ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2008 р.

№ 19/183 (18/44)-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Данилова Т.Б.

суддів

Шаргало В.І.,, Мачульський Г.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги

державного підприємства "Придніпровська залізниця"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.11.2007р.

у справі

господарського суду

№19/183 (18/44)-07

Дніпропетровської області

за позовом

закритого акціонерного товариства страхова компанія "ДАСК" з іноземними інвестиціями

до

державного підприємства "Придніпровська залізниця"

про

визнання договору діючим та зобов'язання виконання договору

за участю представників сторін:

позивача –

відповідача –

пр. Федорчук Ю.В. –дов. №16 від 19.03.08р.

пр. Романов Д.М. –дов. №59 від 01.01.08р.

Розпорядженням №02-12.2/105 від 26.03.2008р. у зв'язку з відпусткою судді Першикова Є.В. та лікарняним судді Ходаківської І.П. змінено склад колегії суддів у справі №19/183 (18/44)-07 призначеної до розгляду у складі - головуючий суддя –Першиков Є.В., судді Данилова Т.Б., Ходаківська І.П., утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий суддя –Данилова Т.Б., судді Шаргало В.І., Мачульський Г.М.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2007 року Закрите акціонерне товариство страхова компанія "ДАСК" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до державного підприємства "Придніпровська залізниця" про визнання агентського договору (договору доручення) №АУ069/нф-051686/ню від 19.10.2005р. (з урахуванням уточнення позовних вимог) діючим до 31 грудня 2007 року та зобов'язання відповідача виконувати цей договір, а також покласти на відповідача судові витрати, зазначивши, що залізниця несвоєчасно сповістила страхову компанію про намір розірвати договір, чим порушила його права .

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2007р. позов задоволено частково, визнано агентський договір (договір доручення) №АУ069/нф-051686/ню від 19.10.2005р. діючим до 31 грудня 2007 року, в решті позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що залізниця не повідомила страхову компанію вчасно про припинення дії договору, не передала спір про розірвання договору на вирішення суду, тому договір вважається продовженим до 31.12.2007р., а оскільки позивач не довів, що відповідач неналежним чином виконував свої обов'язки за договором, то в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2007р. рішення господарського суду залишено без змін з посиланням на те, що між сторонами укладено агентську угоду, і якщо жодна із сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не заявляє у письмовому виді про намір розірвати договір, він вважається пролонгованим на наступний термін.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2007р. за касаційною скаргою Придніпровської залізниці судові рішення скасовані, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду, оскільки судами неповно з'ясовані обставини справи та норми матеріального права, які мають бути застосовані.

Під час нового розгляду справи господарським судом Дніпропетровської області прийнято рішення від 02.11.2007р. по справі №19/183(18/44)-07 (суддя Петренко І.В.), яким у задоволені позовних вимог Закритому акціонерному товариству страхової компанії "ДАСК" з іноземними інвестиціями до Державного підприємства "Придніпровська залізниця" відмовлено у повному обсязі. Рішення суду ґрунтується на тому, що посилання позивача на порушення відповідачем статей 525, 526 Цивільного кодексу України є безпідставним, оскільки в даному випадку між сторонами укладено договір доручення від якого залізниця має право відмовитись у будь-який час у відповідності із статтею 1008 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Закрите акціонерне товариство "Страхова компанія "ДАСК" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2007р., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.11.2007р. (судді Голяшкін О.В., Герасименко І.М., Ясир Л.О.) рішення господарського суду від 02.11.2007р. по справі скасовано, агентський договір (договір доручення) від 19.10.2005р. №АУ069/нф-051686/ню визнано діючим до 31.12.2007р., посилаючись на те, що невірним є посилання суду першої інстанції в рішенні про відмову в задоволені позову на положення частини 7 статті 15 Закону України "Про страхування", якою передбачено, що страхові агенти діють на підставі договору доручення із страховиком, оскільки даний Закон містить загальні положення щодо регулювання відносин страхування і не забороняє укладення інших угод, в тому числі агентських договорів, при здійсненні посередницької діяльності у сфері страхування.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.11.2007р., державне підприємство "Придніпровська залізниця" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2007р., посилаючись на те, що судом неправильно застосовані положення статей 295, 297, 304 Господарського кодексу України та безпідставно не застосовані положення статей 1000, 1008 Цивільного кодексу України, а також норми Закону України "Про страхування".

