ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.01.08 Справа № 21/227

За позовом:          Державного комітету України з державного матеріального резерву, м.Київ

до відповідача:          ВАТ "Конвеєр", м.Львів

про повернення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та сплату штрафних санкцій на суму 457 246.86 грн.

Суддя Масловська ЛЗ.

Представники:

від позивача - н/з

від відповідача - Шпакович - представник

Представникам сторін роз'яснено їх права та обов'язки відповідно до ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору:

Позов заявлено Державним комітетом України з державного матеріального резерву до ВАТ "Конвеєр" про повернення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та сплату штрафних санкцій на суму 457 246,86 грн.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав.

Позивач обґрунтовує свої вимоги на підставі акту перевірки від 27.07.2006р. № 192/3/м, у якому зазначено про факт відсутності у відповідача частини матеріалів, закладених ним у мобілізаційний резерв у кінці 1980-х років. Позивачем визначено вартість відсутніх у відповідача матеріалів, виходячи з цін на аналогічну нову продукцію, які діяли на час проведення перевірки 27.07.06р.

Позивачем вказано, що зобов'язання ВАТ «Конвеєр»щодо відповідального зберігання виникли (у відповідності до ст.4 ЦК УРСР) на підставі адміністративного акту (акту планування).

Зазначеною номенклатурою матеріальних цінностей позивач обґрунтовує і зміст зобов’язань ВАТ «Конвеєр»щодо відповідального зберігання матеріалів мобілізаційного резерву.

Позивач стверджує також про наявність договірних зобов'язань між сторонами, обґрунтовуючи факт їх виникнення на підставі ст.ст.936-938 ЦКУ та ст.ст.42,154 ЦК УРСР.

У ході судового розгляду спору позивачем у відповідності до ч.10 ст.14 ЗУ «Про державний матеріальний резерв»подано уточнення позовних вимог від 29.10.2007 р. та 24.12.2007 р., де зазначено про збільшення розміру позовних вимог щодо сплати неустойки, загальна сума якої складає 653 985,22 грн. (штраф - 587 537.00грн., пеня -66 448,22 грн.), а також - про зменшення кількості матеріальних цінностей, що підлягають поверненню.

При цьому позивач зазначив, що підставою збільшення розміру позовних вимог є акт проведеної 12.10.2007р. перевірки, якою встановлено нові факти незабезпечення збереження відповідачем матеріальних цінностей мобрезерву: сталі листової конструкційної г/к - 46,595т, сталі сортової х/т - 0,3т. Позивачем визначено вартість зазначених матеріалів (192 359,50грн.), виходячи з якої розраховано неустойку у сумі 196 737,86 грн.(штраф —196 359,50 грн., пеня -4 378,36грн.).

Відповідно, розрахований відповідачем загальний розмір штрафних санкцій склав 653 985,22 грн. (штраф - 587 537,00 грн., пеня - 66 448,22 грн.), і дану суму на підставі ст.ст.230,231 ГКУ, Держкомрезерв України просить стягнути з відповідача.

Крім того, на підставі акту позапланової перевірки (проведеної 30.11.2007р.), якою встановлено факт наявності у відповідача частини зазначених у позовній заяві матеріалів, позивач зменшив позовні вимоги щодо кількості спірних матеріальних цінностей, і вимагає повернення: сталі товстолистової - 8„144т, балок та швелерів - 10,05т, сталі листової конструкційної г/к - 28,0 т.

Відповідач подав відзив на позовну заяву від 18.09.2007р. та доповнення до нього від 10.10.07р. і 05.12.07р., а також - відзиви на уточнення позовних вимог від 14.11.07р. і 10.01.08р., якими проти позову заперечує повністю.

При цьому відповідач обґрунтовує свої заперечення позовних вимог відсутністю факту порушення ним зобов'язань, що виникли на підставі мобілізаційного завдання СРСР 1986 року (акту планування).

