донецький апеляційний
господарський суд
Постанова

Іменем України

04.03.2008
р.
справа №2-а-2/07

Донецький
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за
участю представників сторін:

від
позивача:

ОСОБА_1
- паспорт ВА № 717188 від 29.05.1997р.,

від
відповідача:

Чесноков
В.М. - довір. б/н від 12.05.2006р.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю
"Торезький машинобудівний завод", м. Торез Донецької області

на рішення

Торезького міського суду Донецької області

від

08.02.2007
року

по
справі

№2-а-2/07

за
позовом

ОСОБА_1,
м. Торез Донецької області

дотовариства з обмеженою
відповідальністю "Торезький машинобудівний завод", м. Торез
Донецької області

про

скасування
постанови у протоколі загальних зборів ТОВ "ТМЗ" та поновлення прав
ОСОБА_1. як директора ТОВ "ТМЗ"

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Торезького міського суду
Донецької області від 08.02.2007р. по справі № 2-а-2/07 повністю задоволено
позов ОСОБА_1, м. Торез до товариства з обмеженою відповідальністю
"Торезький механічний завод", м. Торез (далі -Товариство). Вказаним
рішенням визнано протокол та рішення загальних зборів  про призначення генеральним директором
ОСОБА_2. від 04.10.2002р. незаконним та поновлено ОСОБА_1. на посаді директора
ТОВ "ТМЗ" з моменту проголошення рішення шляхом усунення будь-яких
заборон від будь-яких осіб.

Не
погоджуючись з винесеним рішенням, відповідач по справі, товариство з обмеженою
відповідальністю "Торезьський механічний завод" звернувся з
апеляційною скаргою до апеляційного суду
Донецької області,   в якій
просить суд скасувати  рішення
Торезського міського суду Донецької області та передати справу на новий
розгляд. В обгрунтуванння своїх вимог посилається  на те, що справу  розглянуто з порушенням вимог Закону України
„Про господарські товариства” та порушенням норм процесуальног права. Рішення
суду прийнято при неповному з'ясуванні всіх обставин по справі та з'соване на
неналежних доказах. Крім того,  приймаючи
рішення щодо визнання недійсними загальних зборів  та скасування рішень в тому числі і
призначення на посаду генерального директора
ОСОБА_2., судом не було залучено до участі у розгляді спору
ОСОБА_2.

Апеляційним
судом  прийнято апеляційну скаргу,
перевірено її відповідність вимогам діючого законодавства та зобов'язано
заявника  надати до дня слухання справи
заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою  апеляційного суду Донецької області від
27.04.2007р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження по справі за
апеляційною скаргою  товариства з
обмеженою відповідальністю „Торезький механічний завод” на рішення Торезького
міського суду Донецької області від 08.02.2007р. по справі № 2-а-2/07 за
позовом  ОСОБА_1, м. Торез до товариства
з обмеженою відповідальністю "Торезький механічний завод", м.
Торез  та надіслано на адресу Донецького
апеляційного господарського суду за підвідомчістю у зв'язку  із внесенням змін до ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України відповідно до Закону за № 483-У від 15.12.2006р.

Як
вбачається з матеріалів справи, заявником до апеляційної скарги надано
клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження.

Стаття
93 Господарського процесуального кодексу України  передбачає можливість відновлення пропущеного
строку подання апеляційної скарги (подання) протягом трьох місяців з дня
прийняття рішення місцевим   судом за
наявності поважних причин.  Враховуючи
те, що місцевим  судом  винесено рішення без належного
повідомлення  ОСОБА_2. та відсутність в
матеріалах справи доказів повідомлення про призначення справи до розгляду та
надсилання йому рішення суду, а також те,
що судом задоволено позов про визнання недійсними загальних зборів
учасників Товариства, яке прийнято
учасниками Товариства  з часткою в
сумі 67% , причому  45% з них належить
ОСОБА_2., скасовано рішення вищого органу Товариства про призначення ОСОБА_2 на
посаду Генерального директора Товариства, судова колегія дійшла висновку, що
клопотання заявника скарги про відновлення
пропущеного строку є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Під
час апеляційного провадження було з'ясовано, що
апеляційним судом Донецької області
перевірено наявність документів, доданих до апеляційної скарги та
витребувано від скаржника заяву про відновлення пропущеного строку на подачу
апеляційної скарги. Проте судом апеляційної інстанції не витребувано докази
сплати державного мита за подачу апеляційної скарги. За таких обставин,
розподіл судових витрат , в тому числі стягнення суми  державного мита за подачу апеляційної
скарги  буде вирішено господарським судом  за результатами розгляду апеляційної скарги
відповідно до вимог  ст. 49
Господарського процесуального кодексу України.

