ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.02.08                                                                                           Справа № 3/5

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії :

Головуючого–судді - Юркевича М.В.

Суддів Городечної М.І.

Кузя В.Л.

Розглянув апеляційну скаргу Калуської міської ради Івано-Франківської області

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.03.2007 року

у справі № 3/5

за позовом: ВАТ «Прикарпаттяобленерго»м. Івано-Франківськ в особі філії Калуський РЕМ м. Калуш

до відповідача: Калуської міської ради Івано-Франківської області

про стягнення боргу

З участю представників :

Від позивача: не з’явився

Від відповідача: не з’явився

Права та обов’язки сторін передбачені ст. ст. 22, 28 ГПК України роз’яснено, заяви про відвід суддів не поступали, клопотання про фіксацію судового процесу не надходили.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 07.03.2007 року у справі № 3/5 задоволено позов ВАТ «Прикарпаттяобленерго»м. Івано-Франківськ в особі філії Калуський РЕМ м. Калуш, стягнувши з Калуської міської ради Івано-Франківської області на користь позивача, як з поручителя 106 400,00 грн. боргу за спожиту ВУ «Міськводоканал»електроенергію, 2 998,15 грн. пені, 527,85 грн. річних, 3 071,58 грн. інфляційних, 1 129,98 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Калуська міська рада не погоджується з прийнятим рішенням, тому у своїй апеляційній скарзі просить переглянути його в порядку апеляційного провадження, скасувати, прийняти нове рішення, яким припинити провадження у справі з огляду на наступні обставини і підстави:

- Згідно договору поруки № 249/2003 від 24.06.2003 року Калуська міська рада поручилася за виконання договору користування електроенергією № 150 від 14.04.2000 року, оплату векселів та договору реструктуризації заборгованості № 248/2003 від 24.06.2003 року виробничим управлінням «Міськводоканал. Судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення не взято до уваги те, що даний договір поруки укладено з порушенням чинного на той час законодавства та з перевищенням повноважень розпорядника бюджетних коштів;

- Згідно ст. 33 ЦК УРСР держава не відповідає за зобов’язання державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають за зобов’язання держави. Покриття заборгованності небюджетних організацій за рахунок місцевого бюджету нормами ЦК УРСР взагалі не передбачено;

- Згідно ст. 17 Бюджетного кодексу України міські ради в особі керівників їх виконавчих органів можуть надавати гарантії щодо виконання боргових зобов'язань суб'єктам виключно у межах повноважень, встановлених відповідно законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет. Основним принципом використання бюджетних коштів є принцип цільового використання –бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями. Бюджетні призначення встановлюються рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України. Цього у випадку із укладенням договору поруки не було дотримано;

- Відповідно до ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, мав право визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству;

- Місцевий господарський суд також незаконно та необґрунтовано прийняв рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача інфляційних нарахувань на суму боргу, 3 % річних та пені. Судом встановлено, що предметом договору від 24.06.2003 року № 249/2003, на якому ґрунтуються позовні вимоги, є солідарне зобов’язання за виконання грошових зобов’язань за договором на постачання електроенергії для потреб населення. Однак, господарський суд не взяв до уваги та не врахував положення Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті за газ та електроенергію»від 20.02.2003 року № 554-ІV, статтею 1 якого передбачено, що заборгованість з квартирної плати, плати за комунальні послуги наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир, яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації. Статтею 5 цього ж Закону встановлено, що на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня житлово-комунальним підприємствам на їхню заборгованість перед постачальниками енергоносіїв;

