ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/554

05.02.08

За позовом Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 4693296,96 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В засіданнях приймали участь представники сторін :

від позивача Янкевич Л.Д.- представник за довіреністю № 11 від 02.01.2008 року;Чумак В.О. –представник за довіреністю № 3150 від 07.12.2007 року;

від відповідача Єнік Є.В.- представник за довіреністю № 246/10 від 29.12.07р.

Рішення прийняте 05.02.2008 року, в зв’язку з оголошеною в судовому засіданні перервою на підставі частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України для виготовлення повного тексту рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 4693296,96 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2007 р. порушено провадження у справі № 37/554, розгляд справи було призначено на 20.11.2007 року о 14-00.

Представники сторін в судове засідання 20.11.2007 року не з’явились, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 05.11.2007 року № 37/554 не виконали, проте через канцелярію Господарського суду міста Києва подали клопотання про відкладення розгляд справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва суду міста Києва від 20.11.2007 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 10.12.2007 року надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 10.12.2007 року судом оголошено перерву до 19.12.2007 року о 12-15.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.12.2007 року заявив усне клопотання про оголошення повного тексту рішення. Подане клопотання судом задоволено.

У судовому засіданні 19.12.2007 року судом оголошено про закінчення розгляду справи, а також на підставі частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 15.01.2008 року для виготовлення повного тексту рішення по справі № 37/554, про що сторони повідомлені письмово під розписку.

15.01.2008 року призначене судове засідання не відбулось, в зв"язку з хворобою судді Кондратової І.Д., про що сторонни повідомлені довідкою за підписом секретаря судового засідання, крім того представників сторін повідомлено про час та дату наступного судового засідання.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 05.02.2008 року було оголошено повний текст рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2004 р. Господарським судом міста Києва від по справі № 35/373 прийнято рішення про задоволення позовних вимог Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" та стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Позивача 9922403,73 грн. основного боргу, за послуги по транспортуванню газу у 1995 році.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2007р. залишено без змін рішення господарського суду м. Києва від 24.12.2004 р., та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2006р. у справі № 35/373. Верховним судом України відмовлено в порушенні провадження.

21.03.2007 р. Господарським судом м. Києва було видано наказ на виконання рішення по справі № 35/373, який в подальшому був пред’явлений позивачем до Державної виконавчої служби для відкриття виконавчого провадження та стягнення розміру заборгованості в примусовому порядку.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не погоджується з позивними вимогами позивача. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на статтю 257 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальну позовну давність тривалістю в три роки, та стверджує, що позивачем подано позов 25.10.2007 р. про стягнення 3% річних та інфляційних за договором № 25 КП від 18.04.1995 р. до відповідача, без врахування ст. 264 Цивільного кодексу України, а тому з моменту переривання строку позовної давності за договором № 25 КП від 18.04.1995р. –звернення з позовом по справі №35/373 до звернення з позовом по справі № 37/554 минуло 1128 днів, що більше, ніж передбачено ст. 257 Цивільного кодексу України. Відповідач вважає, що строк позовної давності за зверненням з позовом про захист порушеного права на стягнення 3% річних та інфляційних витрат закінчився 22.09.2007р.

Крім того відповідач посилається на наказ Міністерства палива та енергетики України № 568 від 10.11.2005 р., яким Дочірню компанію "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" включено до реєстру підприємств паливо-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на збереження сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", на підставі якого Підрозділ примусового виконання рішень головного управління юстиції у м. Києві 21.08.2007р. прийняв постанову, якою виконавче провадження по виконанню судового рішення у справі № 35/373 було зупинено.

На підставі вищевикладеного, відповідач заперечує стягнення позивачем 3% річних та інфляційних витрат, оскільки заявлені позивачем вимоги є частиною заборгованості і заявлені в період після винесення рішення.

Судом подані заперечення розглянуті та не приймаються до уваги з огляду на наступне.

У відповідності до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановленні рішенням господарського суду (іншого органу ,який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Відповідно факти про наявність заборгованості та про термін виконання зобов'язання не потребують нового доведення.

Як встановлено судом, термін виконання зобов’язання не було встановлено. Згідно ст. 165 Цивільного кодексу Української РСР (редакції 1963р.), що діяла до 01.01.2004р., якщо строк виконання зобов’язання не встановлений або визначений моментом витребування в будь-який час, боржник повинен виконати таке зобов’язання в семиденній строк з дня пред’явлення вимоги кредитором.

Також судом встановлено, що вимогу про оплату заборгованості було пред’явлено 12.12.2001 року. Відповідно і зобов’язання повинне було бути виконане до 19.12.2001р. Зобов’язання не було виконане до моменту подання позову в 2005 р.

Крім того суд зазначає, що діюче законодавство не пов’язує припинення зобов’язання з наявністю судового рішення чи відкриттю провадження по примусовому виконанню.

Зокрема, відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов’язання виконане не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов’язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України оскільки остання передбачає, що боржник, який прострочив грошове зобов’язання на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу особа, яка порушила зобов’язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов’язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов’язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України строк позовної давності –це строк протягом якого порушене право особи може бути захищено судом.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки основне зобов’язання не було виконане відповідачем до моменту звернення позивача до суду, Господарський суд м. Києва вважає, що за позивачем збереглося право на нарахування інфляційних витрат та процентів за прострочення виконання зобов’язання.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в межах трьохрічного строку позовної давності, що передував моменту звернення до суду з зазначеним позовом (дана правова позиція також підтверджується постановою ВГСУ № 7/681 від 26.07.2007 року).

За таких обставин судом встановлено, що позивачем правомірно пред’явлено до стягнення інфляційні витрати у розмірі 3800280,629 грн. за період з 01.11.2004р. по 01.10.2007р., та 3% річних за прострочення виконання зобов’язання у сумі 893016,34грн. за період з 22.10.2004р. по 22.10.2007 р., а тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу при задоволені позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 257, 256, 546, 549, 551, 599, 614, 625, Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,1 ) на користь Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (33027, м. Рівне, вул. Білякова,4; код ЄДРПОУ 03366 (три міліонна вісімсот тисяч двісті вісімдесят) грн. 63 коп. –інфляційні нарахувань; 893016 (вісімсот дев’яносто три тисячі шістнадцять) грн. 34 коп. - 3% річних від простроченої суми, 25500 (двадцять п’ять тисяч п’ятсот) грн. 00 коп. - державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                   І.Д. Кондратова