ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2008 р.

Справа № 15/15-08-279

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Петрова В.С.

При секретарі Стойковій М.Д.

За участю представників сторін:

від позивача – Віноградова С.А. ,

від відповідача – Садова Т.В.;

від третьої особи –Місік О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси до Першої Одеської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача –Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання права власності на майно та зобов’язання виконати певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Першої Одеської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, –Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання за позивачем права власності на 12/100 частини квартири № 4 будинку № 1 по вул. Коблевській в м. Одесі та зобов’язання відповідача видати позивачу свідоцтво на право власності в порядку спадкоємства на вказану квартиру, посилаючись на наступне.

Згідно договору купівлі-продажу від 04.06.1996 р., засвідченого приватним нотаріусом міськнотокругу Філоновою Е.В., Мовчан Алла Ігорівна являється власником 12/100 частини квартири № 4 буд. № 1 по вул. Коблевській в м. Одесі. Проте, згідно довідки Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси № 1902/28 від 29.07.2004 р. Мовчан Алла Ігорівна померла 12.04.2001 р., про що внесений запис до акту про смерть за № 3435 від 16.04.2001 р.

Так, відповідно до акту № 18 від 22.12.2003 р. опису і попередньої оцінки майна, прийнятого на облік до рішення відповідного органу про визнання безхазяйним, 12/100 частини квартири № 4 буд. № 1 по вул. Коблівській в м. Одесі знаходиться на обліку ДПІ у Приморському районі м. Одеси як безхазяйне майно.

При цьому в обґрунтування підстав позовних вимог позивач посилається на п. 12 ст. 10 Закону України „Про державну податкову службу України", згідно якої органи державної податкової служби здійснюють роботу, пов'язану з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом спадкоємства державі, скарбів та конфіскованого майна.

Також позивач посилається на Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1340 від 25.08.1998 року, дія якого поширюється на безхазяйне майно, розпорядження яким здійснюється податковими інспекціями на підставі актів опису, оцінки та передачі майна. Крім того, позивач вказує, що у ДПІ відсутня можливість отримати документи, що підтверджують право власності держави на спірне майно для вчинення заходів щодо його реалізації в іншому, ніж судовому, порядку.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2008 р. порушено провадження у справі № 15/15-08-279 та справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Відповідач позов не визнає, про що зазначено у відзиві на позовну заяву (а.с. 18).

Третя особа проти позову також заперечує та вважає позовні вимоги необґрунтованими і безпідставними, про що зазначено у письмових поясненнях на позовну заяву (а.с. 19-20).

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, розглянувши та дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

26 грудня 1994 року розпорядженням органу приватизації за № 53236 квартира № 4 в буд.. № 1 по вул. Подбельського (стара назва) в м. Одесі була передана у приватну спільну власність гр. Цихановському Анатолію Григоровичу та Цихановській Валентині Олександрівні, мешкаючих в одній кімнаті квартири спільного заселення загальною площею 16,6 кв.м. Між тим, як вбачається з наявних в матеріалах справи технічних паспортів та виданої КП „Одеське МБТІ та РОН” довідки-характеристики, згідно договору купівлі-продажу від 04.06.1996 р., засвідченого приватним нотаріусом міськнотокругу Філоновою Е.В. за реєстр. № 4781, Мовчан Алла Ігорівна є власником 12/100 частини квартири № 4 буд. № 1 по вул. Коблевській в м. Одесі.

Проте, згідно довідки Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси № 1902/28 від 29.07.2004 р. (а.с. 13) Мовчан Алла Ігорівна померла 12.04.2001 р., про що внесений запис до акту про смерть за № 3435 від 16.04.2001 р.

22 грудня 2003 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси був складений акт за № 18 опису і попередньої оцінки майна, прийнятого на облік до рішення відповідного органу про визнання майна безхазяйним, яким нерухоме майно - 12/100 частини квартири № 4 буд. № 1 по вул. Коблевській у м. Одесі було поставлено на облік в податковій інспекції як безхазяйне майно. При цьому згідно акту прийому-передачі від 22.12.2003 р. зазначене описане майно було передано податковою інспекцією на відповідальне зберігання Приватному підприємству „Тех.Пром.Інвест.”

Відтак, позивач, пред’являючи позов до Першої Одеської державної нотаріальної контори, просить визнати за ним право власності на спірне майно, посилаючись при цьому на положення Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженому Постановою КМУ № 1340 від 25.09.1998 р.

Між тим, на думку суду, Перша одеська державна нотаріальна контора не може бути відповідачем у даній справі про визнання права власності на безхазяйне майно, оскільки на державну нотаріальну контору згідно Закону України „Про нотаріат" покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Будь якого відношення до безхазяйного майна нотаріальна контора не має.

Крім того, слід зазначити, що згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 р., правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Також правила ст. 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Однак, згідно довідки Першої Одеської державної нотаріальної контори № 2369 від 23.06.2007 р. спадкова справа до майна померлої 12.04.2001 р. Мовчан Алли Ігорівни не відкривалась.

