ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2008 р.

№ 15/45

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Шаргала В.І.

суддів:

Мачульського Г.М.,

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

не з’явився

відповідача

не з’явився

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім С.В.А.М."

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 20.08.2007 р.

у справі

№15/45 господарського суду Донецької області

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім С.В.А.М."

про

стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 57 908, 58 грн.

В С Т А Н О В И В:

Регіональне відділення Фонду державного майна України (надалі РВ ФДМУ) по Донецькій області звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) "Торговий дім С.В.А.М." про стягнення до Державного бюджету України заборгованості з орендної плати в розмірі 57 908, 58 грн.

В поясненні до позову від 06.04.2007 року позивач, посилаючись на помилку допущену у позовній заяві, збільшив позовні вимоги та просив стягнути вказану заборгованість у розмірі 122 426,76 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 06.06.2007 року (суддя Богатир К.В.) позовні вимоги задоволені частково, з ТОВ "Торговий дім С.В.А.М." на користь державного бюджету стягнуто 37 547,32 грн. заборгованості з орендної плати, 952,61 грн. пені та відповідні судові витрати. В решті позову відмовлено.

Доповідач: Шаргало В.І.

За апеляційною скаргою РВ ФДМУ по Донецькій області судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.08.2007 року (судді: Величко Н.Л., Алєєва І.В., М’ясищев А.М.) скасоване, з ТОВ "Торговий дім С.В.А.М." на користь Державного бюджету України стягнуто 122 426,76 грн. заборгованості з орендної плати, 2 206,39 грн. пені та відповідні судові витрати. Постанова мотивована, зокрема, тим, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги збільшення позивачем розміру позовних вимог та безпідставно застосував положення ст. 762 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, ТОВ "Торговий дім С.В.А.М." звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Скаржник звертає увагу касаційної інстанції на те, що рішенням господарського суду Донецької області від 13.10.2004 року у справі №18/353пд укладений між сторонами договір оренди визнавався недійсним, вказане рішення було скасоване постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2005 року з направленням справи на новий розгляд, остаточно це питання було врегульовано лише в жовтні 2006 року, тому у вказаний період відповідач був позбавлений можливості виконувати права та обов'язки орендаря; крім того, в період з 15.10.2006 року по 05.02.2007 року було відсутнє опалення в орендованому приміщенні, що унеможливило використання цього об'єкта за призначенням.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.01.2004 року між РВ ФДМУ по Донецькій області (Орендодавець) та МПП „Торговий Дім”, яке згодом було реорганізоване у товариство з обмеженою відповідальністю „Торгівельний дім С.В.А.М.”, (Орендар) укладений договір оренди №108/2004, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне індивідуально визначене майно – групу об’єктів нерухомості у м. Донецьку, Путілівська Роща, 4.

Майно передається в оренду з метою розміщення оздоровчого центру та надання побутових послуг. Термін дії договору з 20.01.2004 року до 13.01.2005 року. Пунктом 10.6. договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну даного договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах..

Пунктом 3.1. договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі методики розрахунку орендної плати, затвердженої КМУ і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (грудень 2003) – 3 888,76 грн.

Згідно п. 3.2. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що орендна плата перераховується орендарем у розмірі 100% до державного бюджету відповідно щомісяця на пізніше 25 числа.

Відповідно до пункту 3.5. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету у визначеному пунктом 3.3. співвідношенні ( 100% до держбюджету), відповідного до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що орендар зобов’язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Об’єкт оренди переданий відповідачу за актом приймання-передачі від 20.01.2004 року.

Суди також встановили, що за умовами договору однією з підстав припинення його дії є приватизація Орендарем орендованого майна (п.п.10.7, 10.8).

Договір купівлі-продажу майна, що було предметом оренди, укладений сторонами 22.12.2006 року. Згідно з цим договором передача продавцем об’єкта приватизації покупцю відбувалася у триденний строк після сплати останнім повної вартості об’єкта, шляхом підписання акта приймання-передачі, який було підписано сторонами 22.02.2007 р.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 18 цього Закону одним із основних обов'язків Орендаря є внесення своєчасно і у повному обсязі орендної плати.

Згідно із статтями 525, 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

У порушення умов договору відповідач сплачував орендну плату несвоєчасно та у неповному обсязі у зв’язку з чим за період з 05.02.2004 року по 31.01.2007 року утворилася заборгованість з орендної плати у розмірі 122 426,76 грн.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги лише частково з урахуванням тієї обставини, що Орендар (відповідач) з незалежних від нього причин, через відсутність опалення, не міг використовувати орендоване майно протягом певного періоду (ч. 6 ст. 762 ЦК України) При цьому місцевий господарський суд не взяв до уваги поясненням позивача, в якому останній збільшив суму позовних вимог до 122 426,76 грн., вважаючи це пояснення таким, що не відповідає нормам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

З врахуванням того, що позивачем у позовній заяві та у додаткових поясненнях про збільшення розміру позовних вимог, період за який нараховувалася орендна плата, розмір орендної плати, суми орендної плати фактично сплачені відповідачем були одні й ті ж, суд апеляційної інстанції мотивовано, з посиланням на ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, визнав помилковою відмову місцевого господарського суду у розгляді збільшеного розміру позовних вимог.

Також судом апеляційної інстанції дана належна оцінка наданих відповідачем доказів про неможливість використання орендованих приміщень через відсутність опалення і визнав ці докази недостатніми для застосування ст. 762 Цивільного кодексу України та звільнення Орендаря від сплати орендної плати. Про правильність такого висновку суду апеляційної інстанції свідчить і те, що договір оренди №108/2004 не містить положень про обов’язок Орендодавця забезпечити опалення в орендованих приміщеннях.

За таких обставин, на думку колегії, судом апеляційної інстанції обґрунтовано прийнято рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Посилання у касаційній скарзі на розгляд у 2005-2006 роках судової справи про визнання недійсним договору оренди не дають підстав для звільнення відповідача від сплати орендної плати та скасування оскаржуваної постанови оскільки доказів, що об’єкт оренди у цей період повертався Орендарем Орендодавцю і не використовувався через це відповідачем останнім не надано.

З урахуванням наведеного, судова колегія касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а прийнята у справі оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім С.В.А.М." залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.08.2007 р. у справі №15/45 залишити без змін.

Головуючий суддя

Шаргало В.І.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Рогач Л.І.