ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 3/57

21.02.08

За позовом Закритого акціонерного товариства «Київстар Дж. Ес. Ем.»

До           Товариства з обмеженою відповідальністю «Зв’язоктехсервіс»

Про            стягнення 69 760,93 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники:

Від позивача Литвин Л.М. –по дов. № 283 від 31.10.2007

Від відповідача не з’явились

У засіданні брали участь

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Закритого акціонерного товариства «Київстар Дж. Ес. Ем.»про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зв’язоктехсервіс»66 642,62 грн. основного боргу, 2 865,64 грн. інфляційних збитків та 3% річних в сумі 252,67 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступним. 16.05.2005 між ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.»(замовник) та ТОВ «Зв’язоктехсервіс»(виконавець) укладено договір № 15-09/04, предметом якого є проектування і будівництво базової станції ZАР в селі Дніпровка Каменка-Дніпровського району Запорізької області з виготовленням і монтажем щогли Н-40 м., зі здачею об’єкта в експлуатацію. За умовами договору вартість роби складала 111 395,83 грн., крім гою ПДВ (20%) -22 679,17 грн., всього по договору - 136 075,00 грн. (и. 2.1. договору).На виконання н. 2.2. договору, перед початком виконання робіт, позивач перерахував відповідачу аванс в розмірі 70% ціни договору - 95 252,50 грн. (136075,00 грн.х70%), ще підтверджується платіжним дорученням № 8949 від 31.05.2005. Відповідач зобов’язання за договором не виконав, базову станцію ZАР зі щоглою Н-40 м в експлуатацію не здав, цей факт визнається самим відповідачем. В Господарському суді міста Києва та в Господарському суді Дніпропетровської області розглядалися справи, що частково вирішували питання, які стосуються договірних відносні сторін та зобов’язань, що виникли з договору. В ході вирішення спору з приводу виконання вказаного договору, який розглядався Господарським судом міста Києва, справа № 8/295, відповідач частково повернув здійснену позивачем передоплату за спірним договором, а саме 28 609,88 грн. (платіжне доручення № 209 від 02.08.2006). Таким чином, сума авансу, що залишилася у відповідача становить 66642,62 грн. 05.11.2007 Господарський суд міста Києва рішенням у справі № 31/406 розірвав договір № 15-09/04 у зв’язку з істотним порушенням договору виконавцем (відповідачем по даній справі). Рішення набрало законної сили 16.11.2007. Пунктом 10.3 договору сторони погодили, що, в разі розірвання договору у зв'язку з порушенням однією із сторін його умов, винна сторона зобов’язана компенсувати іншій стороні витрати. Відповідно до правил ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно (в т.ч. гроші) за рахунок іншої особи, проте, підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, зобов’язана повернути майно (гроші) потерпілій особі. Положення цієї статті застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Згідно ч. 3 ст. 1214 Цивільного кодексу України, у разі безпідставного збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки, розмір процентів договором не встановлений, позивач для розрахунку суми своїх вимог застосовує положення ст. 625 ЦК України.

