з овочесховищем 1991р.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.06.2007р. (суддя Л.М.Лавриненко), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2007р. (судді: С.Я.Дикунська, Л.Л.Гарник, С.В.Сотніков), в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2007р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свою вимогу тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області не підлягає задоволенню.

Господарським судом встановлено, що 13.01.1994р. між Фондом державного майна України та організацією орендарів державного підприємства “Чернігівська товарно-сировинна компанія “Чернігівголовпостач”, правонаступником якої є відповідач, було укладено договір оренди № Д-1865 цілісного майнового комплексу Державного підприємства “Чернігівська товарно-сировинна компанія “Чернігівголовпостач” з правом його викупу.

06.06.1994р. між сторонами була укладена Додаткова угода до Договору оренди від 13.01.1994р. № Д-1865, щодо викупу орендованого майна, в якій було визначене державне майно, що підлягає викупу та умови його викупу. Зазначеною додатковою угодою було встановлено, що Орендар викуповує, а Орендодавець продає орендоване державне майно. Вартість майнового комплексу орендованого підприємства “Чернігівська товарно-сировинна компанія” згідно з протоколом засідання інвентаризаційної комісії та актом оцінки вартості майна, затверджених наказом Фонду державного майна України № 42-Ду від 31.05.1994р. становить 0крб., у тому числі вартість майна, що належить орендарю - грн., майна, до якого орендодавцем встановлені пільги: спортивний зал, побутовий корпус, прибиральня, кімната обігріву вантажників, побутові вагончики для вантажників, їдальня на 75 місць з овочесховищем, їдальня на 40 місць, вартістю триста сорок вісім мільйонів сто сорок одна тис. крб.

Згідно ст. 3 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" у редакції, що існувала на час виникнення спірних правовідносин, законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, указів Президента України, інших актів законодавства, що регулюють здійснення приватизації. Дія цього Закону не поширюється на: приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються; зміну організаційно-правових форм власності колгоспів, підприємств споживчої кооперації. Таким чином, дія цього Закону не поширюється на об'єкти соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Як встановлено господарським судом, до майна, що підлягало приватизації відповідачем належало майно: спортивний зал, побутовий корпус, прибиральня, кімната обігріву вантажників, побутові вагончики для вантажників, їдальня на 75 місць з овочесховищем, їдальня на 40 місць, які були об’єктами соціально-культурного призначення та належали підприємству, що приватизувалося відповідачем. За таких обставин, дане майно підлягало приватизації відповідно до вимог зазначеного Закону.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" об'єктами малої приватизації є: цілісні майнові комплекси невеликих державних підприємств, віднесених Державною програмою приватизації до групи А; окреме індивідуально визначене майно; об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти.

Згідно ч. 6 ст. 2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" заклади культури, приміщення та будівлі соціально-побутового призначення, споруджені за рахунок коштів державних підприємств, які обслуговують населені пункти, райони чи мікрорайони у містах, громадські організації або певні професійні (виробничі) колективи можуть бути у встановленому порядку виключені з переліку об'єктів малої приватизації за рішенням Фонду державного майна України, його регіональних відділень та представництв у районах та містах, Фонду майна Автономної Республіки Крим та його представництв, а також за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих Рад відповідного рівня. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що приміщення та будівлі соціально-побутового призначення, споруджені за рахунок коштів державних підприємств можуть бути у встановленому порядку виключені з переліку об'єктів малої приватизації за відповідним рішенням, зокрема рішенням Фонду державного майна України.

Проте, із судових рішень випливає, що відповідні об’єкти не було виключено з переліку об’єктів приватизації щодо приватизації майна державного підприємства “Чернігівська товарно-сировинна компанія “Чернігівголовпостач”. Не посилається на дану обставину і позивач.

Згідно ст. 9 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", у редакції, що існувала на час виникнення спірних правовідносин, органи приватизації організують проведення інвентаризації майна об'єктів малої приватизації, в ході якої визначається відновна вартість наявних основних фондів і оборотних коштів з урахуванням кредиторської та дебіторської заборгованості підприємства. Акти інвентаризації та оцінки майна об'єкта приватизації підписуються особою, яка відповідає за проведення інвентаризації та здійснення оцінки його майна, та затверджуються керівником органу приватизації.

Як вже було зазначено, вартість орендованого майна за актом, що затверджений Фондом державного майна, становила 0крб., з яких вартість майна, що належало орендарю становила крб., вартість майна: спортивний зал, побутовий корпус, прибиральня, кімната обігріву вантажників, побутові вагончики для вантажників, їдальня на 75 місць з овочесховищем, їдальня на 40 місць, становила 348141000крб.

Господарським судом встановлено, що 13.06.1994р. між Фондом державного майна України та організацією орендарів державного підприємства “Чернігівська          товарно-сировинна компанія “Чернігівголов-постач”, правонаступником якої є відповідач, було укладено договір купівлі-продажу, який було нотаріально посвідчено та зареєстровано, невід’ємною частиною якого є вищезгаданий акт.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", що діяла на час виникнення спірних правовідносин, товариству покупців, створеному працівниками підприємства згідно з статтею 8 цього Закону, яке стало власником свого підприємства в результаті викупу підприємства, купівлі його на аукціоні, за конкурсом, придбання 51 і більше відсотків акцій, за його згодою відповідний державний орган приватизації безоплатно передає об'єкти соціально-побутового призначення, створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) зазначеного підприємства із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна. Ці пільги поширюються на викуп державного майна орендними підприємствами. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що товариству покупців, що стали власниками свого підприємства в результаті викупу підприємства за його згодою державний орган приватизації безоплатно передає у власність відповідні об’єкти соціально-побутового призначення при цьому ціна, за яку придбано підприємство зменшується на суму початкової ціни майна соціально-побутового призначення і дана пільга поширюється на викуп державного майна орендним підприємством.

Згідно п. 42 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1993р. № 717, чинною на час виникнення спірних правовідносин, вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується на вартість майна: що належить орендареві; для якого встановлено пільги (безоплатна передача об'єктів соціально-побутового призначення); на яке поширюється особливий режим приватизації (вилученняоб'єктів незавершеного будівництва, фінансових вкладень у цінні папери та паї інших підприємств, господарських товариств, банків, у відсоткові облігації та позики, вклади до статутних фондів спільних підприємств); державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; об'єктів, що не підлягають приватизації.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем було приватизовано оспорюване позивачем майно. За таких обставин господарський суд попередніх інстанцій дійшов правильного висновку щодо безпідставності вимог позивача, які задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на те, що до відповідача перейшло тільки право щодо користування спірними об’єктами є таким, що не відповідає і приписам ч. 4 ст. 5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", згідно якої будівлі (споруди, приміщення) за бажанням покупця приватизуються разом з об'єктами приватизації, що в них розташовані, якщо на це немає прямої заборони відповідно Фонду державного майна України, Верховної Ради Республіки Крим чи місцевої Ради народних депутатів. При наявності такої заборони зазначені будівлі (споруди, приміщення) передаються власникам приватизованих об'єктів за їх бажанням у довгострокову оренду. Таким чином, будівлі (споруди, приміщення) у разі прямої заборони щодо їх приватизації передаються власникам приватизованих об’єктів. Проте, як вже було зазначено, позивач не посилається на те, що на спірні об’єкти була пряма заборона щодо їх приватизації.

Згідно ч. 1 ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Оскільки місцевим господарським судом та апеляційним господарським судом норми матеріального та процесуального права порушено не було, то підстави для скасування даних судових рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2007р. у справі № 12/172 (10/135) –без змін.

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.