ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2008 р.

№ 11/457

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Муравйов О. В.

Судді

Полянський А. Г.

Фролова Г. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю “Рекод”

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду від 20.11.2007року

у справі

№ 11/457 господарського суду Луганської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Рекод”

до

Приватного підприємства “Донбаська будівельна компанія”

про

стягнення 37381,76грн.

За участю представників сторін:

від позивача:

Пташніков С. В. –дов. від 01.02.08р.

від відповідача

не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

За згодою позивача в судовому засіданні касаційної інстанції оголошені вступна та резолютивна частини постанови Вищого господарського суду України.

Відводів складу суду не заявлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Рікод” звернулось до Господарського суду Луганської області до Приватного підприємства “Донбаська будівельна компанія” про стягнення 6770 грн. 97 коп. заборгованості за договором будівельного підряду від 06.07.2006року, 11807 грн. 60 коп. штрафу, 18803 грн. 19 коп. пені у зв'язку з неналежним виконання відповідачем умов договору підряду.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 18.10.2007 (суддя Москаленко М.О.) позов задоволений частково: з відповідача користь позивача стягнуто 614 грн. 96 коп. боргу. В решті позову відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 28.12.2007 року по справі № 11/457 (головуючий суддя Лазненко Л. Л., судді Медуниця О. Є., Перлов Д. Ю.) рішення Господарського суду Луганської області залишено без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Рікод” –без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Рікод” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову Луганського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судами норма матеріального та процесуального права.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог заявника касаційної скарги заперечував, представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 06.07.2006 року сторонами у справі укладено договір будівельного підряду, у відповідності з умовами пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених договором, Субпідрядник (відповідач у справі) взяв на себе зобов'язання своїми силам та засобами, на власний ризик виконати та здати Генпідрядникові (позивачеві у справі) роботи із устрою покрівлі по реконструкції дитячого садка під розміщення гуртожитку ЛНПУ ім. Т. Шевченка за адресою: м. Луганськ, пров. Ольховський, буд. 4, відповідно до затвердженої проектно - кошторисної документації й в обумовлений договором строк, а генпідрядник зобов'язався надати субпідрядникові фронт робіт, передати затверджену проектно - кошторисну документацію, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти і повністю сплатити вартість виконаних робіт і матеріалів, які були придбані субпідрядником за власний кошт і використані ним під час виконання робіт.

У відповідності з умовами пункту 2.1 договору, позивач не пізніше 10.07.2006 року повинен був надати відповідачеві фронт робіт, проектно - кошторисну документацію та аванс у розмірі 2% від договірної ціни.

Пунктом 3.1 договору, сторони обумовили, що договірна ціна (вартість

виконання будівельних робіт є динамічною і становить 590380 грн. та визначає

на підставі кошторису, який є невід’ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 2.2 договору, не пізніше 5 днів після отримання фронту робіт згаданої вище документації та авансу в передбаченому пунктом 2.1. договору розмірі відповідач повинен був приступити до виконання робіт.

Протягом 30 днів з дня отримання авансу відповідач був зобов'язаний звітувати у письмовій формі по цілі його використання, а у випадку неповного використання повернути його залишок генпідряднику (пункт 4.1.8 договору).

Згідно з умовами пункту 4.3.4 договору, позивач був зобов'язаний своєчасно здійснювати комплектну передачу відповідачеві обладнання, матеріалів та виробів, постачання яких покладено на нього, згідно з графіками передачі, які повинні були бути узгоджені сторонами із термінами виконання будівельних робіт.

Судами встановлено, що відповідні графіки не складалися.

Згідно з пунктом 4.3.5 договору, позивач був зобов'язаний забезпечити

своєчасний початок та безперервність фінансування робіт (за умови перерахування грошових коштів Замовником - ЛНПУ ім. Т. Шевченка).

У відповідності з умовами пункту 2.3 договору, субпідрядник повинен завершити роботи не пізніше 15.11.2006 року.

Згідно з ч. 3 ст. 843 Цивільного кодексу України ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Пунктом 2 Положення (стандартом) бухгалтерського обліку 18 «Будівельні контракти», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 205 від 28.04.2001, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21.05.2001 за № 433/5624, аванси за будівельним контрактом - грошові кошти або інші активи, отримані підрядником у рахунок оплати робіт, що виконуватимуться за будівельним контрактом.

Як встановлено судами, обумовлений пунктом 2.1 договору аванс у строк до 10.07.2006 року позивачем відповідачеві наданий не був. Вказаний факт не заперечується також і позивачем у справі.

