ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.2008                                                             Справа № 10/238

За позовом Комунального шляхово-експлуатаційного підприємства, м. Ужгород

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Геліос-Торгівля”, м. Ужгород

про стягнення суми 2646,75 грн.

Суддя І.В.Івашкович

Представники:

від позивача: Поправка П.М., представник за довіреністю № 190 від 21.12.06

від відповідача: не з’явився

СУТЬ СПОРУ: Комунальне шляхово-експлуатаційне підприємство, м. Ужгород звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Геліос-Торгівля”, м. Ужгород про стягнення суми 2646,75 грн., в т.ч. 2401,90 грн. основного боргу за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів та 244,85 грн. пені.

Позов мотивує з посиланням на невиконання відповідачем зобов’язань за договором № 224 від 01.09.06 щодо своєчасної та повної оплати послуг по вивезенню твердих побутових відходів, внаслідок чого за ним станом на 01.08.07 виникла заборгованість в розмірі 2401,90 грн. За допущену прострочку платежів відповідачу нараховано пеню в розмірі 244,85 грн. (згідно з доданим розрахунком).

Представником позивача підтримано позов в повному обсязі. Посилається на обґрунтування та підтвердження підстав позовних вимог доданими документальними доказами.

Відповідач повторно не надіслав на вимогу суду письмового відзиву на позов, не направив для участі в судовому засіданні свого уповноваженого представника.

За таких обставин спір підлягає вирішенню в порядку ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Між комунальним шляхово-експлуатаційним підприємством міста Ужгорода, як Виконавцем, та ТОВ „Геліос-Торгівля”, м. Ужгород, як Споживачем, укладено договір № 224 від 01.09.2006 р. про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів.

Відповідно до умов договору відповідач зобов’язався здійснювати плату за послуги з вивезення ТПВ не пізніше п’ятого числа поточного місяця за надання послуг протягом цього місяця. Щомісячна оплата мала здійснюватись відповідачем у розмірі, встановленому у п. 2.3 договору, а саме по 297,90 грн. (в т.ч. ПДВ).

Із поданих позивачем документальних доказів, які не спростовано відповідачем, вбачається, що протягом періоду з вересня 2006 р. по липень 2007 р. відповідачу відповідно до договору № 224 від 01.09.06 проведено нарахування за послуги з вивезення ТПВ на загальну суму 3276,90 грн.

Факт надання відповідачу послуг з вивезення ТПВ за вищевказаний період підтверджується доданими до матеріалів справи копіями щомісячних актів здачі-приймання робіт (надання послуг), підписаних обома сторонами.

За надані протягом вищезазначеного періоду послуги відповідач здійснив часткові, на загальну суму 875 грн., платежі, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 2401,90 грн., що підтверджено доданими до матеріалів справи копіями акту звірки розрахунків сторін та детального розрахунку розміру боргу.

Згідно із загальними умовами виконання зобов’язань, встановленими ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту, інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки в даному випадку відповідач не виконав зобов’язання по оплаті отриманих ним послуг згідно з умовами договору № 224 від 01.09.06, заборгованість в розмірі 2401,90 грн. підлягає стягненню в примусовому порядку.

За допущену прострочку оплати отриманих послуг відповідачу нараховано пеню в розмірі 244,85 грн., як це передбачено умовами п. 2.7 договору № 224 від 01.09.06.

Враховуючи врегульований згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України обмежений строк нарахування штрафних санкцій, а також часткові платежі, проведені відповідачем в період з травня 2007 по липень 2007 р., судом проведено перерахунок пені, згідно з яким розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, складає 204 грн.

Виходячи з вищевикладеного, позов підлягає задоволенню частково. Стягується сума 2605,50 грн., в т.ч. 2401,90 грон. основного боргу та 204 грн. пені. В задоволенні решти вимог слід відмовити.

За правилами ст. 49 ГПК України суд покладає на відповідача відшкодування витрат позивача по оплаті держмита в розмірі 100,40 грн. та 116,16 грн. –по оплаті інформаційно-технічних послуг.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з ТОВ „Геліос-Торгівля” (м. Ужгород, вул. Шумна, 25, І.К. 30685435) на користь комунального шляхово-експлуатаційного підприємства м. Ужгород (м. Ужгород, вул. Проектна, 3, І.К. 03328362) 2605,50 грн. (в т.ч. 2401,90 грн. основного боргу та 204 грн. пені) та 216,56 грн. відшкодування судових витрат. Видати наказ.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити

Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому ГПК України.

Суддя                                                                                          І.В.Івашкович