Відповідачем зазначено, що ним здійснюється зберігання матеріалів, необхідних для виконання мобілізаційного завдання, яким встановлено обов'язок з виготовлення в особливий період конвеєрів та штампового оснащення. При цьому, частину матеріальних цінностей, які зазначені позивачем як недостача, відповідач замінив іншими необхідними для виконання мобзавдання матеріалами, що зумовлено погіршенням якості металу внаслідок його понаднормового зберігання і, відповідно, - корозії. Закладати аналогічні матеріали було недоцільним, оскільки на той час змінились стандарти та технологія виготовлення продукції, передбаченої мобілізаційним завданням. Крім цього, для виробництва штампового оснащення необхідно було закласти інструментальну сталь у більшій кількості (через відмову ВО «Новокраматорський МБЗ»від виготовлення заготовок для підштампових плит). Здійснена заміна матеріалів, за твердженням відповідача, відповідає як змісту зобов'язань, що виникли на підставі мобілізаційного завдання, так і вимогам Положення про мобілізаційний резерв від 29.02.1969 року та ст.ст.12,2 ЗУ «Про державний матеріальний резерв».

Крім цього, відповідач вказує, що договір на відповідальне зберігання з позивачем не укладався, а їх взаємовідносини як виникли, так і тривають до сьогоднішнього дня на підставі адміністративного акту СРСР, яким є мобілізаційне завдання 1986р.; тому, неправомірним є визначення позивачем змісту зобов'язань щодо відповідального зберігання на підставі розробленої відповідачем номенклатури чи щорічних звітів відповідача.

Крім того, відповідач стверджує, що позивачем визначено ціну матеріалів з порушенням вимог нормативних актів, оскільки не враховано строків зберігання (вже минули) та якості продукції, яка за час тривалого (понаднормового) зберігання значно погіршилась.

Поряд з цим, відповідачем зазначено і про відсутність правових підстав для стягнення неустойки, зокрема: відсутність письмового правочину щодо забезпечення виконання основного зобов'язання. Також, відповідач вказує про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч.10 ст.14 Закону «Про державний матеріальний резерв», і зазначає, що, у випадку доведення факту порушення правил заміни матеріальних цінностей, відповідальність настає за ч.12 ст.14 Закону.

Відповідачем, заявлено про необхідність застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

Державний комітет України з державного матеріального резерву є центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом (відповідно до ст.4 ЗУ «Про державний матеріальний резерв»та п.п.1,3 Положення «Про Державний комітет України з дер жавного матеріального резерву»).

У відповідності до підп.16 п.4 Положення позивач здійснює контроль за виконанням від повідальними зберігачами зобов'язань щодо зберігання матеріальних цінностей державного резерву.

Позивачем, на виконання покладених на нього завдань, проведено у ВАТ «Конвеєр»перевірки наявності матеріальних цінностей, закладених для виконання мобілізаційного завдання СРСР 1986 року, результати яких викладені у відповідних актах.

На підставі акту перевірки від 27.07.06р., у якому зазначено про факт відсутності у відповідача частини матеріалів (сталь товстолистова -51,805т; балки та швелери - 11,05т.; сталь листова конструкційна г/к -34 т; сталь сортова х/т - 17 т), позивачем заявлено позовні вимоги про повернення відповідачем матеріальних цінностей до державного резерву (згідно із ст.ст.552,549 ЦКУ) та сплату до Державного бюджету неустойки : штрафу і пені (згідно із ст.ст.230,231 ГКУ, ч.10 ст.14 ЗУ «Про державний матеріальний резерв»). При цьому, штраф нараховано у розмірі 100% вартості відсутніх матеріалів, виходячи з ринкових цін на час проведення перевірки, що складає 395 177грн. Пеня у сумі 62 069,86грн. розрахована позивачем з вартості матеріалів, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ (відповідно до вимог ч. 16 ст.14 Закону).