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, і це підтверджується матеріалами справи, 19.10.2005р. між сторонами укладений агентський договір (договір доручення) №АУ069/нф-051686/ню (далі –Договір), за яким страховик ( позивач) приймає на себе зобов'язання по страхуванню пасажирів –застрахованих осіб, що відправляються зі станції Криворізької дирекції залізничних перевезень, а страховий агент (відповідач - Залізниця) діє від імені та за дорученням страховика і виконує частину його страхової діяльності в сфері вищезазначеного виду страхування.

Відповідно до п.7.1 Договору договір набуває чинності з 01.01.2006 і діє до 31.12.2006р. У випадку, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії договору заявляє в письмовому вигляді про намір розірвати договір, він вважається пролонгованим на наступний термін, договір не може бути розірваний в односторонньому порядку до закінчення терміну його дії.

13.12.2006р. позивач отримав від відповідача лист від 12.12.2006р. за №Н-21/1949 про намір розірвати Договір, на який позивач відповів листом 26.12.2006р. №417 про неприпустимість односторонньої відмови від Договору.

27.12.2006р. позивач отримав від відповідача лист від 26.12.2006р. за №Н-21/2026 про відмову відповідача з 01.01.2007р. від агентського договору (договору доручення), на який позивач відповів листом від 28.12.2006р. №422 про свою незгоду з одностороннім розірванням договору.

Під час нового розгляду судом першої інстанції встановлено, що частиною 2 статті 15 Закону України "Про страхування" передбачено, що посередницька діяльність як виключний вид діяльності встановлюється лише для страхових та перестрахових брокерів, а відповідно до умов даного Договору Державне підприємство "Придніпровська залізниця" є по суті страховим агентом, у відношенні до якого дія частини 2 статі 15 вищезазначеного Закону жодним чином не повинна поширюватися.

Також відповідно до частини 7 статті 15 Закону України "Про страхування" страхові агенти –громадяни або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов'язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком, тому Законом чітко визначено вид та форму договору за якою страхові агенти здійснюють діяльність у відносинах із страховиками у сфері страхування –це договір доручення.

Відповідно до статті 1008 Цивільного кодексу України чітко встановлено, договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору.

Господарським судом встановлено, що державне підприємство "Придніпровська залізниця" надіслало на адресу Позивача лист від 12.12.2006р. за №Н-21/1949, яким повідомлено про свою відмову від договору від 19.10.2005р. №АУ069/нф-051686/ню, отже умови припинення договору виконанні відповідно до вимог вищезазначеної статті.

Таким чином, судом першої інстанції правильно визнано залізницю страховим агентом та застосовано частину 7 статті 15 Закону України "Про страхування", де визначено поняття страхових агентів, які є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком. Також господарський суд дійшов вірного висновку про те, що діяльність страхових агентів є виключним видом діяльності у сфері страхування у формі посередницької діяльності та між сторонами укладено договір доручення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а також відповідно до ст.525 ЦК України, ст.188 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороннє розірвання господарських договорів не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд апеляційної інстанції помилково дійшов висновку, що невірним є висновок господарського суду про віднесення спірного договору від 19 жовтня 2005 року№АУ069/нф-051686/ню до договору доручення та про правомірність односторонньої відмови відповідача від договору на підставі ст.1008 ЦК України, а також, що невірним є посилання суду першої інстанції в рішенні про відмову в задоволені позову на положення частини 7 статті 15 Закону України "Про страхування", якою передбачено, що страхові агенти діють на підставі договору доручення із страховиком, оскільки даний Закон містить загальні положення щодо регулювання відносин страхування і не забороняє укладення інших угод, в тому числі агентських договорів, при здійсненні посередницької діяльності у сфері страхування.

За результатами перевірки у касаційному порядку встановлено, що фактичні обставини, які входять до предмету доказування у цій справі, з'ясовані судом першої інстанції з достатньою повнотою, однак переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, апеляційною інстанцією неправильно застосовано норми матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду апеляційної інстанції не відповідають цим обставинам, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду апеляційної та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Керуючись ст.1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного підприємства "Придніпровська залізниця" задовольнити.

Постанову від 29.11.2007р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду по справі 19/183(18/44)-07 скасувати.

Рішення від 02.11.2007р. господарського суду Дніпропетровської області по справі 19/183(18/44)-07 залишити в силі.

Головуючий                                                   Т.Данилова

Судді                                                             В.Шаргало

Г.Мачульський