СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

13 лютого 2008 року

Справа № 2-22/12432.2-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Борисової Ю.В.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Аксініна Володимира Миколайовича, довіреність № б/н від 20.12.07;

відповідача: Патраша Володимира Івановича, довіреність № 3232/10 від 31.05.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Яковлєв С.В.) від 04.12.2007 у справі № 2-22/12432.2-2007А

за позовом відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля" (вул. Леніна, 70, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400); (вул. Леніна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400)

до          Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а,Алушта,98500)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.12.2007 у справі № 2-22/12432.2-2007А позов задоволено частково.

Визнано нечинним податкове повідомлення - рішення ДПІ у м. Алушта

№ /0/2277 від 23.06.2004 у частині нарахування ВАТ „Державна Холдингова компанія „Павлоградвугілля” штрафних санкцій у сумі 28670,67 грн.

Повернуто ВАТ „Державна Холдингова компанія „Павлоградвугілля” з Державного бюджету України 1,70 грн. судового збору.

В основу постанови, в частині задоволення позову, покладено головний висновок суду про те, що сума штрафних санкцій нарахована після 05.12.2003, тобто після дати введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. В обґрунтування цього висновку суд послався на норму передбачену статтею 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Відмовляючи у частині позовних вимог суд зазначив, що штрафні санкції були нараховані відповідачем правомірно, оскільки податкові зобов'язання по ПДВ, визначені у податковій декларації № 17027 від 21.01.2004 були узгоджені позивачем після введення ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2003 по справі № Б 26/145/03 мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нову, якою у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована нормами п. 1.2, п. 1.3 статті 1, п. п. 5.1, п. п. 5.3.1 п. 5.3 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідач вважає, що узгоджено податкове зобов’язання не може бути оскаржене у судовому порядку, а тому повинно бути сплачено у будь-якому випадку.

Представник позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, надав суду відзив на апеляційну скаргу, вважає постанову господарського суду Автономної Республіки Крим законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає.

Повторно розглянувши справу у порядку статей 185, 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 23.06.2004 була проведена перевірка своєчасності надання структурним підрозділом позивача пансіонатом „Західний Донбас” платіжних доручень в установу банку по сплаті податку на додану вартість за період часу з 30.07.2001 по 22.06.2004, за результатами якої складено акт № /0/2277.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0/2277 від 23.06.2004, згідно з яким на підставі п.п.17.1.7 п.17.1. статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" за затримку на 61 календарний день граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по ПДВ в розмірі 145222,35 грн. позивач мав сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 29044,46 грн.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підстава, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів) є Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Стаття 1 закону визначає, що податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов'язання ( з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що порядок подання податкових декларацій та визначення суми податкових зобов'язань встановлений у статті 4 вказаного закону, п. п. 4.1.4 якої визначає, що податкові декларації подаються за базовий податковий період що дорівнює календарному місяцю - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

У п. 5.3.1 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.п.4.1.4 п. 4.1. статті 4 Закону для подання декларації платника податків.

Відповідно до п. 17.1.7 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим законом, він зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів - у розмірі 20 % погашеної суми податкового боргу; при затримці більш 90 календарних днів - у розмірі 50 % погашеної суми податкового боргу.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2003 по справі № Б 26/145/03 відкрита справа про банкрутство позивача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно статті 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, встановлена, зокрема, заборона нараховувати протягом дії мораторію неустойку (штраф, пеню), інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо плати податків і зборів (обов'язкових платежів) стосується вимог, зобов'язань, які підпадають під поняття мораторію.

Обставини справи свідчать про те, що позивачем була надана податкова декларація по ПДВ за № 11760 від 15.10.2003, згідно з якою сума податку була визначена у розмірі 25638,00 грн., яку він мав сплатити у термін до 30.10.2003. Позивач не виконав положення статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” щодо сплати узгодженої ним під час подання податкова декларація по ПДВ за № 11760 від 15.10.2003 суми податкового зобов'язання по ПДВ, в наслідок чого, з урахуванням термінів сплати зазначеної суми ПДВ, до нього застосовані штрафні санкції у сумі у сумі 3744,01 грн.

Однак, враховуючи норму статті 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, суд вірно дійшов до висновку про відсутність підстав для нарахування вищенаведених штрафних санкцій.

З норми передбаченою статтею 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вбачається, що зобов’язання, які виникли після введення мораторію, не припиняють заходів, спрямованих на їх забезпечення, тобто мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо плати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, місцевий суд правомірно зазначив, що зобов'язання, які виникли після введення мораторію, за ними згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо плати податків і зборів (обов’язкових платежів).

Судом встановлено, що податкові зобов'язання по ПДВ, визначені у податковій декларації по ПДВ № 17027 від 21.01.2004 були узгоджені позивачем після введення ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2003 по справі № Б 26/145/03 мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, суд обґрунтовано зазначив, що відповідачем правомірно застосовані штрафні санкції у сумі 373,79 грн.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції не врахував факт сплати позивачем платіжним дорученням № 058 від 18.02.2004 суму податку на додану вартість у розмірі 17110,00 грн., якою, на думку податкового органу, було також погашено податковий борг у розмірі 267,07 грн. (проте, з особової картки вбачається сума 276,07 грн. том 1, а. с. 115) за декларацією № 14559 від 11.12.2003, апеляційною інстанцією вважаються хибними, оскільки станом на початок 2004 року і, більш того, після введення мораторію, такий борг вже існував. У суму, яку платник податків визнав у вказаній декларації, сума у розмірі 276,07 грн. не увійшла, що підтверджується колонкою „недоїмка” (том 1, а. с. 115) в якій рахується сума 18969,07 грн. (276,07 грн. + 18693,00 грн.). Крім того, Державна податкова інспекція у місті Алушті Автономної Республіки Крим суду належно засвідчену копію платіжного доручення № 058 від 18.02.2004 не надала, а тому неможливо взагалі встановити те, що цей платіж був здійснений і для погашення вказаної суми боргу (276,07 грн.). Таки обставини свідчать про недоведеність відповідачем факту правомірності нарахування штрафу на такий платіж (платежу зробленого з прострочкою).

Враховуючи те, що в інший частині суми штрафних санкцій нараховані після 05.12.2003 (дати введення мораторію на задоволення вимог кредиторів), суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог по визнанню нечинним податкового повідомлення-рішення відповідача № /0/2277 від 23.06.2004 у частині застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 28670,67 грн. (29044,46 грн. –373,79 грн.) підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що постанова господарського суду Автономної Республіки Крим є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1. ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.12.2007 у справі № 2-22/12432.2-2007А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М. Плут

Судді                                                                      В.І. Гонтар

Ю.В. Борисова