ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008 р.

№ 7/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н. О., - головуючого,

Рибака В.В.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

ТОВ “Світова торгівля”

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2007 року

у справі господарського суду

м. Києва

за позовом

ТОВ “Форца”

до

ТОВ “Світова торгівля”

про

стягнення 108 002,48 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Побережний П.Я.,

- відповідача:

не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року ТОВ “Форца” звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ “Світова торгівля” про стягнення 86914,06 грн. заборгованості, 8160,18 грн. пені, 4345,70 грн. штрафу, 7292,73 грн. інфляційних втрат, 1289,81 грн. –3% річних.

ТОВ “Світова торгівля” 05.02.2007 року подало до господарського суду зустрічну позовну заяву до ТОВ “Форца” про визнання недійсним договору дистрибуції № 40 від 27.03.2006 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.02.2007 року зустрічну позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п.4, 6, 10 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням господарського суду м. Києва від 19.02.2007 року позов задоволено повністю. Стягнуто на користь позивача 86914,06 грн. заборгованості, 8160,18 грн. пені, 4345,70 грн. штрафу, 7292,73 грн. інфляційних втрат, 1289,81 грн. –3% річних та 1198,02 грн. судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2007 року рішення місцевого господарського суду від 19.02.2007 року змінено. Позов задоволено частково. Стягнуто на користь позивача 86914,06 грн. заборгованості, 6650,00 грн. пені, 4345,70 грн. штрафу, 6558,18 грн. інфляційних втрат, 1289,81 грн. –3% річних та 1173,03 грн. судових витрат. В частині позовних вимог про стягнення 1510,18 грн. пені та 734,55 грн. інфляційних витрат відмовлено.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями ТОВ “Світова торгівля” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2007 року та рішення господарського суду м. Києва від 19.02.2007 року скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 21.03.2006 року між ТОВ “Форца” (постачальник) та ТОВ “Світова торгівля” (покупець) було укладено договір постачання № 03/21/2006/3376, відповідно до якого постачальник зобов’язується поставити у встановлений строк товари у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності, ціни, кількість й асортимент яких вказаних у накладних, а покупець зобов’язується прийняти і оплатити товар.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу за накладними № РН-0209 від 21.03.2006р., № РН-0211 від 21.03.2006р., № РН-0229 від 22.03.2006р., № РН-0235 від 22.03.2006р., № РН-0701 від 15.05.2006р., № РН-0979 від 05.06.2006р., № РН-1045 від 13.06.2006р., № РН-1092 від 15.06.2006р. товар на загальну суму 86914,06 грн.

Пунктом 5.1 договору, яким встановлено порядок розрахунків за поставлений товар, встановлено, що термін оплати становить 45 календарних днів з моменту прийняття покупцем товару.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи приписи зазначених статей та неналежне виконання відповідачем умов договору в частині не оплати вартості отриманого товару, судова колегія погоджується з висновками попередніх інстанцій про стягнення з відповідача 86914,06 грн. суми боргу.

Доводи скаржника проте, що у нього, як покупця, не виникло зобов’язання оплатити товар з посиланням на п.5.1 в редакції договору 03/21/2006/2 від 21.03.2006 року (а.с. 76-78), відповідно до якого термін оплати становить 45 календарних днів з дати реалізації покупцем товару, не можуть братись судом до уваги з наступних підстав. Згідно з висновком судово-технічної експертизи № 5583 в договорі № 03/21/2006/2 від 21.03.2006 року другий аркуш замінювався (а.с.103-105), а отже погодженими умовами договору є умови викладені у договорі № 03/21/2006/3376 від 21.03.2006 року, що наданий позивачем та правомірно взятий до уваги судами попередніх інстанцій при вирішенні спору.

Відповідно до п. 6.1 договору постачання № 03/21/2006/3376 від 21.03.2006 року сторона, що не виконує належним чином умови цього договору, зобов’язана сплатити іншій стороні штраф у розмірі 5 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання.

Згідно з п. 6.4. договору постачання № 03/21/2006/3376 від 21.03.2006 року, у разі затримки оплати за отриманий товар, покупець зобов’язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 0,5 % від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення.

Враховуючи викладене та приписи ст. 526 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України, судова колегія погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про стягнення з відповідача 4345,70 грн. штрафу передбаченого п. 6.1 договору та 6650,00 грн. пені на підставі п.6.4 договору.

Судова колегія також погоджується з висновками апеляційної інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 1289,81 грн. –3 % річних та 6558,18 грн. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при винесені ухвали від 07.02.2007 року про повернення зустрічної позовної заяви на підставі п.п. 4 , 6, 10 ст. 63 ГПК України та неправомірності висновків апеляційної інстанції в цій частині, судова колегія вважає, що такі доводи скаржника є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2007 року є повною, законною та обґрунтованою, винесеною з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2007 року у справі № 7/17 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                Н. Кочерова

Судді В. Рибак

М. Черкащенко