КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2008                                                                                           № 05-5-28/16281

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

ініціюючого кредитора: Лавріненко Т.М. (дов. від 15.01.2008 року, б/н);

боржника: не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Азінвест"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 11.12.2007

у справі № 05-5-28/16281

за заявою                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Азінвест"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімпак"

про                                                  визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.12.2007 року у справі №05-5-28/16281 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Азінвест” (далі – ініціюючий кредитор, ТОВ “Азінвест”) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хімпак” (далі – боржник, ТОВ “Хімпак”) про визнання банкрутом в порядку ст.. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, заяву про порушення справи про банкрутство і додані до неї документи повернуті заявникові без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “Азінвест” звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу на розгляд господарського суду м. Києва.

В обґрунтування апеляційних вимог ТОВ “Азінвест” зазначає, що при прийнятті спірної ухвали судом першої інстанції необґрунтовано застосовано ч. 1 ст. 9 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та невірно застосовано норми Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Азінвест” було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10 год. 40 хв. 03.03.2008 року.

ТОВ “Хімпак” відзив на апеляційну скаргу ініціюючого кредитора не надало.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2008 року, у зв’язку з неявкою в судове засідання представників боржника, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 17.03.2008 року.

17.03.2008 року в судове засідання в апеляційній інстанції з’явився представник ініціюючого кредитора. Представники боржника в судове засідання не з’явились повторно.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце слухання справи по розгляду апеляційної скарги, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників боржника.

Заслухавши пояснення представника ініціюючого кредитора, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ “Азінвест” не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту – ГПК України) апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ст. 106 ГПК України, ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". У випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пункт 1 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 року № 2343-XII встановлює, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

ТОВ “Азінвест” звернулось до господарського суду м. Києва з заявою про порушення справи про банкрутство ТОВ “Хімпак” в порядку ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14.05.1992 року № 2343-XII, (далі – Закон № 2343).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.12.2007 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Азінвест” про порушення справи про банкрутство ТОВ “Хімпак” і додані до неї документи повернуто заявникові без розгляду.

Повертаючи заяву про порушення справи про банкрутство ТОВ “Азінвест”, господарський суд м. Києва обґрунтував свою ухвалу тим, що, по-перше, ТОВ “Азінвест” не надано доказів внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність ТОВ “Хімпак” за адресою реєстрації або доказів не підтвердженості внесених до Єдиного державного реєстру записів про юридичну особу та її місцезнаходження; і по-друге, не додано доказів на підтвердження того, що виконавче провадження по примусовому виконанню судового рішення закінчено або виконавчий документ повернено без виконання, тобто на підтвердження без спірності вимог, отже, заявником не додержано вимог, передбачених ст. 7 Закону № 2343.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII, у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Зазначена норма закону є спеціальною нормою у законодавстві про банкрутство, яка регламентує спрощений порядок ведення процедури банкрутства щодо окремої групи боржників, зокрема боржників, керівні органи яких відсутні за адресою місцезнаходження юридичної особи.

При цьому слід зазначити, що статтею 1 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” від 15.05.2003 року № 755-IV (далі – Закон № 755), визначено, що місцезнаходження юридичної особи це адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі - виконавчий орган).

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону № 755, відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Відповідно до ст. 18 Закону № 775, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Однак, ТОВ “Азінвест” до заяви про порушення справи про банкрутство ТОВ “Хімпак” не додало відомостей з Єдиного державного реєстру щодо відсутності ТОВ “Хімпак” за місцезнаходженням, як того вимагає ст. 52 Закону № 2343.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, доданий до заяви акт державного виконавця від 01.10.2007 року про відсутність ТОВ “Хімпак” за адресою: м. Київ, бул. Л.Українки, 34, не є належним доказом відсутності боржника за місценаходженням.

Відповідно до ст. 7 Закону № 2343, заява про порушення справи про банкрутство подається боржником або кредитором у письмовій формі, підписується керівником боржника чи кредитора (іншою особою, повноваження якої визначені законодавством або установчими документами), громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності (його представником). Заява боржника повинна містити крім відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, такі відомості: суму вимог кредиторів за грошовими зобов'язаннями у розмірі, який не оспорюється боржником; розмір заборгованості із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування по податках і зборах (обов'язкових платежах); розмір заборгованості по відшкодуванню шкоди, заподіяної життю та здоров'ю, виплаті заробітної плати та вихідної допомоги працівникам боржника, виплати авторської винагороди; відомості про наявність у боржника майна, у тому числі грошових сум і дебіторської заборгованості; найменування банків, що здійснюють розрахунково-касове і кредитне обслуговування боржника. До заяви боржника додаються: рішення власника майна (органу, уповноваженого управляти майном) боржника про звернення боржника до господарського суду з заявою, крім випадків, передбачених частиною п'ятою цієї статті; бухгалтерський баланс на останню звітну дату, підписаний керівником і бухгалтером підприємства-боржника; перелік і повний опис заставленого майна із зазначенням його місцезнаходження та вартості на момент виникнення права застави; рішення загальних зборів акціонерного товариства, учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю, яке визначає уповноважену особу акціонерів, учасників товариства з обмеженою чи додатковою відповідальністю, якщо це питання було вирішене ними; протокол загальних зборів працівників боржника, на якому обрано представника працівників боржника, уповноважену особу акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю для участі в арбітражному процесі під час провадження у справі про банкрутство, а в разі неможливості скликання таких зборів - рішення конференції (зборів) представників працівників боржника, уповноважених осіб акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю; інші документи, які підтверджують неплатоспроможність боржника. У разі, якщо справа про банкрутство порушується за заявою боржника, боржник зобов'язаний одночасно подати план санації відповідно до вимог цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження безспірності вимог боржника ТОВ “Азінвест” надано належним чином засвідчена копія рішення господарського суду м. Києва від 17.07.2007 року у справі № 21/42, наказу № 21/421 від 06.08.2007 року про примусове виконання рішення.

Разом з тим, безспірні вимоги, що підтверджені рішенням господарського суду, повинні бути реалізовані через державну виконавчу службу. Однак, ТОВ “Азінвест” не додано до заяви про порушення справи про банкрутство доказів на підтвердження закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду або повернення виконавчого документу стягувачеві без виконання.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що заява ТОВ “Азінвест” про порушення справи про банкрутство ТОВ “Хімпак” не відповідає вимогам ст. 7 Закону № 2343.

Відповідно до п.. 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 2343, якщо у заяві не вказано повне найменування сторін, їх поштову адресу та інші відомості, перелічені в статті 7 цього Закону, суддя не пізніше п'яти днів з дня надходження повертає заяву про порушення справи про банкрутство і додані до неї документи без розгляду, про що виносить ухвалу.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд повно з’ясував всі обставини справи та дав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст.ст. 101 – 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Ухвалу господарського суду м. Києва від 11.12.2007 року по справі № 05-5-28/16281 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Азінвест” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хімпак” про визнання банкрутом в порядку ст.. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Азінвест” – без задоволення.

2.          Справу № 05-5-28/16281 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді

19.03.08 (відправлено)