- 06.02.2006 року господарським судом Івано-Франківської області порушено справу про визнання ДМП «Калуштеплокомуненерго»банкрутом та введено мораторій на задоволення всіх вимог кредиторів з часу порушення справи. 14.04.2006 року позивачем подано заяву про визнання майнових вимог до ДМП «Калуштеплокомуненерго». Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2006 року у справі № Б-7/29 затверджено реєстр грошових вимог кредиторів божника ДМП «Калуштеплокомуненерго», до складу яких включено всі вимоги позивача. А тому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ВАТ «Прикарпаттяобленерго», так як його вимоги включено до реєстру грошових вимог кредиторів боржника та затверджено господарським судом.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.05.2007 року апеляційне провадження по даній справі було зупинено, в зв’язку з тим, що на розгляді господарського Івано-Франківської області знаходилась справа № Пр-5/27 за позовом Калуської міської ради до ВАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Калуський РЕМ про визнання недійсним договору поруки № 249/2003 від 24.06.2003 року. В зв’язку із завершенням її розгляду, ухвалою апеляційного господарського суду від 14.12.2007 року апеляційне провадження у справі № 3/5 було поновлено.

В останнє судове засідання сторони явку своїх представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце його проведення.

Апелянтом 12.02.2008 року було подане клопотання про відкладення розгляду справи, в зв’язку з необхідністю уточнення правової позиції. Розглянувши дане клопотання, колегія Львівського апеляційного суду враховуючи норми ст. 69 ГПК України прийшла до висновку залишити його без задоволення.

В ході перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами та доказами у справі, Львівським апеляційним господарським судом з'ясовано:

24.06.2003 року між ВАТ “Прикарпаттяобленерго” та Калуським виробничим управлінням “Міськводоканал” був укладений договір реструктуризації заборгованості №248/2003, згідно умов якого частина заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 1 596 000 грн. реструктуризується на 5 років з кінцевим терміном погашення до 01.06.2008 року.

Згідно п. 2.1. даного договору погашення заборгованості проводиться шляхом щомісячного, до 5-го числа кожного місяця, перерахування коштів в сумі 26 600,00 грн., починаючи з 01.06.2003 року (а.с.7).

Відповідно до 4. даного договору в разі недотримання споживачем термінів погашення заборгованості, визначених в п. 2.1. та 2.2. договору, він сплачує електропостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

20.06.2003 року рішенням № 251 Калуська міська рада, в зв’язку з необхідністю укладення угоди реструктуризації заборгованості між ВАТ «Прикарпаттяобленерго»та ВУ «Міськводоканал», яке засноване на майні територіальної громади міста Калуш, вирішила виступити поручителем за зобов’язання ВУ «Міськводоканал»перед ВАТ «Прикарпаттяобленерго»на суму 2 869 413,18 грн. та доручити міському голові підписати договір поруки.

З метою забезпечення виконання договірних зобов’язань, 24.06.2003 року між ВАТ “Прикарпаттяобленерго”, як кредитором та Калуською міською радою, як поручителем, був укладений договір поруки № 249/2003, згідно умов якого Калуська міська рада зобов’язалась нести солідарну відповідальність перед ВАТ “Прикарпаттяобленерго” за виконання Калуським виробничим управлінням “Міськводоканал” (боржником) зобов’язань за договором на користування електричною енергією від 14.04.2000 року та за договором реструктуризації заборгованості № 248/2003 від 24.06.2003 р. (а.с.8).

Відповідно до п.3.1 даного договору поруки в разі несвоєчасного виконання боржником умов договору № 150 від 14.04.2000 р. поручитель зобов’язується виконати за боржника зобов’язання таким самим шляхом, що передбачений забезпеченим зобов’язанням, а саме: шляхом перерахунку коштів на рахунки кредитора з посиланням: “Згідно з договором поруки № 249/2003 від 24.06.2003 р.” з обов’язковим зазначенням найменування платежу. Згідно п. 3.3 даного договору сторони передбачили, що поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання забезпечених зобов’язань боржника в повному обсязі, в тому числі у вигляді пені в розмірі, передбаченому основним договором (а.с.8).

Рішенням Калуської міськради від 28.04.2004 року № 473 було припинено боржника –ВУ “Міськводоканал” як юридичну особу та приєднано до державного підприємства “Калуштеплокомуненерго” з передачею останньому майнових прав і обов’язків.