Відповідач у письмовому відзиві на позов зазначає, що дійсно в межах договору позивачем згідно платіжного доручення № 8949 від 31.05.2005 на користь відповідача було перераховано передбачену умовами договору передо плату в загальній сумі 95 252,50 грн. Відповідачем, зі свого боку, був здійснений комплекс робіт щодо проектування відповідної базової станції, підготовлена і передана замовнику в повному обсязі проектна документація, а також виконані роботи з підготовки наданої території до будів ництва, виготовлені монолітні фундаменти під щоглу базової станції та її розтяжок, виготовле ний контур заземлення та огорожі базової станції. При цьому, зазначає, що, дійсно, повний комплекс робіт за договором відпо відач в обумовлені цим договором строки виконати не зміг, що було обумовлене низкою обста вин. Факт прострочення виконання відповідачем договірних зо бов'язань, власне, й був встановлений господарськими судами при вирішенні справи № 8/295. За порушення відповідачем договірних зобов'язань до нього були застосовані відповідні заходи господарсько-правової відповідальності у вигляді стягнення пені (рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2006 і постанова Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2007 у справі № 8/295). Відзначає, що, з огляду на ініціювання позивачем питань щодо повернення пе редоплати за договором та погодження подальших умов його розірвання, відповідачем з метою врегулювання фінансових питань за результатами фактично виконаного етапу робіт були складені відповідні акти приймання-передачі виконаних робіт на загальну суму 66 642,62 грн. Однак, позивач відмовився від їх підписання, що й стало підставою для подальшого судового врегулювання спору. Так, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2007 у справі № 35/137-07 було встановлено, що відповідачем дійсно була виконана частина підрядних робіт за договором, зокрема, роботи з проектування базової станції виконані в повному обсязі та при йняті позивачем. Таким чином, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 849, ч. 1 ст. 853, ч. 4 ст. 882 ЦК України, відповідна частина робіт дійсно підлягає оплаті позивачем. Відмовляючи ж відповіда чу в задоволенні його позовних вимог до позивача в частині стягнення вартості фактично вико наних робіт, господарський суд Дніпропетровської області виходив з того, що позивачем факти чно вже здійснена оплата цих робіт шляхом перерахування авансу (передоплати), оскільки сума здійсненої передоплати є більшою за вартість фактично виконаних відповідачем робіт. З наведеного вбачається, що, як було встановлено рішеннями господарських судів відповідачем дійсно були допущені порушення умов виконання до говору № 15-09/04 від 16.05.2005, що обумовило застосування до відповідача заходів госпо дарсько-правової відповідальності. Разом із цим, частина робіт за означеним договором була ви конана відповідачем належним чином, прийнята позивачем і фактично оплачена ним. При цьо му вартість частини виконаних відповідачем робіт становить 14 400,00 грн. Також судами було встановлено факт часткового повернення відповідачем перерахованої йому на виконання дого вору передоплати - в сумі 28 609,88 грн., що, власне, й не заперечується ані позивачем, ані від повідачем. З детального дослідження мотивувальної частини судового рішення від 05.11.2007 у справі № 31/406 не вбачається, що договір було розірвано судом саме у зв'язку з істот ним порушенням договору відповідачем, на яке посилається позивач у своїй позовній заяві в межах справи № 3/57. Навпаки, в рішенні суду зазначається, що «пред'явлений позов визнається судом таким, що підлягає задоволенню в частині розірвання договору, а тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог щодо розірвання договору з ініціативи позивача, як замовника". Оскільки рішення господарського суд м. Києва від 05.11.2007 у справі № 31/406 не містить посилань на конкретні норми закону, які б визначали підстави розірвання відповідно го договору, а можливі «ініціативи замовника»щодо розірвання договору підряду закріплені ч.ч. 2 - 4 ст. 849 ЦК України, цілком очевидним вбачається висновок про те, що з урахуванням приписів ч. 2 ст. 651 ЦК України підставою розірвання договору №15-09/04 від 16.05.2005 стало не «істотне порушення договору другою стороною», а «інші випадки, встановлені догово ром або законом»- ст. 849 ЦК України. За будь-яких умов неможливо не враховувати вимоги ст. 653 ЦК України, яка визначає правові наслідки розірвання договору, та частина 4 якої відзначає, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту розірвання до говору. Тобто, позивач не має права вимагати від відповідача повернення коштів, сплачених ним за частково виконані за договором роботи (14400,00 грн.). Якщо ж прийняти до уваги й час ткове повернення відповідачем отриманої передоплати, то виходить, що поверненню можуть підлягати тільки 52 242,62 грн. (95 252,50-28 609,88-14 400,00=52 242,62), а не 66 642,62 грн. про які йдеться в позовній заяві позивача. Що стосується посилань позивача на норми ст.ст. 625, 1212, 1214 ЦК України як на підста ву стягнення з відповідача безпідставно набутого майна (відповідної частини передоплати за до говором) та санкцій за прострочення виконання грошового зобов'язання, зауважує на наступному. Дійсно, з моменту розірвання у судовому порядку договору №15-09/04 від 16.05.2005 невикористана Відповідачем частина перерахованої йому передоплати в розумінні положень ст. 1212 ЦК України є безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню позивачу. Разом із цим, ані ст. 1212 ЦК України, ані інші норми чинного законодавства не встановлюють строк виконання особою зобов’язання з повернення безпідставно набутого майна. За таких умов строк виконання такого зобов’язання відповідачем має визначатись у відповідності д вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України - сім днів від дня пред’явлення позивачем відповідної вимоги. Однак, ані на момент пред’явлення позивачем відповідного позову до господарського суду, ані до сьогоднішнього дня така вимога позивачем відповідачу не направлялась. Відтак, строк вико нання відповідачем зобов’язань з повернення безпідставно набутого майна не є таким, що настав чи, тим більш, порушений відповідачем. Ця обставина унеможливлює задоволення позовних вимог не тільки щодо стягнення з відповідача розрахованих позивачем інфляційних збитків і 3% річних, нарахування яких можливе виключно щодо прострочених грошових зобов’язань, а й без посередньо вимог з повернення безпідставно набутого майна (безпідставно утримуваних кош тів). Вважає, пред’явлення позивачем відповідного позову є передчасним і безпідставним. Враховуючи викладене просить в позові відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Київстар Дж. Ес. Ем.»(замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зв’язоктехсервіс»(підрядник) було укладено договір № 15-09/04 (далі договір).