В ході розгляду справи  позивачем, ОСОБА_1 заявлено клопотання про
відвід від участі у розгляді справи за № 2-а-2/07 суддів Волкова Р.В.,
Запорощенка М.Д. і Старовойтової Г.Я. Клопотання обгрунтовано тим, що Донецьким
апеляційним господарським судом безпідставно та без виклику сторін поновлено
пропущений строк для подачі апеляційної скарги
та  призначено справу до розгляду,
оскільки рішення  суду першої
інстанції  набрало законної сили та було
виконано. Заявник  вказує також на непідвідомчість
даного спору  господарському суду  апеляційної інстанції, оскільки предметом
розгляду є трудовий спір. Крім того, заявник вказує на те, що  в процесуальних документах (ухвалах суду) в
якості відповідача зазначено відкрите акціонерне товариство  "Торезький механічний завод"
замість товариство з обмеженою відповідальністю "Торезький механічний
завод",  не сплату державного мита
при подачі апеляційної скарги, відсутність повноважень у заявника апеляційної
скарги підписувати апеляційну скаргу, незаконне допущення судом до участі у
справі представника ОСОБА_3.

Клопотання  позивача
ОСОБА_1. судом розглянуто  та
залишено без задоволення з наступних підстав.

Згідно
до ст. 20 ГПК України суддя не може брати участь в розгляді справи і підлягає
відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь в судовому
процесі або буде встановлено інші обставини, що викликають сумніви в його
неупередженості.

У
відповідності до частини 1 ст. 14 Закону України „Про судоустрій України” судді
при здійсненні правосуддя незалежно від будь-якого впливу, нікому не підзвітні
і підкоряються лише закону.

Питання,
що порушуються заявником в наданому суду клопотанні стосовно поновлення
строку   на апеляційне оскарження,
підвідомчості спору господарському суду, відкладення розгляду справи чи сплати
державного мита за подачу апеляційної скарги
не є підставою для відводу колегії
суду в розумінні  ст. 20 Господарського
процесуального кодексу.

Що
стосується питань про припинення провадження по справі, повноважень   засновників товариства,  їх представників чи представників відповідача
як юридичної особи, то вони входять до кола питань, які є предметом дослідження
під час перегляду рішення  місцевого
суду  та входять до предмету спору.  А тому недопуск представника в судове
засідання чи передчасне припинення провадження по справі не може забезпечити
неупередженості суду та об'єктивного розгляду.

З цих
підстав не підлягають задоволенню неодноразові клопотання про припинення
провадження по справі у зв'язку з тим, що скаргу підписано неповноважною
особою.

Клопотання
позивача стосовно того, що рішення місцевого суду набрало законної сили та не
може бути переглянуто в  апеляційному
порядку задоволенню не підлягає
враховуючи наступне. Відповідно до ст. 91 Господарського процесуального
кодексу України,  сторони у справі мають
право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання на рішення
місцевого суду, яке не набрало законної сили.
У разі задоволення клопотання про відновлення пропущеного строку на
підставі ст. 93 Господарського процесуального кодексу  України
рішення місцевого суду вважається таким, що не набрало законної  сили.

Посилання
позивача на те, що скаргу не належить розглядати Донецьким апеляційним
господарським судом у зв'язку з непідвідомчістю
господарським судом трудових спорів, є необгрунтованим.  Трудовим є спір, що пов'язаний із
застосуванням норм Кодексу законів про працю України.  Згідно позову ОСОБА_1.  має місце спір про визнання недійсними  рішень загальних зборів з підстав порушення
порядку їх скликання  та проведення  щодо вирішення   питання про відкликання та припинення
повноважень виконавчого органу (директора), який є корпоративним спором та
підлягає розгляду Донецьким апеляційним господарським судом. Така ж
позиція  викладена і в Рекомендаціях
Вищого господарського суду України від 28.12.2007р. за № 04-5/14.

Ухвалою
Донецького апеляційного господарського суду
від 08.09.2007р. задоволено клопотання позивача та зупинено апеляційне
провадження  до розгляду Торезьким
міським судом адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю
„Торезький механічний завод”  до
Торезького голови Антонова В.М. „Про визнання незаконним та відміну
розпорядження за № 65 від 21.03.2003р.”, згідно якого було зареєстровано зміни
до статуту Товариства, оскільки на думку позивач рішення суду по
адміністративній справі може вплинути на
перегляд  оскаржуваного
рішення.

07.02.2008
року ухвалою  Донецького апеляційного
господарського суду  поновлено
провадження по справі у зв'язку з наданням сторонами доказів винесення рішення
за результатами розгляду адміністративного позову Торезьким міським судом.

Строк
апеляційного провадження  було продовжено
на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання
позивача про припинення апеляційного провадження у зв'язку з підписанням скарги
неповноважною особою з посиланням на матеріали справи за № 12/198а, як на
встановлений факт, що відповідно до ст. 35 Господарського процесуального
кодексу України не потребує доказування є необгрунтованим. Відповідно до
вказаної норми ст. 35 факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.  Сторонами по справі за № 12/198
є товариство з обмеженою відповідальністю „Торезький механічний завод”,
відкрите акціонерне товариство „Торезький машинобудівний завод”, Торезьке БТІ
м. Торез, та виконавчий комітет Торезької міської ради. Тобто, у вирішенні спору
по справі за № 12/198 а, на яку посилається позивач брали участь інші сторони.
Крім того, в основу рішення покладено висновки суду, зроблені на підставі
рішення Торезького міського суду Донецької області від 08.02.2007р. по справі №
2-а-2/07 , яке не набрало законної сили та знаходиться  на стадії перегляду в суді апеляційної
інстанції.