Грошові кошти перераховувалися позивачем на рахунок відповідача у справі вже після складення сторонами у справі актів форми КБ-2В, тобто як оплата за вже виконані підрядні роботи.

20.08.2006, 08.12.2006 сторонами були складені та підписані акти

приймання - здавання матеріалів поставки замовника відповідно на суми 12043 грн.50 коп., 64068 грн. 00 коп., 22650 грн. 08 коп.

Як зазначено у вказаних актах, матеріали передавалися для здійснення робіт за договором підряду від 06.07.2007.

Обумовлений п. 2.1 договору аванс у строк до 10.07.2006 року позивачем відповідачу наданий не був. Вказаний факт не спростований позивачем у справі.

Посилання на те, що будівельні матеріали передавалися відповідачеві

як аванс за договором підряду в актах відсутнє. Враховуючи зміст поняття аванс,

суди дійшли обґрунтованого висновку, що факт передачі матеріалів за вказаними актами не може розцінюватися як підтвердження факту надання позивачем відповідачу авансу за договором. Надання вказаних матеріалів поза межами встановленого договором строку для надання авансу, а також чітке визначення сторонами призначення матеріалів (для здійснення робіт, а не для їх оплати) спростовує доводи позивача щодо доведеності факту надання відповідачу авансу за договором.

Позивачем нарахована пеня за неповернення відповідачем наданого та невикористаного авансу - будівельних матеріалів, хоча діючим законодавством передбачена ця відповідальність за порушення грошових зобов'язань. Тому вимога про стягнення пені за прострочення повернення невикористаної частини авансу безпідставна.

Це також стосується й вимоги про стягнення з відповідача штрафу

порушення строку виконання робіт за договором, з таких обставин.

За приписами частин 1 ст. 850 Цивільного кодексу України, замовник зобов’язаний сприяти підряднику у виконанні роботи.

Пунктом 9.2 договору сторони встановили, що вони не несуть

відповідальності за порушення своїх зобов'язань за договором, якщо це сталося

з їх вини. Сторона вважається невинною, якщо вона доведе, що вжила всіх

залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язання.

Судами встановлено, що відповідачем вживалися всі можливі заходи для вчасного виконання підрядних робіт по договору.

Договором сторонами передбачено, що відповідач повинен був завершити

роботу не пізніше 15.11.2006року. Термін виконання робіт згідно з умовами п. 2.3

договору міг бути змінений у випадку виникнення обставин непереборної сили

невиконання або неналежного виконання Генпідрядником своїх зобов’язань

(порушення умов фінансування, несвоєчасне надання фронту робіт, проекти

документації, ресурсів тощо), дій третіх осіб (в тому числі Замовника), виникнення інших обставин, що можуть вплинути на терміни виконання робіт.

Як свідчить лист позивача вих. № 362 від 02.11.2006, адресований Луганському національному педагогічному університету імені Т. Шевченка, станом на 02.11.2007року на об'єкті не було позивачем у справі завершено цегляну кладку.

Умовами договору підряду передбачена сплата Субпідрядником Генпідряднику штрафу - 2% від вартості робіт за прострочення строку виконання

робіт, але якщо відсутні перешкоди з боку Генпідрядника, третіх осіб (в тому числі замовника), чи випадків, передбачених п. 2.3 договору, у тому числі:

-          виникнення обставин непереборної сили;

-          невиконання або неналежного виконання Генпідрядником своїх зобов'язань.

Судами встановлено, що з довідки Луганського обласного центру гідрометеорології вбачається, що протягом частини грудня 2006 року - січня 2007 року спостерігалися несприятливі погодні умови (дощ, вітер, зниження температури повітря, ожеледиця), при яких правилами техніки безпеки заборонено виконання окремих видів будівельних робіт (п.6.16, п.12.13 Будівельних норм та правил ІІІ-4-80 "Техніка безпеки в будівництві" –заборона виконання електрозварювальних робіт під час дощу або снігопаду за умов відсутності навісу над електрозварювальним обладнанням та робочим місце електрозварника та виконання монтажних робіт на висоті у відкритих місцях, якщо швидкість вітру становить 15 м/с та більше, під час ожеледиці, грози чи туману).

Крім цього, судами встановлено нездійснення позивачем фінансування відповідача для виконання будівельних робіт, що не могло не відобразитись на терміні виконання робіт за договором підряду.

Суди дійшли вірного висновку, що позивачем не доведена наявність у відповідача вини у невчасному виконанні робіт за договором.

