ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2008 р.

№ 18/331

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Кота О.В.

Суддів

Шевчук С.Р. (доповідач)

Владимиренко С.В.

розглянувши касаційну скаргу

Підприємства об’єднання громадян "Українська юридична компанія" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України"

на постанову

від 17.10.2007 Київського апеляційного господарського суду

у справі

№18/331 господарського суду міста Києва

за позовом

Підприємства об’єднання громадян "Українська юридична компанія "Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України"

До

Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "КЮБІІ-УГИБ Іншуеренс"

про

стягнення 9 154 070,40 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Радик І.Л., Крижов С.В. (дов. б/н від 17.04.2007р.)

- відповідача: Божко Ю.В. дов.б/н від 19.07.07р.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2007р. підприємство об’єднання громадян "Українська юридична компанія" Всеукраїнська організація інвалідів "Союз організацій інвалідів України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "КЮБІІ-УГИБ Іншуеренс" 9154070,40 грн. страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.07.2007р. (суддя Мандриченко О.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2007р. (головуючий Корсак В.А., судді Авдеєв П.В., Коршун Н.М.) вказане рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 04.08.2006 року між відповідачем та компанією Nettleford Holdings Ltd укладений договір страхування майна - будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Андріївський узвіз, 14/16, який оформлений у вигляді сертифікату страхування: страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ № Р07336.

В п.1.2 якого визначено, що отримувачем страхової виплати (вигодонабувачем) є Гречін Віталій (громадянин США).

Об’єктом страхування були майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов’язані з володінням, використанням і розпорядженням застрахованого майна, а саме: будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Андріївський узвіз, 14/16. При цьому, в умовах страхування, які є невід’ємною частиною договору, визначено, що застраховане майно –це майно, що належить страхувальнику або перебуває на відповідальному зберіганні чи комісії або за яке він несе відповідальність чи має інші майнові інтереси, які більш детально визначені в Сертифікаті.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь підприємства об'єднання громадян "Українська юридична компанія" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" 9 154 070,40 грн. - страхового відшкодування, в зв’язку з отриманням збитків, спричинених руйнуванням застрахованого майна. Позов подано підприємством об'єднання громадян "Українська юридична компанія" Всеукраїнською організацією інвалідів "Союз організацій інвалідів України" на підставі укладеного 04.05.2007 року між ним та Гречіним Віталієм договору відступлення права вимоги, за яким Гречін Віталій передав, а позивач прийняв на себе право вимоги страхового відшкодування від відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що у страхувальника - компанії Nettleford Holdings Ltd відсутній майновий інтерес в розумінні ст. 980 ЦК України та статті 4 Закону України «Про страхування», по відношенню до застрахованого майна, оскільки з наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу від 07.10.2005, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №881320 та довідки-характеристики БТІ від 08.09.2006 № 1188617 вбачається, що власником цього майна є компанія «Джуліана Файненс С. А."

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України „Про страхування" страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Тобто, якщо власник будь-яким чином передав ризик випадкового пошкодження (псування майна) іншій особі, то в договорі страхування страхувальником має зазначатися особа, що зазнає збитків в результаті настання страхового випадку (вигодонабувач).

В даному ж випадку, ні під час укладення договору страхування, ні в подальшому, страхувальник - Компанія „Nettleford Holding Ltd" не повідомила відповідача, що ні вона, ні Гречин В., як вигодонабувач, не є власниками майна, яке приймається відповідачем під страховий захист, що в свою чергу, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідно до п. 3 ч.1 ст. 991 ЦК України, п.3 ч.1 ст. 26 Закону України „Про страхування" та пункту 16.8. договору страхування.

Крім того, підставою відмови в позові попередні судові інстанції зазначали те, що страхувальник не довів в повній мірі настання самого страхового випадку, оскільки на час настання страхового випадку ПП „Маркон" на законних підставах відповідно до умов договору оренди від 13.04.2006 р. №85-6-00272 було орендарем земельної ділянки, на якій знаходилось застраховане майно і тому часткове знесення цього майна приватним підприємством „Маркон" не може розцінюватися як „зловмисна шкода" в розумінні п. 3.8 умов договору. Дії ПП „Маркон" не були визнані неправомірними у встановленому законодавством порядку та в них не доведена наявність злого умислу.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Посилання позивача на його неодноразові звернення до правоохоронних органів з приводу бездіяльності працівників міліції під час пошкодження застрахованого майна та на повідомлення господарського суду Харківської області №40/392 до Генеральної прокуратури, які знаходяться в матеріалах справи, як підтвердження настання страхового випадку (зловмисна шкода) не взяті судом до уваги бо вони не мають відношення до факту настання чи ненастання страхового випадку за умовами договору страхування та безпосередньо до класифікації страхового випадку.

За таких обставин та враховуючи, що ані вигодонабувач, ані страхувальник не могли зазнати збитків в результаті пошкодження застрахованого майна, про що останні знали при укладенні договору страхування, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції відмовив в задоволенні позову.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вказані висновки попередніх судових інстанцій зроблені з дотриманням вимог ст. ст. 43, 47, 43, 84, 107 ГПК України щодо повного і всебічного встановлення усіх обставин справи та правильного застосування законодавства під час розгляду справи.

Твердження скаржника про порушенням судом вимог ст. 38 ГПК України не може бути прийняте до уваги, оскільки в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Щодо інших доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаних висновків суду, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для скасування прийнятих у справі рішень, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу підприємства об'єднання громадян "Українська юридична компанія" Всеукраїнська організація інвалідів "Союз організацій інвалідів України" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2007 у справі № 18/331 залишити без змін.

Головуючий                                                              Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                               Владимиренко С.В.