Рішення
суду, прийняте за результатами розгляду адміністративного позову також не може
вплинути на висновки суду апеляційної інстанції. Згідно  рішення Торезького міського суду Донецької
області від 24.12.2007р. по справі № 2-а-139/07
судом відмовлено  в задоволенні
позову Товариства до Торезького голови Антонова В.М. „Про визнання незаконним та
відміну розпорядження за № 65 від 21.03.2003р.”, згідно якого було зареєстровано
зміни до статуту Товариства, у зв'язку з тим, що до прийняття  місцевим судом рішення оспорюване
розпорядження  втратило чинність на
підставі розпорядження Торезького голови за № 303р від 18.12.2007р. При чому
розпорядження Торезького голови за № 303р від 18.12.2007р. прийнято також на
підставі рішення Торезького міського суду Донецької області від 08.02.2007р. по
справі № 2-а-2/07 , яке не набрало законної сили та знаходиться  на стадії перегляду в суді апеляційної
інстанції.

Відповідно
до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України,  у процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував
неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від
нього.

Апеляційний
господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги   і перевіряє законність і обгрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно  до положень ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України
здійснювалась  фіксація судового
процесу за допомогою технічних засобів.

Вивчивши
матеріали справи, доводи заявника скарги, вислухавши представників сторін,
суд  встановив  наступне:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Торезького міського суду за захистом своїх  трудових прав як директора товариства з
обмеженою відповідальністю. Вимоги позивача ґрунтуються на порушенні порядку
проведення загальних зборів 04.10.2002р. та прийняття рішення  про відзив та припинення повноважень
директора, у зв'язку з чим він просить суд визнати їх недійсними та захистити
його порушені права та інтереси.

Рішенням
Торезького міського суду Донецької області від 08.02.2007р. по справі №
2-а-2/07 позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торезький
механічний завод» задоволено в повному обсязі.

Разом
з тим, як вбачається з матеріалів справи позивач  в позовній заяві просить суд скасувати
протокол  загальних зборів Товариства від
04.10.2004р. та всі рішення в ньому. Як вбачається з доданого до матеріалів
справи оскаржуваного протоколу,
загальними зборами  було прийнято
декілька рішень, як-то: рішення щодо уступки 50% своєї частки; рішення щодо
обрання голови товариства; рішення щодо відзиву та припинення  повноважень директора товариства ОСОБА_1.,
рішення  щодо обрання ОСОБА_2. на посаду
генерального директора Товариства, укладення з ним контракту та передачі  ОСОБА_1 генеральному директору ОСОБА_2.
печатки, документів, матеріальних цінностей та ін. майна.

Торезьким
міським судом Донецької області задоволено позовні вимоги. Проте  «протокол загальних зборів  та постанови у ньому визнано незаконним з
моменту його створення, тобто з 04.10.2002р. та скасовано цей протокол з
відповідними постановами у ньому»лише щодо призначення генеральним
директором  ОСОБА_2. від
04.10.2002р.

Відповідно
до ст. 58 Закону України «Про господарські товариства»та п.7.1 Статуту
Товариства загальні збори є вищим органом товариства.  Загальні збори приймають рішення, а не постанови.
Рішення цього органу є актом корпоративного управління, який приймається у
встановленому законом чи статутом порядку та відображається в протоколі
загальних зборів товариства. Протокол по своїй суті є технічним оформленням
послідовності проведення зборів та формою фіксації рішень загальних
зборів.  Частиною 5 ст. 98 Цивільного
кодексу України  передбачено право
учасника товариства на оскарження до суду
саме рішення загальних зборів. Протокол не є актом і його оскарження не
передбачено.

Крім
того, позивач у позові  просить відновити
порушені  права як директора Товариства з
моменту їх порушення, а саме: з 04.10.2002р., тобто з моменту  проведення загальних зборів. Вимоги позивача
ґрунтуються на порушенні Закону України «Про господарські товариства», Статуту
Товариства та установчого  договору.

Судом
першої інстанції вимоги позивача цій частині також задоволено. Разом з тим,
вирішено поновити ОСОБА_1  на посаді
директора товариства з обмеженою відповідальністю «Торезький механічний завод»з
моменту проголошення цього рішення шляхом усунення  будь-яких заборон до нього від будь-яких осіб
з посиланням на норми кодексу законів про працю.

Таким
чином, суд першої інстанції дійшов висновку
про наявність порушення   прав
позивача як директора, повноваження якого підтверджені до кінця строку
діяльності Товариства як юридичної особи.

Відповідно
до ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України  та ст. 33 Господарського процесуального
кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень.

Заявляючи
позов про визнання недійсними рішень загальних зборів  з підстав порушення порядку проведення  загальних зборів учасників  та безпідставності прийнятих на них
рішеннях,  позивач ОСОБА_1 мав  довести суду факт порушення його прав чи
охоронюваних законом інтересів у зв'язку з прийняттям таких рішень.