З матеріалів справи вбачається, що поза увагою судової колегії не залишено те, що п.10.1 договору передбачена безстроковість його дії - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором, що зовсім не кореспондується з п. 2.3 договору. Обґрунтовані пояснення даної колізії позивачем суду не надані.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України, закріплений принцип свободи договору.

Відносно суми 3584,67грн. договором підряду визначено, які саме

документи є підставою для оплати роботи відповідача.

Складання сторонами по справі актів форми КБ-2В передбачено умовами

цього договору та не суперечить вимогам жодного нормативного акта, що регулює взаємовідносини сторін за договором будівельного підряду.

Сторони за договором вільні в укладенні договору, виборі контрагента,

визначенні умов договору, з урахуванням чинного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

З матеріалів справи вбачається, що доказів внесення змін, уточнень, доповнень до договору підряду позивачем суду не представлено.

Судами зазначено, що довідка Головного контрольно-ревізійного управління в Луганській області, що надана позивачем до матеріалів справи, не засвідчена, а тому не може враховуватися як належне обґрунтування доводів стосовно того, що виготовлення відповідачем металевих конструкцій (ферм), на виконання договору підряду, не повинно оформлюватися підписаними сторонами актами форми КБ- 2В та включатися у вартість робіт за договором підряду, а має оформлюватись відповідними окремими договорами купівлі-продажу без врахування кошторисного прибутку.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3584,67 грн. боргу.

Відносно суми боргу - 2745 грн. 61 коп., що заявлена до стягнення як

різниця між фактичною та документальною вартістю отриманих відповідачем

послуг крану, то судами встановлено, що вартість послуг вказаного крану була погоджена сторонами під час складення акта форми КБ-2В за грудень 2006 року та у подальшому змінена за власною ініціативою позивача на підставі взаєморозрахунків з іншою юридичною особою, яка надавала зазначений вище кран у користування сторонам у справі. Підписаним повноважними представниками сторін та засвідченим печатками підприємств актом здавання-приймання робіт, виконаних відповідачем за допомогою крану, зафіксована вартість робіт відповідача, яка становить без податку на додану вартість 4258 грн. 03 коп., з податком на додану вартість 5109 грн. 64 коп., тому позовні вимог в цій частині також обґрунтовано відхилені.

Відносно боргу 2165,92 грн., що визначений позивачем як різниця

між сумою оплати за фактично використану відповідачем електричну енергію

та сумою оплати за електричну енергію, сплаченою останнім, відповідачем

документально не підтверджена.

Судами не врахований рахунок енергопостачальної організації за листопад 2006 року на суму 5123 грн. 81 коп. як належний доказ того, що саме відповідачем спожита активна електрична енергія 2 класу на суму 2835 грн. 73 коп., оскільки відсутні докази того, що відповідачем у листопаді 2006 року одноособово спожита промислова активна електрична енергія 2 класу. Вказаний факт не зафіксований сторонами, оскільки за листопад 2006 року акт форми КБ-2В сторонами не складався, до матеріалів справи наданий не був, а в акті форми КБ-2В за грудень 2006 року витрати у вказаній сумі не зазначені, тому в цій частині відмовлено вірно.

При цьому, ці обставини не спростовані позивачем у справі.

Відносно суми боргу 3620,26 грн., що заявлена до стягнення, як сума

податку на додану вартість, що, на думку позивача, мала бути врахована

відповідачем під час зазначення вартості неповернутих матеріалів, то вона вірно визнана судами необґрунтованою, оскільки відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України “Про податок на додану вартість” відповідач не є платником податку на додану вартість; операції передачі відповідачу матеріалів для здійснення будівельних робіт не передбачають переходу права власності на вказані матеріали; позивач у справі не є власником переданих відповідачу будівельних матеріалів, оскільки їх власником є Луганський національний педагогічний університет імені Т. Шевченка.

Щодо вимог позивача про стягнення 614,96грн. заборгованості, то вона підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вона відповідачем у справі не заперечується та підтверджується підписами представниками обох сторін актом.

Враховуючи викладене, Вищий господарський суд України вважає, що підстав для скасування рішення господарського суду Луганської області від 18.10.2007року та постанови Луганського апеляційного господарського суду від 20.11.2007року в даному випадку немає, а тому касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Рікод” задоволенню не підлягає.

Доводи, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю “Рікод” в касаційній скарзі, не приймаються Вищим господарським судом України, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами обставин справи, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117-12 ГПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Рікод” залишити без задоволення.

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 20.11.2007року по справі № 11/457 залишити без змін.

Головуючий

О. Муравйов

Судді

А. Полянський

Г. Фролова