21.12.2006 року позивач, в зв’язку з невиконанням боржником –ДМП “Калуштеплокомуненерго” своїх зобов’язань за договором реструктуризації заборгованості, надіслав на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити суму 106 400,00 основного боргу, 2 998,15 грн. пені, 527,85 грн. річних та 3 071,58 грн. інфляційних збитків, які нараховані за період з вересня по грудень 2006 року. Як вбачається із наявних матеріалів справи, дана вимога позивача відповідачем не виконана.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що оскаржене рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення. При цьому, судова колегія виходить із наступного:

В силу ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Апелянт у своїх доводах апеляційної скарги акцентує увагу Львівського апеляційного господарського суду на тому, що суд першої інстанції при винесенні оскарженого рішення не дослідив, що договір поруки від 24.06.2003 року № 249/2003, укладено з порушенням чинного на той час законодавства та з перевищенням повноважень розпорядника бюджетних коштів.

Щодо наведеного обґрунтування апелянта, то Львівським апеляційним господарським судом з’ясовано:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2007 року у справі № Пр-5/27 Калуській міській раді відмовлено в задоволені позову до ВАТ «Прикарпаттяобленерго»в особі філії Калуський РЕМ та до ДМП «Калуштеплокомуненерго»про визнання недійсним договору поруки № 249/2003 від 24.06.2003 року. Даним рішенням суду встановлено, що договір поруки № 249/2003 є дійсним, укладений згідно норм діючого на той час законодавства та в межах повноважень.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 року по справі № Пр-5/27 рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2007 року залишено без змін.

Крім того, Львівським апеляційним господарським судом також з’ясовано, що на розгляді господарського суду Івано-Франківської області знаходилась справа №16/103 за позовом ВАТ Прикарпаттяобленерго»в особі філії Калуський РЕМ до Калуської міської ради та за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Державного міського підприємства “Калуштеплокомуненерго” про стягнення суми боргу за попередні періоди за тим же договором поруки №249/2003 від 24.06.2003 року при аналогічних обставинах справи. Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2006 року позовні вимоги ВАТ Прикарпаттяобленерго»в особі філії Калуського РЕМ задоволено повністю. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.10.2006 року рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2006 року у справі № 16/103 залишено без змін.

В силу ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Посилання скаржника на включення суми позовних вимог у затверджений ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2006 року у справі № Б-7/29 реєстр вимог кредиторів, як на підставу у відмові в задоволенні позову, колегією суддів відхиляються, оскільки порушення справи про банкрутство державного підприємства “Калуштеплокомуненерго” не є підставою для припинення зобов’язань по договору поруки (ст.559 ЦК України), більше того, який в судовому порядку визнаний дійсним.

Безпідставними є також посилання Калуської міської ради у своїх доводах апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції при винесенні оскарженого рішення незаконно задоволив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних нарахувань на суму боргу, пені та 3% річних не враховуючи вимоги ст. 5 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію»від 20.02.2003 року № 554-IV.

По-перше, відповідач не заявляв такої позиції в суд першої інстанції, а відповідно такі доводи і не досліджувались. По-друге, договір поруки № 249/2003 від 24.06.2003 року укладений між сторонами ще до вступу в силу Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» (Закон набрав чинності 01.07.2003 року). По-третє, як і в спірний договір поруки так і в договір реструктуризації №248/2003 від 24.06.2003 року зміни та доповнення, щодо стягнення пені не вносились, тобто сторони свідомо не змінювали їх умови.

Досліджуючи наявні матеріали та докази у справі, надаючи їм правову оцінку, колегія Львівського апеляційного господарського суду виходить з того, що ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.03.2007 року по суті є законним, відповідно до ст. 43 ГПК України ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи. В зв’язку з чим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені апеляційної скарги Калуської міської ради Івано-Франківської області відмовити.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.03.2007 року у справі № 3/5 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.Матеріали справи № 3/5 повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий-суддя М.В.Юркевич

Суддя М.І.Городечна

Суддя В.Л.Кузь