ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2008 р.

№ 6/338

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Карабаня В.Я.

суддів :

Ковтонюк Л.В., Чабана В.В.

у відкритому судовому засіданні за участю представників

ТОВ "Альфа-Охорона"

Майданникова О.В.

Державного підприємства "Луганськвугілля"

не з'явився

розглянувши касаційну скаргу

ТОВ "Альфа-Охорона"

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду від 25.09.2007

у справі

№ 6/338

господарського суду

Луганської області

за позовом

ТОВ "Альфа-Охорона"

до

Державного підприємства "Луганськвугілля"

про

стягнення 155 304 грн. 90 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області (суддя Василенко Т.А.) від 07.08.2007 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Луганськвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Охорона" 139 316 грн. боргу, 6 129 грн. інфляційних, 3 % річних у сумі 6 011 58 коп. та судові витрати.

Луганський апеляційний господарський суд (судді Баннова Т.М., Бойченко К.І., Єжова С.С.) переглянув вказане рішення і постановою від 25.09.2007 скасував його та прийняв рішення, яким у позові відмовив.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-Охорона" вважає постанову апеляційного господарського суду такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін.

У відзиві на касаційну скаргу Державне підприємство "Луганськвугілля" просить постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Охорона" заявлено позов до Державного підприємства "Луганськвугілля" про стягнення (з урахуванням уточнення позовних вимог) 164 434 грн. 51 коп., із яких 139 316 грн. основного боргу, 4 004 грн. 89 коп. пені, 19 805 грн. 22 коп. інфляційних та 3 % річних, що, за підрахунками позивача, складає 1 308 грн. 40 коп.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач послався на те, що 01.11.2004 уклав з ДВАТ "Шахта ім.. Артема" правонаступником якого, як стверджує позивач, є Державне підприємство "Луганськвугілля", договір про надання послуг з охорони майна за № АО-04-04/171/"С", на підставі якого надавав відповідачу послуги, однак останній їх вартість сплатив лише частково.

Як стверджує позивач, відповідач на заявлену претензію від 04.10.2006 № 1 не відповів і надісланий на його адресу акт звіряння розрахунків –не повернув.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач не надав доказів виставлення рахунків, а оскільки згідно п. 7.1 Договору він діє до 01.11.2005, то наявна на цей час заборгованість підлягає стягненню і саме з цього часу правомірним є нарахування 3 % річних та інфляційні.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та відмовляючи в позові, Луганський апеляційний господарський суд послався на те, що згідно пояснень відповідача спірний договір не припинено і що позивачем не подано доказів надіслання претензії відповідачу.

Як вбачається із матеріалів справи, ні місцевий, ні апеляційний господарські суди не витребували у позивача докази надіслання відповідачу претензії, хоча в позовній заяві зазначено, що претензія направлялась. однак відповідних доказів до позову не додано.

До поданої касаційної скарги скаржник додав копію претензії та поштової квитанції про надіслання поштової кореспонденції на адресу відповідача, але враховуючи приписи ст.ст. 1115, 1117 ГПК України, касаційна інстанція позбавлена права досліджувати докази, які не були предметом дослідження в місцевому та апеляційної господарському суді.

Стосовно посилання в постанові апеляційної інстанції на те, що з пояснень представника відповідача зроблених у судовому засіданні, дія договору не припинена, то таке посилання є порушенням вимог ст. 22 ГПК України, згідно якої сторони користуються рівними процесуальними правами, тому суд в такому випадку повинен був викласти і думку позивача з цього приводу.

Слід зазначити, що позивач в судовому засіданні стверджує, що він не здійснює охорону об'єкта відповідача з 01.11.2005, тобто, з дня закінчення строку дії договору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про скасування рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів, як таких, що прийняті з неповним з'ясуванням обставин справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, ст. 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ТОВ "Альфа-Охорона" задовольнити частково.

2.          Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 25.09.2007 та рішення господарського суду Луганської області від 07.08.2007 у справі № 6/338 скасувати, а справу передати до господарського суду Луганської області на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий суддя В.Карабань

Судді Л.Ковтонюк

В.Чабан