Товариство
з обмеженою відповідальністю «Торезький механічний завод»є господарським
товариством.

Відповідно
до ст.1 Закону України «Про господарські товариства»(далі - Закон)
господарськими товариствами   визнаються
підприємства, установи, організації,
створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом
об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Як
вбачається з доданого до матеріалів справи протоколу (т.1 а.с. 17) ОСОБА_2.,
ОСОБА_4., ОСОБА_5. та ОСОБА_1 вирішили створити товариство з обмеженою
відповідальністю  «Торезький механічний
завод»з розміром  статутного фонду
1389000,00 грн., затвердити Статут та установчий договір товариства. Директором
товариства вирішено призначити ОСОБА_1., частка якого у статутного фонді
становить 10%.

Товариство
є юридичною особою та набуває цих прав відповідно до ст. 6 Закону  з дня його державної реєстрації.

Згідно
доданих до матеріалів справи та наданих для огляду в судовому засіданні
оригіналів документів,  державна
реєстрація Товариства відбулась 14.09.1999р.

Згідно
ч.1 ст. 4 Закону товариства  з обмеженою
відповідальністю створюються і діють на підставі установчого договору і статуту,
які не повинні суперечити нормам діючого законодавства.

Відповідно
до ч.2 цієї норми саме установчі документи повинні містити відомості про   склад та компетенцію органів товариства та
порядок прийняття ними рішень.

Як
передбачено статутом Товариства (т.1 а.с. 27) та ст. 58  Закону,
вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори
учасників.  До компетенції Загальних
зборів  відноситься утворення і
відкликання виконавчого та інших органів шляхом прийняття рішень. Таким чином,
учасники товариства реалізують свої
корпоративні права  через вищий
орган -загальні збори учасників, в тому числі і право  призначення директора як виконавчого органу.
Загальні збори учасників приймають рішення. Рішення загальних зборів є рішенням
товариства.

Пунктом
7.10.1 Статуту зазначено, що виконавчим органом, який здійснює керівництво його
поточною діяльністю є директор, якого призначають загальні  збори учасників.

Відповідач,
товариство з обмеженою відповідальністю «Торезький механічний завод»є підприємством,
заснованим на об'єднанні власності фізичних осіб.  Рішення власників фізичних осіб про
товариства, що відображене в протоколі від 06.09.1999р., на який посилається
ОСОБА_1 як на підставу призначення його директором не є рішенням загальних зборів  учасників Товариства, оскільки Товариство,
яке діє на підставі Статуту  вважається
створеним з моменту його державної реєстрації, тобто з 14.09.1999р.

Таким
чином, рішення вищим органом
Товариства  про  призначення чи обрання директора ОСОБА_1.
відповідно до вимог Статуту та Закону не приймалось.  Належних доказів суду не представлено.

Позивач
стверджує,  рішення власників майна про
наміри створити товариство та призначити ОСОБА_1.  директором, прийняте до реєстрації
підприємства, схвалене в подальшому загальними зборами учасників Товариства.
При чому, рішення прийняті на цих зборах підтвердили його повноваження  директора на весь період дії Товариства як
юридичної особи. В якості доказів позивач долучив до матеріалів справи  копії протоколів загальних зборів учасників
Товариства від 01.08.2002р. та від 24.01.2003р. Посилаючись на підтвердження
безстрокового призначення на посаді директора, ОСОБА_1 вважає  прийняття рішення загальними зборами
учасників 04.10.2002р. про відзив його як директора та припинення   повноважень безпідставним та таким, що
прийняте за відсутності кворуму  та за
участю  учасника товариства ОСОБА_2.,
який вибув.

Судом
першої інстанції ці докази прийняті як належні. На них ґрунтується рішення
суду.

Разом
з цим, судова колегія Донецького апеляційного суду вказані документи як докази
на підтвердження безстрокових повноважень директора до уваги не приймає з
наступних підстав.

В
якості доказів ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи  незавірені належним чином копії протоколів
загальних зборів учасників Товариства від 01.08.2002р. та від 24.01.2003р.

З
доданого до матеріалів справи протоколу
від 01.08.2002р. на загальних зборах
крім питання про підтвердження повноважень ОСОБА_1., прийнято рішення
про вихід ОСОБА_2. за заявою самого учасника.

Учасник
товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства. Подання
заяви про вихід з товариства є дією , спрямованою на припинення корпоративних
прав  та обов'язків  учасника товариства.

Порядок
виходу  учасника Товариства регламентовано
ст. 54 Закону „Про господарські товариства” та супроводжується поданням заяви
учасника Товариства, прийняттям рішення вищим органом Товариства та внесенням
змін до Статних документів.

Згідно
ст. 7 Закону України «Про господарські товариства” зміни, які сталися в
установчих документах товариства і які вносяться до державного реєстру,
підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для
державної реєстрації товариства. Товариство зобов'язане у п'ятиденний строк
повідомити орган, що провів реєстрацію, про зміни, які сталися в установчих
документах, для внесення необхідних змін до державного реєстру.

