ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 16/445

12.03.08

За позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до 1) Комунальної корпорації «Київавтодор»

2) Шляхово –експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва

Третя особа 1 Київська міська рада

Третя особа 2 Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчий орган Київської міської ради

про зобов‘язання вчинити певні дії

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача Дорофєєв В.С. за дов.

Від відповідача1 Шемідько Г.В. за дов.

Від відповідача 2 Галій Т.Д. за дов.

Від третіх осіб не з‘явились

Обставини справи :

26.02.08 в засіданні суду оголошувалась перерва на підставі ст. 77 ГПК України.

Пред”явлені вимоги про зобов‘язання відповідачів виконати рішення Х сесії ІУ скликання № 472/3048 від 30 червня 2005 р. Київської міської ради та прийняти на баланс Шляхово –експлуатаційного управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва вказані в рішенні об‘єкти з подальшим їх утриманням у належному санітарно –технічному стані.

Свої позовні вимоги позивач мотивує, що після закінчення будівництва дільниці Сирецько - Печерської лінії метрополітену в місті Києві від станції «Дорогожичі»до станції «Сирець»з оборотними тупиками, рішенням Київради № 472/3048 від 30 червня 2005 р. «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва закінченого будівництвом об‘єкта комунального призначення»за комунальними підприємствами закріплено вказаний об‘єкт на праві господарського відання, зокрема за відповідачем 2 закріплено Дорожні об‘єкти 333546,70 грн. площа проїздчої частини

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, зазначає, що позивач не знаючи структури корпорації визначив її як єдину юридичну особу з КП «Шляхово –експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва», відповідно до п. 1.2. Статуту КП «Шляхово –експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва» входить до складу корпорації на правах учасника.

Відповідач 2 позов не визнає, пояснює, що замовником будівництва є позивач, земельна ділянка під будівництво станції відведена саме для позивача і знаходиться за межами червої лінії вулиці.

Третя особи вважають позовні вимоги обґрунтованими та таким , що підлягають задоволенню, посилаються на Конституцію та Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 23 Господарського кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2005р. на Х сесії ІV скликання Київською міською радою було прийнято рішення за №472/3048 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва закінченого будівництвом об‘єкта комунального призначення».

Пунктом 2 зазначеного рішення вирішено закріпити за підприємствами закінчений будівництвом об‘єкт комунального призначення, зазначений у пункті 1 цього рішення, на праві господарського відання згідно з переліком, зазначеним у додатку 2 до цього рішення. Додатком № 2 до рішення є Перелік об‘єктів, що закріплюються за підприємствами на праві господарського відання після закінчення будівництвом дільниці Сирецько –Печерської лінії метрополітену від станції «Дорогожичі»до станції «Сирець»з оборотними тупиками станом на 01.06.2005 р.

В зазначеному переліку, зокрема, за відповідачем 2 - Комунальним підприємством «Шляхово –експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва» закріплено Дорожні об‘єкти: 333546,70 грн., площа проїзної частини -789,2 м2, площа тротуарів – 1648 м2, камені бортові марки 1 ГП -504 м, дощова каналізація: 76119,1 грн., азбоцементні труби д400,3 –194 м, оглядові пристрої –10 шт., решітки зливоприймальні –11 шт., благоустрій: 556528,7 грн. покриття з ФЕМ –1793,6 м2, поребрики –56. п.м, лотки азбоцементні –18, 0 п.м, граніт обличування –299,28 м2, лави відпочинку – 3 шт., огорожа з нержавіючої сталі –16,32 п.м. ( 0,32т).

Позивач, дійшовши висновку про порушення його прав відповідачами, звернувся до господарського суду з позовом про зобов‘язання їх виконати рішення Х сесії ІУ скликання № 472/3048 від 30 червня 2005 р. Київської міської ради та прийняти на баланс Шляхово –експлуатаційного управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва вказані в рішенні об‘єкти з подальшим їх утриманням у належному санітарно –технічному стані.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судових засіданнях докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов”язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести факт порушення його права відповідачами та надати відповідні докази.

Таких доказів суду не надано.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Свої позовні вимоги позивач грунтує на тому, що є відповідне рішення Київради, яке не виконане відповідачами, та зазначає норми законодавства, якими передбачено обов‘язковість рішень органів місцевого самоврядування.

Доказів, в чому саме полягає порушення його права чи законного інтересу позивач не надав.

Із Статуту позивача ( стаття 3 Статуту) не вбачається, що він є контролюючим органом по виконанню рішень Київської міської ради.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв’язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя

О.М.Ярмак