Позивач, посилаючись на акти перевірок від 12.10.07р. та 30.11.07р., подав уточнення позовних вимог від 29.10.07р. та 12.12.07р., у яких збільшив розмір позовних вимог у зв'язку з нарахуванням неустойки на додаткову кількість матеріальних цінностей.

Відповідно, позивач просить стягнути з ВАТ “Конвеєр” штрафні санкції на загальну суму 653 985,22 грн., у тому числі: штраф - 587 537,00грн., пеня - 66 448,22грн. та зменшує позовні вимоги щодо кількості матеріальних цінностей, які підлягають поверненню відповідачем (сталь товстолистова - 8,144т, балки і швелери - 10,05т; сталь листова конструкційна г/к - 28т).

Згідно із ст.610 ЦКУ, порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання. Зміст зобов’язань ВАТ «Конвеєр»щодо відповідального зберігання визначено мобілізаційним завданням 1986 р., яким встановлено обов’язок з виготовлення конвеєрів та штампового оснащення, а також- зберігання матеріалів, необхідних для виготовлення відповідної продукції (без зазначення номенклатури та кількості матеріалів).

Оскільки номенклатура і кількість матеріалів, які необхідно зберігати для виготовлення в особливий період відповідної продукції, визначені не мобілізаційним завданням, а самим відповідачем (виходячи з діючих у той час стандартів та технічних умов), заміна матеріалів не є порушенням зобов’язань, що виникли з акту планування (мобзавдання). Заміну частини матеріальних цінностей проведено відповідачем у зв’язку із погіршенням якості металу через його понаднормове зберігання (для запобігання повної корозії металу). Закладені відповідачем у порядку заміни матеріали необхідні для виконання мобзавдання.

Відповідно до Положення про мобрезерв від 29.09.1969р. (під час дії якого створено у Відповідача мобрезер) та ст.ст.12, 2 ЗУ «Про державний матеріальний резерв», заміна матеріальних цінностей держрезерву, у випадку зміни стандартів чи технології виготовлення продукції, є правомірною, і здійснюється відповідальним зберігачем самостійно.

При цьому, суд зазначає, що у випадку доведення фактів порушення правил заміни матеріальних цінностей або зберігання матеріалів, що не відповідають діючим стандартам і технічним умовам, відповідальність настає за ч.12 ст.14 Закону «Про державний матеріальний резерв»(а не ч.10 ст.14 Закону, як зазначає позивач). Проте, позивачем не подано суду доказів порушення відповідачем вимог законодавства щодо заміни матеріальних цінностей мобрезерву. Позивачем не доведено факту порушення відповідачем зазначеного у мобзавданні зобов’язання, тому відсутні підстави для застосування відповідних правових наслідків.

Позивач вважає, що порушення зобов’язань ВАТ «Конвеєр»відбулося на підставі номенклатури накопичення, розробленої відповідачем і затвердженої Головним спецуправлінням Міністерства важкого машинобудування СРСР 25.07.1989р., так як в умовах планової економіни СРСР цей документ був правовою підставою отримання через Міністерство важкого машинобудування СРСР фондів на відповідних матеріалів, яка у подальшому підлягала зміні.

Суд також зазначає, що позивачем не підтверджено належним чином і самого факту закладення ВАТ «Конвеєр»відповідних матеріалів у мобрезерв, оскільки первісних документів, якими є приймальні акти-зобов’язання зі зберігання матеріальних цінностей, суду не надано.

Крім цього, суд зазначає, що обгрунтування позовних вимог здійснено позивачем на підставі нормативних актів, дія яких не поширюється на правовідносини сторін (що виникли задовго до їх прийняття).

Відсутні підстави для застосування норм Закону «Про державний матеріальний резерв»від 24.01.1997 року, оскільки, відповідно до ст.5 ЦКУ, він не має зворотної дії в часі та визначає певні юридичні факти (наявність мобзавдання, встановлено КМУ (ст.ст.4,5), включення до визначеного мобілізаційними планами переліку підприємств - відповідальних зберігачів (ч.3 ст.11), укладення сторонами договору (ч.2 ст.11), відшкодування відповідальному зберігачу відповідних витрат (ст.8, ч.5 ст. 11) і ін.), що породжують права і обов'язки щодо відповідального зберігання матеріальних цінностей, які у даному випадку - відсутні.

