ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.08                                                                                           Справа№ 12/310А

Суддя господарського суду Львівської області Запотічняк О. Д. за участю секретаря Джус Р. В. розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова до відповідача1 : Закритого акціонерного товариства «Будівельне підприємство - 14»та до відповідача2 : Закритого акціонерного товариства «Ірокс»про визнання недійсним договору від 07.07.1998 р.

з участю представників:

від прокуратури : Макогін Ю.І. (посвідчення № 28)

від позивача: Демідюк В.В. (довіреність у справі)

від відповідача 1: Сабан Р.П., Ожог А.Г., Яценко С.А. (довіреність у справі)

від відповідача 2: Микитчак І.П. (довіреність у справі)

Представникам сторін роз’яснено права та обов’язки передбачені статтями 27, 29,49,51 Кодексу адміністративного судочинства України. Здійснювалась технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова просить визнати недійсним договір від 07.07.1998 р. на суму 66407,23 грн. між Закритим акціонерним товариством «Будівельне підприємство - 14»і Закритим акціонерним товариством «Ірокс» та застосувати наслідки передбачені ст. 49 ЦК УРСР, а саме все одержане ЗАТ «Ірокс»по договору від 07.07.1998 р. стягнути в дохід державного бюджету.

Ухвалою від 22.10.2007 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено попереднє засідання на 06.11.2007 р.

Ухвалою від 06.11.2007 р. суд закінчив розгляд справи в попередньому засіданні та призначив судовий розгляд на 27.11.2007 р.

Ухвалою від 27.11.2007 р. розгляд справи в судовому засіданні було відкладено на 20.12.2007 р. у зв’язку з неявкою представника відповідача 2.

В судове засідання 20.12.2007 р. зявилися представники сторін та прокурор. Представником позивача було подано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача 2 , однак в задоволенні даного клопотання було відмовлено.

Розгляд справи було відкладено на 10.01.2008 р. з підстав зазначених в ухвалі суду.

В судовому засіданні 10.01.2008 р. розгляд справи відкладався до 24.01.2008 р. у зв’язку з неявкою прокурора, представника позивача та відповідача 2.

В судових засіданнях 24.01.2008 р. та 29.01.2008 р. оголошувалась перерва.

В судових засіданнях представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав зазначених у позовній заяві і матеріалах справи, та визнати недійсним договір від 07.07.1998 р. на суму 66407,23 грн. укладений між Закритим акціонерним товариством «Будівельне підприємство - 14»і Закритим акціонерним товариством «Ірокс» та застосувати наслідки передбачені ст. 49 ЦК УРСР, а саме все одержане ЗАТ «Ірокс»по договору від 07.07.1998 р. стягнути в дохід державного бюджету. Зокрема представник позивача пояснив, що між відповідачами було укладено угоду, мета якої за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки відповідачем 1 ЗАТ «Будівельне підприємство - 14»було відчужено майно яке знаходилось у податковій заставі на користь ЗАТ «Ірокс»згідно договору від 07.07.1998 р. Також представник позивача стверджує, що посадові особи ЗАТ «Будівельне підприємство - 14» на протязі 1998 –2007 р.р. не показували в податковій та фінансовій звітності, не відображали по бухгалтерському обліку реалізацію основних фондів по договору від 07.07.1998 р. з метою несплати податкових платежів.

Представники відповідача 1 не заперечили твердження податкового органу про те, що майно яке було відчужено ЗАТ «Ірокс»по договору від 07.07.1998 р. перебувало у податковій заставі, однак не погодились з висновками податкового органу про те, що такі дії по відчуженні даного майна були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Представник відповідача 2 позовні вимоги заперечив в повному обсязі, та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення представник відповідача 2 обґрунтовує тим, що позивачем не представлено жодного доказу, який підтверджував би існування податкової застави щодо майна відчуженого ЗАТ «Будівельне підприємство -14»на користь ЗАТ «Ірокс», на його думку таким доказом має бути витяг з реєстру щодо обтяжень рухомого та нерухомого майна.

Прокурор підтримав позовні вимоги заявлені позивачем та просив суд визнати недійсним договір від 07.07.1998 р. на суму 66407,23 грн. укладений між Закритим акціонерним товариством «Будівельне підприємство - 14»і Закритим акціонерним товариством «Ірокс» та застосувати наслідки передбачені ст. 49 ЦК УРСР, а саме все одержане ЗАТ «Ірокс»по договору від 07.07.1998 р. повернути відповідачу 1, а суму 66407,23 грн. стягнути з останнього в дохід державного бюджету.

Повний текст постанови виготовлений , підписаний та оголошений 12.02.2008 року.

Суд, заслухавши пояснення та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Між визнати Закритим акціонерним товариством «Будівельне підприємство - 14»та Закритим акціонерним товариством «Ірокс» було укладено договір б/н від 07.07.1998 р. згідно якого для погашення заборгованості ЗАТ «Будівельне підприємство - 14» передало ЗАТ «Ірокс» своє нерухоме майно за адресою : м. Львів, вул. Хуторівка, 23 на суму 66407,23 грн. Факт передачі підтверджується актом передачі від 07.07.1998 р.