Загальні збори вищого  органу товариства приймають рішення,
виконання яких відповідно до Статуту та ст. 62 Закону покладено на директора.
Тобто, саме ОСОБА_1 повинен був виконати рішення загальних зборів від
01.08.2002р. щодо внесення змін до Статуту підприємства.

Зважаючи
на те, що відповідач в апеляційній скарзі заперечує проти проведення зборів
01.08.2002р. та вихід ОСОБА_2 зі складу учасників Товариства, якому належало
45% у статутному фонді, а позивач наполягає на фактичному виході  з поверненням ОСОБА_2. частки у статутному
Фонді  у вигляді майна, що підтверджує
накладною від 01.08.2002 року, судовою колегією було зобов'язано позивача
надати суду копію заяви ОСОБА_2. про вихід з товариства та докази внесення змін
до статутних документів.

Крім
того, в наявних в матеріалах справи документах маються розбіжності. Так, з
протоколу від 06.09.1999р. вбачається, що власники майна вирішили створити
Товариство зі Статутним фондом в розмірі 1389000,00 грн. При цьому частка
ОСОБА_2. становить 22,5 % (312525 грн.) (т.1 а.с.17). В установчому договорі,
зареєстрованому 14.09.1999 р.  також  вказано, що розмір статутного фонду
складає  1389000,00 грн. Проте вклад
ОСОБА_2. становить 45% (т.1 а.с. 19). Додана до матеріалів справи копія Статуту
не містить відмітки про реєстрацію.  На
неодноразові запити суду щодо надання належним чином копій документів,
позивачем  лише в судовому засіданні для
огляду було надано оригінал Статуту з відміткою про реєстрацію 14.09.1999р.,
яка за змістом відповідає доданій до матеріалів справи копії  без відмітки. Статут  Товариства
не  містить інформації щодо
розподілу часток між учасниками Товариства. А розмір статутного фонду в сумі
1100000, 00 грн.(т.1 а.с. 27), не відповідає розміру,  зазначеному у статутному договорі.

В
долученій до матеріалів справи накладній за № 01/08 від 01.08.2002р. (т.1
а.с.37),  на яку позивач посилається як
на доказ повного фактичного повернення ОСОБА_2. його частки значиться сума, яка
не відповідає сумі вкладу,  ані
зазначеній в протоколі,  ані в
установчому договорі. Крім того, додана до матеріалів справи незавірена належним
чином копія накладної  про передачу майна
відповідачем (підписана з боку відповідача директором ОСОБА_1)   товариству з обмеженою відповідальністю
«Алма»(підписана заступником директора ОСОБА_2.)  не є доказом повернення  частки у вигляді  майна ОСОБА_2. саме як учаснику
Товариства.

На
запит суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 не надав суду ні копії заяви
ОСОБА_2. про його бажання  вийти зі
складу Учасників Товариства, ні доказів внесення змін до Статутних
документів,  ні  належним чином оформлених доказів повернення
частки учаснику, який вибув. Таким чином, позивач не довів суду  вихід учасника товариства ОСОБА_2. та
відсутність у нього корпоративних прав.

Незавірена
копія протоколу проведення  загальних
зборів 01.08.2002р. не може бути прийнята судом як беззаперечний доказ
підтвердження безстрокових повноважень  директора
ОСОБА_1., оскільки згідно змісту протоколу
загальними зборами,  крім
підтвердження повноважень директора прийнято рішення щодо виходу учасника,
підстави для прийняття якого позивачем не доведені, факт виконання також не
підтверджено. ОСОБА_2., якому належить частка у статутному фонді в розмірі 45%
заперечує проти фактичного проведення таких зборів. Крім того, спірний протокол
підписано самим позивачем  ОСОБА_1,  що суперечить вимогам діючого законодавства.
Згідно ч.6 ст. 62 Закону  директор  не може бути одночасно головою зборів
учасників товариства.

Не
може бути беззаперечним доказом підтвердження безстрокових повноважень  директора ОСОБА_1. і незавірений належним
чином протокол загальних зборів від 24.01.2003р. (т.1 а.с.11), підписаний
директором ОСОБА_1 Крім того, як вбачається з цього протоколу, рішення про
підтвердження повноважень Сердюка  як
директора приймались на загальними зборами Товариства за наявності двох
учасників : самого ОСОБА_1.  з часткою у
статутному фонді 18,2 %  та ОСОБА_5. з часткою
40,9%. Розміри часток учасників Товариства відповідно до Статуту відповідають
кількості голосів  під час проведення
загальних зборів. Суд апеляційної інстанції зобов'язував позивача надати
пояснення та належним чином завірені документи, які б підтверджували збільшення
його частки у статутному фонді відповідно з 10% до 18,2 % та відповідно
частки  ОСОБА_5. з 22,5% до 40,9%.
Позивач вимоги суду не виконав, належних доказів до матеріалів справи не надав.
В судовому засіданні позивач повідомив суд, що вказаний протокол є помилковим,
а отже фактично він спростував
проведення загальних зборів 24.01.2003р., у зв'язку з відсутністю
кворуму. Проте, судом першої інстанції протокол проведення цих зборів  прийнято як один із належних  доказів, на яких ґрунтуються рішення.