Згідно статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до п. 1.1. договору підрядчик зобов’язався власними та залученими силами та коштами здійснити проектування та будівництво базової станції ZAP в селі Дніпрова Каменко-Дніпровського району Запорізької області з виготовленням та монтажем щогли Н-40м, зі здачею об’єкту в експлуатацію, а замовник зобов’язався прийняти та оплатити роботу у відповідності до умов договору.

Згідно п. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що вартість робіт за договором становить 113 395,83 грн., крім того ПДВ (20%) –22 697,17 грн. Разом по договору 136 075 грн. Вартість робіт по договору може бути змінена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди, яке становиться невід’ємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.2. договору перед початком виконання робіт замовник перераховує підряднику аванс в розмірі 70% суми, зазначеної в п. 2.1. даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач на виконання умов договору платіжним дорученням № 8942 від 31.05.2005 перерахував відповідачу 70 % авансу в розмірі 95 252,50 грн.

Згідно п. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюється у договорі підряду.

Пунктом 3.1. договору підрядник зобов’язався завершити роботи по договору не пізніше 28 червня 2005 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечує відповідач у встановлений строк до 28.06.2005 відповідач своє зобов’язання щодо проектування і будівництва базової станції ZAP в селі Дніпрова Каменко-Дніпровського району Запорізької області з виготовленням та монтажем щогли Н-40м не виконав.

28.10.2005 позивач, в зв’язку з невиконанням, у встановлений термін, відповідачем передбачені договором роботи, направив відповідачу претензію № 31с-юр/05-56 з вимогою повернути перерахованого ним авансу в розмірі 95 252,50 грн.

Відповідач у відповідь на претензію позивача, листом № 54/1 від 15.12.2005 визнав, що будівельні роботи ним в строк встановлений договором не виконані та повідомив про готовність повернути перерахований позивачем аванс з урахуванням утримання вартості виконаної частини робіт.

02.08.2006 згідно банківської виписки відповідач частково перерахував позивачу суму авансу в розмірі 28 609,88 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2007 у справі № 31/406 за позовом Закритого акціонерного товариства «Київстар Дж. Ес. Ем.»до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зв’язоктехсервіс», яке набрало законної сили, договір № 15-09/04 від 16.05.2005 розірвано.

Пунктом 10.3 договору сторони погодили, що в разі розірвання договору у зв’язку з порушенням однією із сторін його умов, винна сторона зобов’язана компенсувати іншій стороні витрати та шкоду, що виникла в наслідок такого рішення.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов’язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно утриманих коштів в розмірі 69 760,93 грн. обґрунтованої та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунками позивача розмір збитків від зміни індексу інфляції за становить 2 865,64 грн. та 3% річних становить 252,67 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення збитків від зміни індексу інфляції та 3% річних обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»зайво сплачене позивачем при подачі позовної заяви державне мито в розмірі 2 (дві) грн. 83 коп. підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задоволено повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зв’язоктехсервіс»(м. Київ, вул. Хрещатик, 50-б, код 32829329) на користь Закритого акціонерного товариства «Київстар Дж. Ес. Ем.»(03110 м. Київ, Чевнозоряний пр-т, 51, код 21673832) безпідставно утримані кошти в розмірі 69 760 (шістдесят дев’ять тисяч сімсот шістдесят) грн. 93 коп., 697 (шістсот дев’яносто сім) грн. 60 коп. витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Повернути Закритому акціонерному товариству «Київстар Дж. Ес. Ем.»(03110 м. Київ, Чевнозоряний пр-т, 51, код 21673832) з Державного бюджету України зайво перераховане платіжним дорученням № 57318 від 24.12.2007 державне мито в сумі 2 (дві) грн. 83 коп. Платіжне доручення № 57318 від 24.12.2007 залишити в матеріалах справи Господарського суду міста Києва № 3/57.

Суддя

В.В. Сівакова

Рішення підписано 22.02.2008