ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008 р.

№ 15/413н

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дерепи В.І. –головуючого (доповідача),

Грека Б.М.,

Стратієнко Л.В.,

за участю повноважних представників:

позивача

відповідача

Шумакової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

на рішення

ТзОВ "Регіон-ЕС"

від 7 серпня 2007 року господарського суду Луганської області

на постанову

від 9 жовтня 2007 року

Луганського апеляційного господарського суду

у справі

№15/413н

за позовом

ТзОВ "Регіон-ЕС"

до

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ВАТ Кіровський ковальський завод "Центрокуз"

ТзОВ "Інтермет"

Кіровська міська рада

про

визнання відмови недійсною та спонукання вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2007 року позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом про визнання недійсною відмови відповідача узгодити питання з вилучення земельної ділянки, розташованої під будівлею цеху порошкової металургії (м. Кіровськ Луганської області, по вул. Недєліна, 4) та про зобов'язання надати згоду на вилучення земельної ділянки, на якій розташована будівля цеху порошкової металургії та частини будівлі, необхідної для її обслуговування.

Рішенням господарського суду Луганської області від 7 серпня 2007 року (суддя Пономаренко Є.Ю.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 9 жовтня 2007 року рішення господарського суду залишене без змін.

У касаційній скарзі ТзОВ "Регіон-ЕС" просить вказані судові рішення скасувати, як прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи та на підставі встановлених в ній фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування місцевим та апеляційним господарськими судами при прийнятті оскаржуваних судових рішень норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, позивач у справі, на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 26.10.2006 року, укладеного з ТзОВ "Інтермет", є власником будівлі цеху порошкової металургії, що розташована у м.Кіровську Луганської області, по вул.Недєліна, 4.

Земельна ділянка, на якій розташований і вказаний цех порошкової металургії, що належить позивачеві, знаходиться у користуванні відповідача на підставі договору оренди від 28.03.2007 року, укладеного відповідачем з Кіровською міською радою. Згідно п.15 цього договору цільовим призначенням земельної ділянки є обслуговування промислових будівель та споруд, під'їзних автомобільних і залізничних шляхів.

Розглядаючи справу, суди дійшли правильного висновку про те, що відповідач є належним (законним) землекористувачем спірної земельної ділянки.

Згідно ст.141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Як правильно встановлено судами при розгляді справи, вимога позивача про зобов’язання відповідача надати згоду на вилучення спірної земельної ділянки є безпідставною, оскільки відповідач не відмовився від права користування спірною земельною ділянкою. Така відмова є виключно правом землекористувача, до реалізації якого він не може бути примушений.

Виключний перелік підстав для примусового припинення прав на земельну ділянку передбачений ст.143 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Судами правильно встановлено, що діючим законодавством не передбачена можливість примушення законного землекористувача –відповідача у даній справі відмовитись від свого права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка під будівлею цеху порошкової металургії продавцю цієї будівлі - ТзОВ "Інтермет" ніколи не належала. Згідно положень п. 8 договору купівлі-продажу покупець (позивач) був повідомлений про відсутність у продавця документів, що підтверджують його право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташована відчужувана будівля цеху порошкової металургії.

Крім того, відмовляючи в позові, місцевий господарський суд обгрунтовано зазначив, що заявлена позивачем вимога про визнання недійсною відмови відповідача узгодити питання з вилучення земельної ділянки, розташованої під будівлю цеху порошкової металургії, не є належним способом захисту порушеного права.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При прийнятті оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно перевірили всі обставини справи, дали належну правову оцінку зібраним у справі доказам і прийняли законні і обгрунтовані судові рішення, які необхідно залишити без змін.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, судова колегія вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними у справі доказами і не відповідають вимогам діючого законодавства, що регулює дані правовідносини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Луганської області від 7 серпня 2007 року та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 9 жовтня 2007 року залишити без змін, а касаційну скаргу ТзОВ "Регіон-ЕС" –без задоволення.

Головуючий           Дерепа В.І.

С у д д і:           Грек Б.М.

Стратієнко Л.В.