Таким чином відповідачем 1 (ЗАТ «Будівельне підприємство - 14») було відчужено майно яке знаходилось у податковій заставі на користь ЗАТ «Ірокс»згідно договору від 07.07.1998 р. на суму 66407,23 грн.

На думку податкового органу відчуження майна та майнових прав, які перебувають у податковій заставі слід трактувати, як такі, що не відповідають вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Також підставою для визнання спірного договору недійсним, податковий орган вважає той факт, що посадові особи ЗАТ «Будівельне підприємство - 14» протягом 1998 –2007 р.р. не показували в податковій та фінансовій звітності, не відображали по бухгалтерському обліку реалізацію основних фондів по договору від 07.07.1998 р. з метою несплати податкових платежів.

Податковий орган вважає, що господарське зобов'язання між відповідачами, є таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 49 ЦК УРСР з застосуванням наслідків передбачених цією статтею.

Приймаючи постанову суд виходив з наступного:

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ст. 49 ЦК УРСР угода, укладена з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, визнається недійсною.

Необхідними умовами для визнання угоди недійсною відповідно до ст.49 ЦК УРСР є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків за даною угодою.

Зазначена норма поширюється на угоди, укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, тобто ті, які порушують основні принципи існуючого суспільного ладу.

Пленум Верховного суду України в п.6 Постанови № 3 від 28 квітня 1978 р. н. “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” роз’яснив, що до таких угод належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою тощо. Умисел юридичної особи – сторони у договорі визначається умислом посадової особи, яка підписала (уклала) угоду від імені такої юридичної особи і яка мала такі повноваження на момент її підписання.

Як вбачається з матеріалів справи , підставою визнання спірного договору недійсним позивач вважає відчуження відповідачем 1 відповідачу 2 майна, яке перебувало в податковій заставі.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на Указ Президента України № 167 “Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з бюджетами та державними цільовими фондами” п.2 якого передбачено, що з дня виникнення податкової заборгованості все майно і майнові права платника податків, а щодо фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності - майно та майнові права, які використовуються ним для здійснення підприємницької діяльності, перебувають у податковій заставі, крім майна і майнових прав, що відповідно до закону не можуть бути предметом застави, та основних фондів підприємства, визнаного у встановленому порядку казенним підприємством.

Відповідно до п. 3 Указу Президента України № 167 “Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з бюджетами та державними цільовими фондами” передбачено, що з 1 липня 1998 року податкова застава рухомого майна підлягає реєстрації в Державному реєстрі застав рухомого майна.

Відповідачем 2 представлено суду витяг з реєстру щодо обтяжень рухомого та нерухомого майна з якого вбачається, що в 1998 р. майно ЗАТ «Будівельне підприємство - 14» не перебувало в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна

Окрім того рішенням Конституційного суду України від 24.03.2005 р. у справі № 1-9/2005 р. за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 1.17 статті 1, статті 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами (справа про податкову заставу) встановлено, що розмір податкової застави виходячи із загальних принципів права повинен відповідати сумі податкового зобов’язання, що забезпечувало б конституційну вимогу справедливості та розмірності. Розмірність як елемент принципу справедливості передбачає встановлення публічно-правового обмеження розпорядження активами платника податків за несплату чи несвоєчасну сплату податкового зобов’язання та диференціювання такого обмеження залежно від розміру несплати платником податкового боргу.

Як вбачається з договору б/н від 07.07.1998 р. та акту прийому передачі до даного договору, відповідачем 1 (ЗАТ «Будівельне підприємство - 14») було відчужено майно на користь ЗАТ «Ірокс» вартістю 66407,23 грн.

За твердженнями податкового органу податкова заборгованість ЗАТ “Будівельне підприємство - 14” становила 828,16 грн. Однак жодними первинними доказами дана заборгованість позивачем не підтверджена. Суду не представлено облікової картки платника податку з якої би вбачалося наявність бюджетної заборгованості та по яких податках вона виникла, а отже нерухоме майно відчужене ЗАТ «Будівельне підприємство - 14»на користь ЗАТ «Ірокс» вартістю 66407,23 грн. не могло перебувати у податковій заставі.

Не заслуговує на увагу суду покликання відповідача № 1 на те, що згідно з п.2 Указу Президента України від 04.03.1998 р. «Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з бюджетами та державними цільовими фондами»все майно товариства з дня виникнення податкової заборгованості перебуває у податковій заставі незалежно від її реєстрації в державному реєстрі застав рухомого майна, оскільки п.3 даного указу передбачено, що податкова застава рухомого майна підлягає обов’язковій реєстрації з 1 липня 1998 р.

Оскільки угода не суперечила інтересам держави , підстав для визнання її недійсною немає, тому у суду немає підстав для застосування терміну позовної давності.

Згідно ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Податковим органом не доведено те, що спірна угода укладена з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, а тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.49 ЦК УРСР, 203ЦК України п. 3 Указу Президента України № 167 “Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з бюджетами та державними цільовими фондами”17, 48, 69, 71, 122-124, 138-140, 151-154, 162, 163, п.6 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова до відповідача1 : Закритого акціонерного товариства «Будівельне підприємство - 14»та до відповідача2 : Закритого акціонерного товариства «Ірокс»про визнання недійсним договору від 07.07.1998 р. – відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Главою І “Апеляційне провадження” Розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви на апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                     Запотічняк О.Д.