ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2008 р.

№ 27/95

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів:

Глос О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ "Анклав"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.09.2005 р.

у справі

№27/95

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м.Дніпропетров ська

до відповідача-1:

ТОВ "Анклав"

до відповідача-2:

ПП "Венто"

про

визнання недійсним договору

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

Капітонова М.С.

від відповідача:

не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Лівобережна міжрайонна державна податкова інспекція м.Дніпропет ров ська звернулася до господарського суду з позовом до ТОВ "Анклав", ПП "Венто" про визнання недійсним договору від 13.03.2003 р. №14/03, укладеного між ТОВ "Анклав" і ПП "Венто", з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства (ст. 49 Цивільного кодексу УРСР).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2005 р. у справі №27/95 (суддя Татарчук В.О.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.09.2005 р. (судді: Кузнецова І.Л., Чимбар Л.О., Чоха Л.В.), позов задоволено повністю: визнано недійсним договір поставки від 14.03.2003 р. №14/03, укладений між ПП "Венто" та ТОВ "Анклав"; стягнуто з ТОВ "Анклав" на користь Державного бюджету 92 092,21 грн.; стягнуто з ПП "Венто" на користь ТОВ "Анклав" 92 092,21 грн.; стягнуто з ПП "Венто" на користь державного бюджету 1 005,92 грн. держмита, на користь ДП "Судовий інформаційний центр" 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Господарські суди першої та апеляційної інстанцій розглянули спір, керуючись нормами Господарського процесуального кодексу України.

У касаційній скарзі (з урахуванням змін і доповнень до касаційної скарги) ТОВ "Анклав" просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2005 р., постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.09.2005 р. у справі №27/95 та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь свого представника у судовому засіданні касаційної інстанції.

Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції —переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний позов —звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах (п. 6 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно зі ст. 49 Цивільного кодексу УРСР, якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін —в разі виконання угоди обома сторонами —в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об’єднані державні податкові інспекції подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках —коштів, одержаних без установлених законом підстав.

Таким чином, міжрайонні державні податкові інспекції є суб’єктами владних повноважень, які відповідно до пп. 4 п. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України мають право звертатись з адміністративними позовами у випадках, встановлених законом.

Аналіз суб'єктного складу та характеру правовідносин свідчить, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції, а в розумінні п. 7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України Лівобережна міжрайонна державна податкова інспекція м.Дніпропетров ська є суб'єктом владних повноважень.

Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 01 вересня 2005 р.

Проте, господарський суд апеляційної інстанції розглянув справу адміністративної юрисдикції за правилами Господарського процесуального кодексу України після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, що є порушенням норм процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.09.2005 р. у справі №27/95 підлягає скасуванню, а справа —передачі до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду на розгляд за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Анклав" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.09.2005 р. у справі №27/95 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.09.2005 р. у справі №27/95 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий К.Грейц

Судді О.Глос

С.Бакуліна