До того ж відповідно до положень ч. 1 і 3 ст. 1277 Цивільного кодексу України суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування та майно переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (якою у цьому випадку є Одеська міська рада, а не ДПІ).

Посилання позивача на ст. 336 Цивільного кодексу України судом до уваги не приймаються, оскільки положення цієї статті застосовуються до рухомої речі, від якої відмовився власник, у даному випадку спірне майно відноситься до нерухомих речей, до того спірні правовідносини виникли не у зв'язку з відмовою власника від спірного майна.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 137 Цивільного кодексу УРСР (чинній на момент складання позивачем акту опису і попередньої оцінки майна, прийнятого на облік до рішення відповідного органу про визнання майна безхазяйним) майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу.

Проте, як з’ясовано судом, рішення виконавчого комітету районної, міської ради народних депутатів з питання визнання спірного майна безхазяйним не приймалось, адже відповідно до Цивільного кодексу УРСР 1963 року заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської ради народних депутатів. Так, у ДПІ у Приморському районі м. Одеси право на звернення до виконавчого комітету Одеської міської ради щодо винесення рішень про передачу вказаного майна до державної власності виникало тільки 22.12.2004 року (через рік після складення акту опису).

Однак, з 01.01.2004 року набув чинності Цивільний кодекс України, згідно ст. 335 якого безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Виходячи з вищенаведеного, нерухомі безхазяйні речі, яким є спірне майно, можуть бути передані за рішенням суду лише до комунальної власності.

Як зазначає третя особа у відзиві на позов, 26.01.2008 року з моменту надходження на адресу Приморської райадміністрації позовної заяви ДПІ у Приморському районі м. Одеси нею було направлено лист до юридичного управління Одеської міської ради з метою прийняття заходів щодо взяття зазначеного об'єкта нерухомого майна на облік в КП „Одеське МБТІ та РОН” з метою його подальшої передачі у комунальну власність територіальної громади м. Одеси.

Разом з тим господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 1 ГПК України державні органи, до яких, зокрема, належить ДПІ у Приморському районі м. Одеси, мають право звертатися до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Як безпосередньо зазначено в преамбулі Закону України "Про державну податкову службу в Україні", цей закон визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності.

Вичерпний перелік випадків, в яких органи державної податкової служби мають право подавати позови до суду перелічені в п. 11 ст. 10 та п. 17 ст. 11 вказаного закону.

Так, відповідно до приписів зазначених норм податкові органи мають право звертатися до суду із позовами до підприємств, установ, організацій та громадян про:

- визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав;

- стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна;

- скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності.

Вказаним законом право податкового органу на звернення до суду із позовом про визнання майна безхазяйним не передбачено. Не передбачено таке право податкового органу на звернення до суду із вказаним позовом і іншими актами законодавства України.

Між тим, п. 12 ст. 11 зазначеного Закону містить положення, за змістом якого органи державної податкової служби у відношенні безхазяйного майна проводять роботу, пов'язану з його виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку, а відповідно до п. 12 ст. 10 цього Закону податкові органи проводять роботу, пов'язану з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом успадкування до держави, скарбів і конфіскованого майна.

Повноваження органів податкової служби щодо безхазяйного майна також визначені у Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженому Постановою КМУ № 1340 від 25.09.1998р., проте відповідно до п. 5 ст. 1 вказаного Порядку, його дія поширюється лише на майно, яке вже визнано безхазяйним відповідно до чинного законодавства.

Згідно з приписами п. 2 Порядку облік, попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання майна, зазначеного в п. 1 цього Порядку, до передачі його для подальшого розпорядження відповідно до п. 9 цього Порядку накладаються на органи (організації), що здійснили вилучення або зберігають його.

Відповідно до ст. 6, 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, чинним законодавством не передбачено право податкового органу на звернення до суду з позовом про визнання права власності на безхазяйне майно, не визначено таке право також і сферою його компетенції, оскільки в даній галузі воно поширюється виключно на виявлення, облік, вжиття заходів по охороні, оцінці і реалізації безхазяйного майна.

Обставини щодо складення податковим органом відповідного акту про виявлення безхазяйного майна не свідчать про наявність законних підстав для визнання права власності на безхазяйне майно за ДПІ у Приморському районі м. Одеси.

Таким чином, з огляду на вищевикладене суд вважає безпідставними і необґрунтованими вимоги ДПІ у Приморському районі м. Одеси про визнання за позивачем права власності на 12/100 частини квартири № 4, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Коблевська, 1, та відповідно і вимоги про зобов’язання відповідача видати позивачу свідоцтво на право власності в порядку спадкоємства на вказану квартиру.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов’язковим.

Оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд Одеської області вважає, що позовні вимоги Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси до Першої Одеської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача –Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання права власності на майно та зобов’язання виконати певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Суддя Петров В.С.