Підстави застосування норм Господарського кодексу України теж відсутні, оскільки, виходячи із змісту статтей 1,3 (ч.І), 4 (ч.1),ст. 175 (ч.1), 199 (ч.1), дані правовідносини щодо відпо-відального зберігання регулюються виключно нормами ЦКУ. Крім цього, згідно із п.5 Прикінцевих положень ГК України, норми Господарського кодексу щодо відповідальності за порушення господарських зобов'язань застосовуються у разі, якщо ці порушення вчинення після набрання чинності ГК України, а факт заміни відповідачем матеріалів виявлено ще при проведенні перевірок 5.02.1998р., 27.02.2001р. (до часу набрання чинності ГКУ).

Порядок формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями дер-жавного резерву від 08.10.1997р. (відповідно до абз.2 п.1), не регулює відносин щодо розміщення мобрезерву, закладення і відпуску з нього матеріальних цінностей.

Також, суд зазначає, що договір між сторонами не укладався, а їх взаємовідносини виникли і тривають на підставі адміністративного акту. Обгрунтування у позові, на підставі ст.937 ЦКУ. факту виникнення договірних відносин не має правових підстав, так як щорічне звітування ВАТ «Конвеєр»підтверджує лише факт виконання зобов'язань, що виникли на підставі мобілізаційного завдання 1986р.

Крім цього, позивачем не надано жодних доказів погодження сторонами умов, необхідних для укладання договору, без чого, відповідно до ст.ст.638,628 ЦКУ (ст. 153 ЦК УРСР), договір вважається не укладеним. Поряд з цим, позивач не зазначає часу виникнення договірних зобов'язань, а також - обсяг своїх обов'язків (виходячи з фактичних даних -позивач користується лише правами).

Суд також зазначає, що на час подання позову у відповідача була в наявності частина спірних матеріалів, закладених за актом № 2 від 14.02.2007р. Факт наявності у ВАТ «Конвеєр»матеріалів підтверджено проведеною на вимогу суду спільною інвентаризацією матеріальних цінностей, результати якої відображено в акті від 29.11.2007р.

Крім цього, суд зазначає, що позивачем неправомірно визначено ціну матеріалів, виходячи з ринкових цін на аналогічну нову продукцію, без врахування строку зберігання матеріалів та їх якості, оскільки зазначені обставини об'єктивно впливають на ціну, про що вказано у п.п.21,5 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву , зазначеного у позові). Поряд з цим, відпуск у порядку розбронювання матеріальних цінностей, що зберігаються у відповідача, здійснюється позивачем за ціною, у кілька разів нижчою від ціни, вказаної у позові.

Також суд зазначає, що обов'язковою правовою підставою стягнення неустойки, відповідно до ст.547 ЦКУ (ст. 180 ЦК УРСР), є наявність письмового правочину щодо виконання основного зобов'язання, який сторонами не укладався.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо повернення відповідачем до державного матеріального резерву матеріальних цінностей (сталі товстолистової - 8,144т ; балок та швелерів - 10,05т ; сталі листової конструкційної г/к - 28,0т) та сплату ним до Державного бюджету України штрафних санкцій на загальну суму 653 985,22грн., у тому числі: 100% штрафу на суму 587 537,00 грн. та 66 448,22 гри. пені, задоволенню не підлягають.

Суд також зазначає, що позивач, згідно з чинним законодавством (ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито», Постанова КМУ від 21.12.2005р. № 1258), звільнений від сплати судових витрат.

Керуючись ст.ст. 5, 11, 546-549, 610, 614, 628, 638, 937, 947 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 8, 11, 12, 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», ст.ст.32-34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові задовленні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя