ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 36/416

13.02.08

За позовом          Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України

До           Київської міської ради

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Елітбудінвест АК»

Про                     визнання недійсним пункту 32 рішення Київської міської ради від

08.11.2001р. № 84/1518 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва, експлуатації та обслуговування житлових будинків і господарських будівель та оформлення права користування земельними ділянками»

Суддя Т.Ю.Трофименко

Представники:

Від прокуратури           Карпенко Н.М. посвідчення № 17 від 18.01.2007р.

Від позивача                     не з’явився

Від відповідача           не з’явився

Від третьої особи           Василина С.М. по довіреності б/н від 04.12.2007р.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України про визнання недійсним пункту 32 рішення Київської міської ради від 08.11.2001р. № 84/1518 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва, експлуатації та обслуговування житлових будинків і господарських будівель та оформлення права користування земельними ділянками».

Позовні вимоги мотивовані тим, що порушення Київською міською радою вимог чинного законодавства при винесенні спірного рішення позбавляє Державне агентство земельних ресурсів України здійснювати державний контроль за використанням та охороною земель.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2007р. порушено провадження у справі № 36/416. Розгляд справи призначено на 19.11.2007р.

Через канцелярію суду 19.11.2007р. надійшов письмовий відзив відповідача на позов, в якому він проти позову заперечує, посилаючись на те, що пунктом 32 рішення від 08.11.2001р. № 84/1518 затверджено проект відведення земельної ділянки громадянці Поливоді Людмилі Анатоліївні для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по пров. Мічуріна, 21 у Печерському районі м. Києва та передано гр. Поливоді Людмилі Анатоліївні у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га за вказаною адресою. На підставі пункту 32 рішення від 08.11.2001р. № 84/1518 гр. Поливоді Людмилі Анатоліївні було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди за № 82-2-01097 від 21.02.2002р. Київською міською радою п. 32 рішення від 08.11.2001р. № 84/1518 прийнято за наслідками розгляду проекту відведення земельної ділянки, який в порядку, встановленому ст. 17 Земельного кодексу України. погоджено Печерською районною державною адміністрацією, Головним управлінням містобудування та архітектури, Головним державним санітарним лікарем м. Києва, Державним управлінням екології та природних ресурсів в м. Києві, Київським міським управлінням земельних ресурсів. Тому відповідач зазначає, що Київська міська рада, приймаючи рішення від 08.11.2001р. № 84/1518, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, Київська міська рада просить суд розглядати справу без участі представника Київської міської ради.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2007р., на підставі ст. ст. 27, 77 Господарського процесуального кодексу України, залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Елітбудінвест АК», розгляд справи було відкладено на 05.12.2007р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2007р., на підставі ст. ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, строк вирішення спору у справі № 36/416 продовжений, розгляд справи відкладено на 14.01.2008р.

В судовому засіданні 14.01.2008р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 21.01.2008р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2008р., у зв’язку з неявкою представників позивача, відповідача, третьої особи та невиконанням ними вимог ухвали суду, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 13.02.2008р.

Представник прокуратури в судовому засіданні 13.02.2008р. позов підтримав та просив суд задовольнити його в повному обсязі.

В судовому засіданні 13.02.2008р. представник третьої особи надав письмові пояснення на позов, в яких проти позову заперечує, посилаючись на те, що редакція пункту 13 додатку 2 Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002р. № 979 «Про внесення змін і доповнень до рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 16.07.1979р. № 920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам’яток історії та культури в м. Києві»набула чинності лише після 17.05.2002р., і тому не могла бути застосована при прийнятті оскаржуваного рішення. Також третя особа зазначає, що пункт 2 ст. 150 Земельного кодексу України, на який посилається позивач, визначає випадки вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, і не стосуються порядку передачі земельних ділянок у приватну власність. Також третя особа вказує на те, що відповідно до абзацу 2 пункту 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.04.2007р. № 614, Державне агентство земельних ресурсів України не наділене повноваженнями щодо здійснення ним державного контролю за використанням та охороною земель. Третя особа зазначає, що позивач обґрунтовує свої вимоги за допомогою норм законодавства. Що набули чинності після прийняття Київською міською радою оспорюваного рішення, що є порушенням норм Конституції України щодо того, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Також третя особа вказує на те, що відповідно до п. 2 ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлення зон охорони пам’яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення.

В судове засідання, призначене на 13.02.2008р., позивач та відповідач повноважних представників не направили, позивач вимог ухвали суду від 21.01.2008р. не виконав.

На підставі ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та третьої особи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Рішенням Київської міської ради (надалі –відповідач) від 08.11.2001р. № 84/1518 затверджено проект відведення земельної ділянки гр. Поливоді Людмилі Анатоліївні для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель у пров. Мічуріна, 21 у Печерському районі м. Києва (п. 32 рішення).

Крім того, передано гр. Поливоді Людмилі Анатоліївні, за умови виконання п. 32.1 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель у пров. Мічуріна, 21 у Печерському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови.

Відповідно до п. 32.1 рішення гр. Поливоді Людмилі Анатоліївні необхідно: виконувати обов'язки власника земельної ділянки відповідно до вимог ст. 40 Земельного кодексу України, одержати дозвіл на виконання будівельних робіт в управлінні держархбудконтролю та виконувати умови забудови земельної ділянки згідно з АПЗ Головкиївархітектури, забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, розміщених у межах земельної ділянки.

Земельна ділянка площею 0,10 га у пров. Мічуріна, 21 у Печерському районі м. Києва неодноразово відчувалась за цивільно-правовими угодами, і на день розгляду справи вона належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Елітбудінвест АК», що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку № 02-8-00105 від 30.03.2006р., який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 02-8-00105.

Статтею 9 Земельного кодексу України віднесено до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території, зокрема: право розпорядження землями територіальної громади міста та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до вимог статті 124 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент винесення рішення відповідачем) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Судом відзначається, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»№107-VI від 28.12.2007р., який набрав чинності з 01.01.2008р., внесено зміни до ст. 124 Земельного кодексу України в частині порядку набуття права оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, виключно на аукціонах, отже до винесення відповідачем рішення.

Враховуючи викладене, доводи прокурора щодо недотримання вимог законодавства щодо передачі земельної ділянки не приймаються судом як безпідставні та необґрунтовані.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення.

Згідно ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України, проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи подається до відповідної державної адміністрації або ради, які в межах своїх повноважень приймають рішення про надання земельної ділянки.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, проект землеустрою відведення земельної ділянки було погоджено в установленому законодавством порядку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Таким чином, Київська міська рада, затвердивши проект відведення земельної ділянки у провул. Мічуріна, 21 у Печерському районі міста Києва, відповідно до вимог ст. 20 Земельного кодексу України, передала її у власність гр. Поливоді Людмилі Анатоліївні для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції, органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову (п. 2 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000р. № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»).

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов’язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся з позовними вимогами до господарського суду.

Матеріалами справи підтверджено, що надання земельної ділянки відбулося в порядку, передбаченому чинним законодавством України, згідно статей 20, 124, 125 Земельного кодексу України.

За вказаних обставин оскаржуваний пункт 32 рішення Київської міської ради від 08.11.2001р. № 84/1518 прийнятий у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому позов Заступника прокурора міста Києва задоволенню не підлягає повністю.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Суддя Трофименко Т.Ю.