Позивач
оскаржує процедуру відкликання  його як
посадової особи Товариства та просить визнати недійсними рішення загальних
зборів, проведені 04.10.2002 року за участю учасника, який вибув, що згідно
вищевикладеного є недоведеним та за відсутності кворуму.

Пунктом
7.8 Статуту в редакції 1999р. передбачено, що загальні збори вважаються
правомочними, якщо на них приймають участь учасники, що мають більше 75%
голосів. Директор Товариства призначається загальними зборами Товариства
(п.7.10.2 Статуту т.1 а.с.28). Положення Статуту в редакції 1999р. вимагали
одностайного голосування  при вирішенні
загальними зборами  учасників
Товариства  питання   про призначення директора (п.7.4 Статуту т.1
а.с. 27), що відповідало  Закону України
«Про господарські товариства»в редакції на момент реєстрації Товариства.

Законом
України від  7 березня 2002 року за №
3095-III  було внесено зміни до   Закону України "Про господарські
товариства" , яким  було виключено
поняття «одностайно прийнятого рішення». При цьому, відповідно до ст.. 60 в
новій редакції збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні
учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60
відсотками голосів. У зв'язку з тим, що положення Статуту повинні відповідати  Закону України «Про господарські товариства»,
п.2 Прикінцевих положень  Закону   від  7
березня 2002 року за № 3095-III зобов'язано господарські товариства у
шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести установчі
документи у відповідність із цим Законом.

За
таких обставин, вимоги позивача про визнання недійсними рішень прийнятих
загальними зборами учасників 04.10.2002р.
з підстав відсутності кворуму з посиланням на  положення Статуту в редакції 1999р., оскільки
на момент проведення загальних зборів
вони не відповідали  Закону.

Посилання
позивача на порушення процедури проведення зборів 04.10.2002р. по причині  неповідомлення його про проведення
зборів  як учасника товариства не тягне
за собою їх недійсність, оскільки по-перше, збори відбулись за наявності
кворуму, передбаченого законодавством, а по-друге, факт наявності чи
відсутності повідомлення встановити неможливо у зв'язку з великою кількістю
засобів зв'язку та відсутністю чітко визначеного законодавством чи Статутом
порядку повідомлення учасників товариства про дату та час проведення загальних
зборів.

На
момент створення Товариства як юридичної особи чинним був  Закон України «Про підприємства в Україні»,
ст. 16 якого  передбачено було при
найнятті (призначенні, обранні) власником або уповноваженим ним органом
керівника підприємства на посаду обов'язкове укладення з ним  контракту (договору, угоди) в письмовій
формі, в якому визначаються права, строки найняття, обов'язки і
відповідальність керівника підприємства перед власником та трудовим колективом,
умови його матеріального забезпечення і звільнення з посади з урахуванням
гарантій, передбачених контрактом (договором, угодою) та законодавством
України.

Відповідно
до ст. 21 Кодексу законів про працю трудовий договір є угода між працівником і
власником підприємства або уповноваженим ним органом.

Як
зазначалось раніше, загальними зборами учасників приймаються рішення, які є
актом корпоративного управління, що приймається у встановленому законом чи
статутом порядку та відображаються в протоколі загальних зборів
товариства.  Проте, прийняття такого акту
ще не свідчить про виникнення трудових відносин між директором, як працівником,
посадовою особою та товариством (підприємством). Воно є лише підставою (згодою
учасників товариства) для укладення трудового договору, який в свою чергу,  є юридичним фактом, що породжує, змінює та
припиняє трудові відносини, що регулюються
трудовим законодавством і , зокрема, Кодексом законів про працю (ст.
21).

Оскільки,  до компетенції загальних зборів віднесено
вирішення питання щодо обрання та відкликання
виконавчого органу, в даному випадку директора, то укладення трудового
договору з директором як з працівником
та його розірвання завжди супроводжується рішенням загальних зборів.
Причому, прийняття рішення щодо виконавчого органу вищим органом -загальними
зборами учасників товариства завжди передує
виникненню чи припиненню трудових відносин з директором як працівником,
посадовою особою шляхом укладення чи розірвання контракту (трудового договору).

Рішенням
Торезького міського суду від 08.02.2007р. ОСОБА_1. поновлено на посаді
директора (абз.3 резолютивної чистини рішення т.1 а.с.71) з посиланням на ст.
232 Кодексу законів про працю , згідно якої безпосередньо в судах розглядаються
трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі  незалежно від мотивів припинення трудового
договору, зміну дати  і формулювання
причин звільнення.

Поновлення
на роботі -це відновлення трудових правовідносин у разі звільнення без законної
підстави. Звільнення -це припинення трудового договору (контракту,
тощо), технічне оформлення  вже
припинених трудових відносин, яке супроводжується  внесенням запису до трудової книжки із
зазначенням підстав звільнення в точній відповідності з  нормою законодавства  та з посиланням на відповідну статтю Кодексу
Законів про працю.

Позивач стверджує, що фактично працював
директором Товариства, на підтвердження наявності трудових відносин з
відповідачем  в ході розгляду справи в
суді першої інстанції  позивач долучив до
матеріалів справи  довідки Пенсійного
фонду про нарахування сум заробітної плати та виплат до пенсійного фонду за
період 2000- 2003р.р. (т.1а.с. 54-57). Із наданих довідок не вбачається яку
саме посаду займав ОСОБА_1 Крім того,  із
доданих довідок вбачається, що трудова книжка ОСОБА_1. із вказаного в довідках
періоду знаходилась на підприємстві лише у 2002 році.

Поновлюючи
позивача на посаді директора, Торезький міський суд Донецької області  посилається на норми трудового законодавства.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів фактичного припинення трудових
відносин, передбачених трудовим законодавством, як-то: наказу про звільнення з
посади директора чи доказів розірвання трудового договору.  Судом першої інстанції не враховано також і
термін, передбачений  трудовим
законодавством для звернення до суду про поновлення на роботі.  Згідно довідок  пенсійного фонду м. Тереза, позивачу  була нарахована заробітна плата за весь
період 2003 року, навіть в той час коли позивач займаючи посаду керівника
підприємства, що вимагає  безпосереднього
виконання ним своїх обов'язків,
знаходився в СІЗО, про що свідчать протоколи судових засідань місцевого
суду, в той час як позов  про
відновлення  трудових прав подано до суду
20.05.2003 року.

Для
з'ясування  фактичних обставин справи
судовою колегією зобов'язано позивача надати належним чином посвідчену копію
трудової книжки  та копію трудового
договору, як факт виникнення трудових відносин, які регулюються трудовим
законодавством. Копію трудової книжки позивач суду не надав та пояснив, що вона
знаходиться на іншому підприємстві. На посаді директора товариства з обмеженою
відповідальністю він працював за сумісництвом.
До матеріалів справи позивач долучив копію трудової угоди №1 від
14.09.1999р. та копію додатку до наказу №1С від 14.09.1999р. про призначення
ОСОБА_1. директором.

Діючим в той час  Законом України «Про підприємства в Україні»,
передбачено  обов'язкове укладення
контракту - письмового трудового договору підприємства з керівником, підписання
якого  свідчить про досягнення
домовленості  між  підприємством (уповноваженим ним органом) та
працівником (директором) стосовно строку
дії договору, прав, обов'язків
та  відповідальності сторін (в
тому числі і матеріальної), умов розірвання договору, в тому числі і
дострокового.

Органом,
уповноваженим призначати  виконавчий
орган (директора) є вищий орган, який з цього приводу приймає рішення. Рішення
загальних зборів є рішенням Товариства. Саме вищий орган і вповноважує особу на
підписання  контракту (трудової угоди)
від імені підприємства (Товариства)  з
директором, як працівником, посадовою особою.

З
наданої ОСОБА_1 копії трудової угоди вбачається, що трудова угода з
ОСОБА_1  від імені роботодавця
(Товариства) підписана ОСОБА_5, довіреність на підписання якому  видана самим ОСОБА_1 Доказів надання  повноважень ОСОБА_5.  на підписання угоди  з позивачем
вищим органом   суду не надано.
Укладення договору оформляється наказом чи розпорядженням  уповноваженого органу про зарахування
працівника на роботу. Разом з тим,
доданий до матеріалів справи
наказ (т.1 а.с. 2), підписано самим ОСОБА_1 Доказів надання  повноважень ОСОБА_1. діяти від імені
уповноваженого органу Товариства матеріали справи також не містять.

Виходячи
з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що позивач ОСОБА_1 маючи
частку у статутному фонді в розмірі 10% фактично виконував функції виконавчого
органу Товариства, що не заперечувалось іншими учасниками Товариства. Проте,
матеріали справи не містять доказів  призначення
його на посаду  директора  вищим органом шляхом прийняття відповідного
рішення  загальними зборами учасників, як
передбачено Статутом  та належного
оформлення його на посаді  керівника
відповідно до вимог трудового законодавства. З жодного доданого до матеріалів
справи документу не вбачається  термін
його перебування в якості керівника, що виконує функції виконавчого органу,
його відповідальність  перед
підприємством та підстави для припинення повноважень директора.

Таким
чином, Торезький міський суд Донецької області помилково дійшов висновку  про порушення трудових прав позивача,
наявність трудового спору, тобто наявність суперечностей між сторонами з
приводу застосування трудового законодавства та можливості поновлення позивача
на посаді Директора.

Вимоги
позивача про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників, проведених
04.10.2002р. задоволенню також не підлягають. Порушення процедури проведення
зборів із-за відсутності кворуму та прийняття участі у голосуванні учасника
який вибув позивачем не доведено з огляду на вищевикладене.  До компетенції вищого органу  Товариства відноситься вирішення питання про
створення та відкликання  виконавчого
органу (директора). В даному випадку  на
загальних зборах вирішено відкликати виконавчий орган, припинити його
повноваження та створити новий. Рішення загальних зборів є актом органу
товариства.  Прийняття рішень загальних
зборів в тому числі і щодо призначення директора не регулюються трудовим
законодавством.  Акт вищого органу
Товариства  не встановлює трудові
відносини, які регулюються трудовим законодавством, зокрема Кодексом законів
про працю.

Виходячи
з викладеного, судова колегія дійшла висновку, що позивачем не доведено ані
підстав для визнання  недійсними
загальних зборів, проведених 04.10.2002р. та скасування прийнятих на них рішеннях,
ані факту  порушення у зв'язку з
прийняттям таких рішень його трудових прав.

Вивчивши
наявні в матеріалах справи документи, пояснення сторін та долучені до
матеріалів справи в ході апеляційного провадження  докази, колегія Донецького апеляційного господарського
суду дійшла висновку про скасування рішення Торезького міського суду Донецької
області  від 08.02.2007р.

В
апеляційній скарзі заявник стверджує, що ОСОБА_2. не був належним чином
повідомлений про дату та час розгляду справи в суді першої інстанції. Однією з
вимог позивача було визнання недійсними зборів
та скасування прийнятих на них рішеннях.
Як вбачається з протоколу оскаржуваних
позивачем зборів від 04.10.2002р., рішення на них приймались двома
учасниками: ОСОБА_4. та ОСОБА_2.  При
цьому, позивач посилався на відсутність у ОСОБА_2. корпоративних прав та
оскаржував  рішення про призначення
ОСОБА_2. генеральним директором. Проте, сам ОСОБА_2. до суду не викликався,
доказів про належне його повідомлення матеріали справи не містять, чим було
порушено його право на захист. Місцевим судом в якості доказів прийнято лише
незавірені копії надані позивачем та підписані самим позивачем ОСОБА_1.
Відсутність ОСОБА_2. в судових засіданнях не дала можливості суду зясувати всі
обставини по справі, дослідити належним чином докази, надані позивачем,  що призвело до неправильного прийняття
рішення    Торезьким міським судом
Донецької області  від 08.02.2007р.

Крім
того, внаслідок зловживань з боку позивача ОСОБА_1. мало місце порушення
принципу змагальності сторін - одного із основних принципів судочинства.  Як свідчать додані до матеріалів справи
протоколи судових засідань, представником відповідача за довіреністю був
ОСОБА_5. Довіреність на представника відповідача видана позивачем ОСОБА_1
Заявляючи позов до Товариства та оскаржуючи рішення засновників, що мають в
сумі 67%  у статутному фонді,  позивач ОСОБА_1 з часткою 10 % у статутному
фонді фактично  у суді першої
інстанції  представляв  їх інтереси через свого представника. Таким
чином, ОСОБА_1 надавав фактично пояснення та докази  і як позивач і як відповідач.

До
таких методів позивач вдавався і на стадії апеляційного провадження.  Суду апеляційної інстанції надавались
пояснення сторін та клопотання як від позивача, так і від  відповідача. При цьому документи, що
надходили від імені позивача підписувались безпосередньо самим позивачем
ОСОБА_1, а документи подані від відповідача зі штампом Товариства та завірені
печаткою Товариства підписувались представником відповідача  А.П. Воробйовим за довіреністю, виданою  позивачем ОСОБА_1  (т.2 а.с. 15).

За
таких обставин вимоги заявника
апеляційної скарги  підлягають
частковому задоволенню в частині скасування рішення  Торезького міського суду Донецької області
від 08.02.2007р. по справі № 2-а-2/07р. Повернення справи на новий розгляд не
передбачено Господарським процесуальним кодексом України. Відповідно до ст. 103
Господарського процесуального  кодексу
України апеляційна інстанція має право за результатами розгляду апеляційної
скарги скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення.

Відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України , державне мито, в тому
числі  і за подачу апеляційної скарги
покладається  на позивача у разі відмови
в позові - на позивача. Порядок сплати та розміри  державного мита закріплено Декретом кабінету
Міністрів України  від 21.01.1993р. за №
7-93 „Про державне мито” та Наказом Головної державної податкової інспекції
України від 22.04.1993р. за № 15 „Про затвердження Інструкції про порядок
обчислення та справляння  державного
мита.

З
урахуванням того, що скаргу розглянуто Донецьким апеляційним господарським
судом за правилами  господарського
судочинства,  а предметом розгляду є
немайновий спір, стягненню за подачу апеляційної скарги до державного бюджету
України підлягає  42,50 грн. державного
мита.

З
урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного
господарського суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Торезький машинобудівний завод", м. Торез
на рішення Торезького міського суду Донецької області від 08.02.2007р. по
справі № 2-а-2/07 - задовольнити частково.

Рішення Торезького міського суду
Донецької області від 08.02.2007р. по справі № 2-а-2/07 - скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1, м. Торез
- відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 державне мито в сумі 42,50 грн. в доход державного бюджету України
(р/р 0006, МФО 834016, ЗКПО 34687001, Банк: ГУДКУ у Донецькій
області, Отримувач: УДК у Київському районі м. Донецька, Код бюджетної
класіфікації 22090200, Символ звітності банка 095)

Постанова набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний
господарський суд.

Результати розгляду апеляційної
скарги оголошені в судовому засіданні.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 4 прим.

1- позивачу

1- відповідачу

1-у справу

1- ДАГС