донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

29.01.2008 р.                                                              справа №4/332

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

не з"явився,

від відповідача:

Ігнатенко О.В. - за довр. б/н від 01.08.2007 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Північний" м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

15.11.2007 року

по справі

№ 4/332

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Бігліс" м. Олександрівськ Луганської області

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Північний" м. Донецьк

про

стягнення 64 800 грн. 00 коп

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.11.2007 року повністю задоволені позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Бігліс" м. Олександрівськ Луганської області (далі по тексту - Товарисво) до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Північний" м. Донецьк (далі по тексту - Торговий дім) про стягнення 64 800 грн. 00 коп. заборгованості за поставлений товар.

У обгрунтування рішення господарський суд послався на те, що вимоги позивача законні та доведені належним чином.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та звернувся з апеляційною скаргою в якій просить його скасувати, як таке, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на підставі висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи. У скарзі, поясненнях до неї та під час судових засідань заявник, зокрема, послався на те, що судом першої інстанції порушені норми ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України. На думку відповідача, суд безпідставно не прийняв до уваги відсутність доказів у підтвердження поставки Торговому дому позивачем цегли загальною вартістю 64 800 грн. 00 коп. Також заявник вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі дослідив надані сторонами докази та не надав оцінки договору № 02-23 від 23.02.2006 року (далі по тексту - договор поставки). Крім того, відповідач навів і інші заперечення, які на його думку, є підставою для скасування оскарженого рішення.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засідання проти її задоволення заперечував і просив рішення залишити без змін, як законне та обгрунтоване.

Розгляд справи неодноразово відкладався з метою повного та всебічного з"ясування обставин справи.

У судове засідання, що відбулось 29.01.2008 року позивач не прибув, але надав клопотання в якому просив розглянути справу у відсутності його представника.

Відповідач не заперечував проти продовження розгляду справи у відсутності позивача.

Враховуючи викладене, апеляційний суд продовжує розгляд скарги по суті за наявними в справі доказами з урахуванням пояснень, наданих позивачем у попередніх судових засіданнях, без представника позивача згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідачем у судовому засіданні було заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи копій документів, а саме: рахунків-фактур №№ СФ-5-29/03 від 29.03.2006 р., СФ-4-29/03 від 29.03.2006 р., довіреності серії ЯЛХ № 163506 від 07.04.2006 р., а актож видаткових накладних №№ РН-4-17/04 від 17.04.2006 р., РН-1-31/03 від 31.03.2006 р., РН-3-10/04 від 10.04.2006 р. Заявлене клопотання задоволено апеляційним судом, оскільки воно обгрунтовано відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, а також тому, що перелічені документи були досліджені судом першої інстанції і надані на виконання ухвали від 15.01.2008 року.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Донецький апеляційний господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Торгового дому боргу в сумі 64 800 грн. 00 коп., який виник у зв"язку з тим, що відповідач не оплатив отриману від позивача цеглу.

У обгрунтування позову Товариство послалось на те, що між ним та Торговим домом був укладений договір поставки № 02-23 від 23.02.2006 року (а.с. 10-11) згідно якого останньому поставлені будівельні матеріали, що доводиться видатковими накладними (а.с. 12-50).

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що вимоги не доведені належним чином.

Рішенням місцевого суду позов задоволений у повному обсязі.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє оскаржене рішення у повному обсязі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності з врахуванням пояснень представників позивача та відповідача, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції при винесенні рішення з'ясував не всі обставини справи, дав їм неналежну юридичну оцінку та дійшов безпідставного висновку про законність і обгрунтованість позовних вимог. Тому апеляційна інстанція вважає, що рішення підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимоги позивача, належним чином не доведені.

Судом першої інстанції при винесенні рішення не була надана оцінка договору поставки, який є в матеріалах справи і на підставі якого на користь позивача був стягнутий борг.

Дослідивши вищезгаданий договір, апеляційний суд дійшов висновку, що він є неукладеним, оскільки при його підписанні сторони узгодили не всі істотні умови, які необхідні для даного виду договорів.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

За своєю правовою природою договор № 02-23 від 23.02.2006 року є договором поставки. Так, п. 1.1. визначено, що Постачальник (позивач) зобов"язується в порядку та строки, встановлені цим договором поставляти будівельні матеріали у власність Покупця (відповідача), а останній зобов"язується приймати товар і оплачувати його вартість на умовах, визначених Договором.

У параграфі 1 Глави 30 Господарського кодексу України зазначені істотні умови договорів поставки. До них, зокрема, віднесені: ціна, кількість та асортимент товару; строк і порядок поставки; якість товару; гарантії якості та комплектність товару.

За умов п.п. 2.1. договору поставки, обсяг, ассортимент, кількість та ціна товару, а також графік поставок визначається у спеціфікаціях, що є невід"ємною чатиною договору.

В матеріалах справи немає спеціфікацій, які були необхідні для укладення договору поставки. Не надано таких документів і апеляціному суду. Як пояснили у судових засіданнях представники сторін спеціфікації до договору не були укладені. Таким чином, сторонами не були надані докази узгодження істотних умов договору поставки.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що договор поставки № 02-23 від 23.02.2006 року є неукладеним, тобто він не є підставою виникнення у сторін їх прав та обов"язків.

Крім того, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, судова колегія також дійшла висновку , що поставка будівельних матеріалів була здійснена не за договором № 02-23 від 23.02.2006 року, як це стверджує позивач, оскільки ні на одній з накладних, що є в матеріалах справи, немає посилань на вищезгаданий договор.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільноми актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки.

За умов ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України встановлено, що правочини між юридичними особами слід вчиняти у письмовій формі.

В свою чергу, ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу встановлено, що договор укладаєтсья шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

Умови абз. 2 ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України встановлюють, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв"язку.

На виконання правочину, позивач поставляв відповідачу будівельні матеріали, що були частково оплачені останнім.

На думку позивача, заборгованість у відповідача виникла на підставі того, що поставлені за накладними №№ РН-2-23/03 від 23.03.2006 року на суму 12 960 грн. 00 коп., РН-3-29/03 від 29.03.2006 року на суму 10 368 грн. 00 коп., РН-1-14/04 від 14.04.2006 року на суму 10 368 грн. 00 коп., РН-1-15/04 від 15.04.2006 року на суму 16 848 грн. 00 коп., РН-5-17/04 від 17.04.2006 року на суму 14 256 грн. 00 коп. будівельні матеріали загальою вартістю 64 800 грн. 00 коп., не оплачені, тому їх вартість підлягає стягненню з Торгового дому.

Апеляційний суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають враховуючи наступне.

З наданих сторонами доказів та додатково витребуваних апеляційною інстанцією документів вбачаєтсья, що поставка товару здійснювалась за накладними, що перелічені вище. Підставою видачі товару представнику відповідача є відповідні довіреності.

Відповідно до п. 13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року № 99 (далі по тексту - Інструкція № 99), довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей. У разі відпуску цінностей частинами на кожний частковий відпуст складається накладна (акт прийому-передачі або інший аналогічний документ) з поміткою на ній номера довіреності та дати її видачі.

Фізична особа, яка отримала товар, мала відповідні повноваження відповідача (юридичної особи) на отримання цього товару. Посилання позивача, що ця особа діяла на підставі довіреності серії ЯЛХ № 163506 від 07.04.2006 р. є необгрунтованими, оскільки у порушення п. 13 вищезгаданої Інструкції № 99 на накладних №№ РН-2-23/03 від 23.03.2006 року на суму 12 960 грн. 00 коп., РН-3-29/03 від 29.03.2006 року на суму 10 368 грн. 00 коп., РН-1-14/04 від 14.04.2006 року на суму 10 368 грн. 00 коп. відсутні посилання на відповідну довіреність.

Крім того, з наданого відповідачем витягу журналу реєстрації довіреностей, форма якого затверджена додатком № 2 до Інструкції № 99, вбачається, що вказані у графі № 8 накладні не сіпвпадають з тими, які вказує позивач у обгрунтування факту передачі товару відповідачу.

За таких обставин, апеляційна інстанція вважає, що видаткові накладні №№ РН-2-23/03 від 23.03.2006 року на суму 12 960 грн. 00 коп., РН-3-29/03 від 29.03.2006 року на суму 10 368 грн. 00 коп., РН-1-14/04 від 14.04.2006 року на суму 10 368 грн. 00 коп. не є належними доказами поставки відповідачу товару на суму 33 696 грн. 00 коп. Інші докази поставки товару (товаро-транспортні накладні, акти прийому передачі), що були витребувані апеляційним судом у позивача, останній не надав, посилаючись на їх відсутність.

Оскільки вимоги позивача в цій частині не доведені належним чином, у задоволенні вимог про стягнення заборгованості в сумі 33 696 грн. 00 коп. апеляційний суд відмовляє.

Щодо доводів відпоівідача про неотримання ним товару за накладними №№ РН-1-15/04 від 15.04.2006 року на суму 16 848 грн. 00 коп., РН-5-17/04 від 17.04.2006 року на суму 14 256 грн. 00 коп., то судова колегія їх до уваги не приймає, оскільки вищевказані накладні оформлені у відповідності до Інструкції № 99 та містять посилання на відповідні довіреності. Таким чином, факт отримання відповідачем будівельних матеріалів загальною вартістю 31 104 грн. 00 коп. доведений належним чином.

В тим, судова колегія дійшла висновку, що підстав для стягнення з відповідача боргу в сумі 31 104 грн. 00 коп. також немає враховуючи наступне. Позивач та відповідач не узгодили строки та порядок розрахунків, а тому моментом виникнення у Торгового дому обов"язку оплатити отримані будівельні матеріали слід вважати момент пред"явлення йому позивачем відповідної вимоги. Цей висновок апеляційної інстанції грунтується на ст. 530 Цивільного кодексу України, згідно з якою встановлено: якщо строк виконання зобов"язання не встановлений, боржник повинен виконати такий обов"язок у семиденний термін від дня пред"явлення вимоги.

В матеріалах справи немає доказів пред"явлення відповідачу вимоги про оплату вартості товару, поставленого на підставі вищевказаних накладних. Не надано таких доказів і апеляційному суду. Тому судова колегія важає, що права позивача у даному випадку не порушені, оскільки він не вимагав у відповідача оплатити отриманий товар.

В зв"язку з викладеним у стягненні боргу в сумі 31 104 грн. 00 коп. також слід відмовити за безпідставністю.

З огляду на наведене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 15.11.2007 року не відповідає вимогам чинного законодавства та є необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Витрати по сплаті державного мита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу покладаються апеляційним судом на позивача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу - задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 15.11.2007 року по справі № 4/332 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Бігліс" м. Олександрівськ Луганської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Північний" м. Донецьк про стягнення 64 800 грн. 00 коп. - відмовити.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3. у справу

4. ДАГС

5. господарському суду