ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 р.

№ 15/157-3253

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    В.М.Палій,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.І.Шаргала,

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок"

на            рішення господарського суду Тернопільської області від 08.08.2007р. та

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.11.2007

у справі №15/157-3253

за позовом Державного підприємства "Енергоринок"

до                       Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго"

про                     стягнення 6 228 056, 09 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Саква Д.Ю. (довіреність у справі),

від відповідача: Маркевич Х.М. (довіреність у справі),

У судовому засіданні 04.03.2008 оголошувалася перерва у порядку ст.77 ГПК України до 11.02.2008

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Енергоринок" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" і просило суд, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.156-158 т.3), стягнути з останнього 1 678 262,70 грн., з яких: 302 715,43 грн. 3% річних, 1 136 831,86 грн. інфляційних втрат та 238 715,41 грн. 7% штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №153/1142/01 від 30.08.2002р. щодо оплати купленої за період жовтень-грудень 2002р. електричної енергії.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 08.08.2007р. (суддя Бучинська Г.Б.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.11.2007р. (головуючий, суддя Р.Марко, судді С.Бойко, Т.Бонк), у задоволенні позову відмовлено.

Рішення та постанова мотивовані тим, що на час розгляду справи в суді основна заборгованість за куплену відповідачем у позивача в жовтні-грудні 2002р. електроенергію за договором №153/1142/01 від 30.08.2002р. відсутня.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішенням та постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до умов договору про реструктуризацію заборгованості від 17.04.2007р. №3997/02 ДП "Енергоринок" (кредитор) та ВАТ "Тернопільобленерго" (боржник) домовилися про розстрочення погашення заборгованості, що виникла, зокрема з договору купівлі-продажу електроенергії від 30.08.2002р. №153/1142/01.

Згідно п.2.1. договору від 17.02.2007р. загальна сума грошового боргу, що підлягає реструктуризації складає 49 602 311,12 грн., з них 27 531 573,38 грн. основного боргу, у тому числі ПДВ 4 588 595,56 грн., що підтверджується Актом звірки розрахунків за продану з ОРЕ електроенергію, інфляційних нарахувань –17 373 257,96 грн., 3% річних –4 631 225,52 грн., пені –65 271,53 грн., судових витрат –982,73 грн.

Одночасно даним пунктом договору сторони визначили, що відповідно до ст.604 ЦК України зобов'язання боржника (відповідача), зокрема за договором від 30.08.2002р. №153/1141/01, припиняються заміною їх новими зобов'язаннями, які виникають з цього договору реструктуризації.

Пунктами 2.2, 2.6 договору від 17.04.2007р. №3997/02 сторони передбачили, що погашення суми заборгованості за електроенергію здійснюється шляхом щомісячного перерахування боржником рівними частинами грошових коштів ( а саме 459 280,66 грн.) на поточний рахунок із спеціальним режимом використання кредитора (а.с.190-197 т.3).

Таким чином, суди двох інстанцій дійшли висновку про те, що зобов'язання за договором №153/1142/01 від 30.08.2002р. припинилися заміною його новим зобов'язанням, яке виникло із укладеного між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості від 17.04.2007р. №3997/02.

Отже, застосована сторонами в угоді новація припиняє обов'язок боржника сплатити неустойку (штраф), інфляційні нарахування та 3% річних чи відшкодувати будь-які інші збитки за ті порушення зобов'язання, які були допущені до новації зобов'язання.

Разом з тим, суди двох інстанцій не врахували, що предметом даного спору є стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та 7% штрафу, нарахованих на заборгованість, яка виникла за договором від 30.08.2002р. №153/1142/01 у період жовтень-грудень 2002р. Договором же від 17.04.2007р. №3997/02 реструктуризована заборгованість, яка виникла за інший період, а саме жовтень-грудень 2006р. (а.с.197 т.3).

В силу ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.1 постанови від 29.12.1976 року №11 “Про судове рішення", обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Ухвалені у даній справі рішення та постанова цим вимогам не відповідають.

Так, суди двох інстанцій, вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, послалися на те, що 19.08.2006р. між ВАТ "Тернопільобленерго" (первісний боржник), ВАТ "Полтаваобленерго" (новий боржник) та ДП "Енергоринок" (кредитор) укладено договори про переведення боргу №№3585/04, 3587/04, за умовами яких первісний боржник (відповідач) зі згоди кредитора (позивача) переводить свій грошовий борг (зобов'язання по оплати вартості електроенергії) у порядку та умовах, визначених даним договором у розмірі 3 247 500,0 грн.: за договором №153/1142/01 від 30.08.2002р. переведено, зокрема борг, який утворився за спірний період, а саме жовтень-грудень 2002р., а новий боржник замінив первісного боржника у зобов'язанні, що виникає із зазначеного договору (основного договору), і приймає на себе обов'язки первісного боржника за основним договором оплатити кредитору заборгованість за куповану електроенергію.

Проте, матеріали справи не містять вказаних договорів про переведення боргу №№3585/04, 3587/04, на яких ґрунтуються юридичні висновки судів щодо прав та обов'язків сторін, що дає підстави вважати ухвалені судові рішення у даній справі такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Внаслідок чого, касаційна інстанція не має можливості перевірити правильність надання судами правової оцінки змісту вказаних договорів, та перевірити в якому обсязі та на яких умовах до нового боржника –ВАТ "Полтаваобленерго" перейшли обов'язки первісного боржника (відповідача).

Окрім того, посилання судів двох інстанцій на те, що новий боржник –ВАТ "Полтаваобленерго", внаслідок укладання договорів про переведення боргу №№3585/04, 3587/04 від 19.09.2006р., замінив первісного боржника (відповідача) у зобов'язанні за договором 153/1142/01 від 30.08.2002р., неналежне виконання якого є предметом розгляду у даній справі, суперечить встановленому судами факту, що під час розгляду спору в суді саме відповідач –ВАТ "Тернопільобленерго" сплачував позивачу кошти на умовах договору 153/1142/01 від 30.08.2002р.

Допущені порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.1117 ГПК України.

Враховуючи викладене, судові акти у даній справі підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Тернопільської області від 08.08.2007р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.11.2007р. у справі №15/157-3253 скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

Головуючий, суддя                                                            В.М.Палій

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.Шаргало