ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2008 р.

№ 1/244-пн-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Херсонської міської ради

на постанову

Запорізького апеляційного господарського суду

від

13.11.2007р.

у справі

№1/244-пн-07

Господарського суду

Херсонської області

за позовом

Херсонської міської ради

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ампір"

про

повернення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 3 100 м2

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою постановою суду апеляційної інстанції (колегія суддів у складі: головуючого –судді Антоніка С.Г., суддів Кагітіної Л.П., Юхименка О.В.) залишено без змін рішення Господарського суду Херсонської області від 06.08.2007р. (суддя Губіна І.В.), яким в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить вказані рішення і постанову скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що він використовує земельну ділянку площею 0, 7024 га в м. Херсоні по вул. Будьонного на законній підставі, згідно з договорами оренди земельної ділянки від 11.07.2001р. та 04.10.2004р., строк дії яких відповідно встановлено до 01.02.2011р. та 07.09.2009р., а відтак відповідач просить судові рішення господарських судів попередніх інстанцій залишити без змін, а скаргу Херсонської міської ради –без задоволення.

Сторони не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що між позивачем та відповідачем були укладені договори оренди земельної ділянки, і саме на підставі цих договорів відповідач і користується земельною ділянкою.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно із повідомленням Управління з контролю за використанням та охороною земель у Херсонській області спірна земельна ділянка входить до складу земель раніше переданих відповідачу за договором оренди.

Звертаючись з позовом позивач зазначав що крім договірного користування земельною ділянкою відповідач самовільно зайняв земельну ділянку площею 3100 м кв.

При цьому судами також встановлено, що у жовтні 2006р. Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у Херсонській області проведено перевірку ТОВ “Ампір” з питань дотримання ним вимог земельного законодавства. За результатами перевірки складено акт від 06.10.06р., відповідно до якого встановлено самовільне користування відповідачем земельною ділянкою площею 3100 кв. м, що є порушенням ст.ст.125,126 Земельного кодексу України. Товариству наданий припис про усунення порушень земельного законодавства та запропоновано добровільно звільнити земельну ділянку або оформити у встановленому порядку право користування цією земельною ділянкою у строк до 06.11.06р.

При повторній перевірці 06.11.06р. виявлено не усунення ТОВ “Ампір” порушень земельного законодавства. Зобов’язано відповідача негайно звільнити земельну ділянку.

Із позовної заяви вбачається, що оскільки ТОВ “Ампір” у добровільному порядку не виконало умови припису, Херсонська міська рада звернулась до господарського суду з позовом про зобов’язання відповідача повернути самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 3100 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Будьонного (в районі Херсонської церкви Євангельських християн –баптистів України).

Про те судові рішення прийнято з порушенням норм процесуального права при неповному з’ясуванні всіх обставин справи.

Відповідно до приписів ст.111-5 ч.2 ГПК України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Із встановлених судами обставин справи вбачається, що судові рішення прийняті на підставі досліджених взаємовиключних доказів.

Залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду суд апеляційної інстанції пославшись на письмові пояснення Управління з контролю за використанням та охороною земель у Херсонській області, наданої на вимогу суду зазначив, що висновки Управління з контролю за використанням та охороною земель у Херсонській області, викладені в Акті перевірки від 06.10.06р. про самовільно зайняту земельну ділянку площею 0, 3100 га, на які посилається позивач, зроблені помилково, з вини працівника ТОВ “Ампір”, який не надав всіх необхідних документів під час проведення перевірки в 2006 році.

Про те із вказаного акту вбачається, що перевірку проведено у присутності директора ТОВ “Ампір”.

Крім того судами не враховано що пославшись на помилковість висновків, викладених у вказаному акті перевірки, як припис, виданий на підставі цього акту, так і постанова про накладення адміністративного стягнення не скасовані в установленому законом порядку. Вказаним обставинам судами належної правової оцінки не дано.

Згідно ст.6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Приписами ст.32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1). Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, як поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (ч.2).

Таким чином витребувавши у Управління з контролю за використанням та охороною земель у Херсонській області вказані вище письмові пояснення, суд апеляційної інстанції не врахував вказаних приписів норм права, зокрема того, що обставини справи мають встановлюватись поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, а зазначене управління такої участі не приймало.

Також, приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рештою площі земельної ділянки у розмірі 0, 5962 га відповідач користується на підставі договору оренди від 12.07.01р., який з 01.02.06р. вважається поновленим.

Проте судами не встановлено шляхом дослідження належних та допустимих доказів що спірна земельна ділянка знаходиться у правомірному у користуванні відповідача.

Так, право власності чи користування земельною ділянкою відповідно ст.ст.124 - 126 Земельного кодексу України виникає на підставі рішення органів виконавчої влади і самоврядування або угоди укладеної повноважним орендодавцем.

Згідно статей 116, 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Тобто цією нормою не передбачений порядок автоматичного поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін, а лише визначено, що в цьому разі договір підлягає поновленню.

Разом з тим, відповідно до п.34 ст.26, п.2 ст.77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду та поновлення договору оренди земельної ділянки) вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 18.01.2006р. (справа №41/123 Господарського суду Дніпропетровської області), та від 26.10.2005р. (справа №36/136 Господарського суду міста Києва).

Відповідно до частини першої статті 4-7 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Частина перша статті 43 названого Кодексу містить вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Згідно приписів частини першої статті 38 ГПК України за недостатності поданих сторонами доказів господарський суд зобов'язаний витребувати документи і матеріали, необхідні для вирішення спору. З огляду на викладені вимоги ГПК України господарський суд повинен з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду, хоча б сторони та інші учасники судового процесу й не посилалися на відповідні обставини.

Таким чином суди дійшли передчасного висновку про те, що даний позов задоволенню не підлягає.

З врахуванням меж повноважень касаційної інстанції, встановлених ч.2 ст.111-5 та ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України у складі колегії суддів дійшов висновку, що допущені судом як першої, так і апеляційної інстанції вищезазначені порушення норм матеріального та процесуального права відповідно до приписів ч.1 ст.111-10 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень і направлення справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно встановити всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних у ній доказів, з'ясувати дійсні права та обов'язки сторін і, залежно від встановленого, правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 3, 11110 ч.1, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Херсонської міської ради задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 13.11.2007р. та рішення Господарського суду Херсонської області від 06.08.2007р. у справі №1/244-пн-07 скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало