ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 р.

№ 6/164/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    В.М.Палій,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.І.Шаргала,

розглянувши касаційну скаргу Комунального підприємства

"Підприємство комунальної власності"

на            рішення господарського суду Запорізької області від 23.10.2007р. та

постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 11.12.2007

у справі №6/164/07

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

до                       Комунального підприємства "Підприємство комунальної власності"

3-тя особа Державне підприємство "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого

підрозділу "Запорізька АЕС"

про                     спонукання підписати акти,

за участю представників:

від позивача: Козак Т.В. (довіреність у справі),

від відповідача: не з'явився,

від 3-тьої особи: Лєбєдєв О.С. (довіреність у справі),

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Комунального підприємства "Підприємство комунальної власності" і просило суд спонукати останнього прийняти електролічильники на зберігання шляхом підписання "Актів прийому-передачі електролічильників на зберігання", складених за адресою вул.Набережна, буд. №№2, 4, 6 у редакції позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки відповідач у передбачені ч.5 ст.181 ГК України терміни не передав до суду позов про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладанні сторонами договору №05-06СВ обслуговування внутрішньобудинкових системи електропостачання від 20.02.2006р, укладання якого є обов'язковим в силу закону, то вказаний договір відповідно до ч.7 ст.181 ГК України є укладеним 04.04.2006р. на умовах позивача, передбачених протоколом розбіжностей.

Відповідно до пунктів 3.4.5, 3.4.7 вказаного договору на відповідача покладено зобов'язання разом з договором підписати акти передачі-приймання електролічильників на зберігання за формою, згідно додатку №4 (а.с.3-5,108-109 т.1).

Невиконання відповідачем договірних зобов'язань, зокрема, не підписання актів передачі-приймання електролічильників, встановлених у його електрощитових, за твердженням позивача, тягне негативні наслідки для останнього, а саме можливість неповного врахування або взагалі відсутність обліку спожитої електричної енергії, що призведе до прямих збитків позивача.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на те, що договір, на якому ґрунтуються позовні вимоги, є неукладеним, оскільки сторони не узгодили усі його істотні умови (а.с.41-42, 131-132 т.1).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.05.2007р. за клопотанням позивача до участі у справі залучено ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електростанція" в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с.118 т1).

У своїх поясненнях 3-тя особа позовні вимоги визнала обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (а.с.124-125 т.1).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.10.2007р. (суддя Мисюра Л.С.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 11.12.2007р. (головуючий, суддя Мірошниченко М.В., Колодій Н.А., Коробка Н.Д.), позов задоволено: зобов'язано відповідача прийняти електролічильники на зберігання, шляхом підписання Актів приймання-передачі електролічильників на зберігання, складених за адресою: вул.Набережна, буд.№2, буд.№4, буд.№6 у редакції позивача.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що договір обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання №05-06СВ від 20.02.2006р. був укладений на підставі Закону, зокрема, Закону України "Про електроенергетику", у редакції позивача з протоколом розбіжностей, містить всі істотні умови, що необхідні для договорів даного виду, і є дійсним. Оскільки відповідачем не було виконано договірне зобов'язання щодо прийняття електролічильників на зберігання у встановлений строк, то суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, суди двох інстанцій виходили з того, що 21.02.2006р. відповідач направив позивачу для підписання проект договору обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання №05-06СВ від 20.02.2006 (а.с.25 т.1).

Позивач підписав вказаний договір з протоколом розбіжностей, про що свідчить відповідний запис на договорі, і 10.03.2006р. направив договір з протоколом розбіжностей відповідачу (а.с.26-30 т.1).

У строк, передбачений ч.5 ст.181 ГК України, відповідач неврегульовані розбіжності до суду не передав, а направив позивачу протокол врегулювання розбіжностей (а.с.31-34 т.1).

Вказаний протокол врегулювання розбіжностей позивач відхилив з посиланням на порушення відповідачем порядку укладання господарських договорів, а саме ст.181 ГК України, і вважає, що договір укладено з урахуванням протоколу розбіжностей позивача від 10.03.2006р. (а.с.35 т.1)

Висновку про те, що договір обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання №05-06СВ від 20.02.2006р. укладений на підставі закону у редакції позивача, суди двох інстанцій дійшли з огляду на те, що відповідач у встановлений 20-денний строк не передав до суду розбіжності за договором, що залишилися неврегульованими, у зв'язку з чим пропозиції позивача, викладені у протоколі розбіжностей, є такими, що прийняті відповідачем.

Разом з тим, такий висновок судів зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права, які визначають порядок укладання господарських договорів.

Так, порядок укладання договорів визначений ст.ст.179-188 Господарського кодексу України.

В силу ч.3 ст.179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов’язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов’язком для суб’єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Проте, відповідач не є суб'єктом господарювання, на який покладено обов'язок щодо укладання договору обслуговування внутрішньобудинкових системи електропостачання.

Згідно ч.4 ст.179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

Порядок проведення розрахунку житлових організацій та підприємств Міненерго за обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання, затверджений наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 28.09.1999р. №235, на який посилається позивач, як на підставу для укладання договору, розроблений, зокрема, згідно з Законом України "Про електроенергетику", та визначає механізм взаємовідносин між житловими організаціями та підприємствами –постачальниками електроенергії під час укладання договорів (додаток 1) на обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання і призначений для здійснення розрахунків за виконані роботи.

Цим же Порядком затверджено примірний договір про розрахунок житлових організацій та підприємств Міненерго за обслуговування внутрішньобудинкових системи електропостачання.

Разом з тим, Закон України "Про електроенергетику" та зазначений Порядок, який розроблений згідно цього Закону, не містять прямої вказівки щодо обов'язковості укладання договору обслуговування внутрішньобудинкових системи електропостачання.

Згідно ст.181 ГК України, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. При цьому, відповідно до частин 3, 4 названої статті, сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору; за наявності заперечень щодо окремих умов договору, сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірника протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

В силу ч.5 ст.181 ГК України, сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, у цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. За змістом ч.7 цієї норми, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладання якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона –виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Отже, частини 3, 4, 5, 7 статті 181 ГК України, на які посилається позивач, застосовуються у випадку, коли сторони мають намір укласти відповідний договір, але не можуть дійти згоди щодо окремих його умов. При цьому, розбіжності до суду передаються лише якщо не це є згода обох сторін, за виключенням випадку, коли договір заснований на державному замовленні або його укладання якого є обов'язковим для сторін на підставі закону або виконавцем є монополіст, на якого покладається обов'язок передати відповідний спір на вирішення суду, у разі отримання ним договору з протоколом розбіжностей, з якими він не згоден.

Відповідно до ст.187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов’язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Матеріалами справи доведено, що укладання договору обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання не є обов'язковим для сторін, оскільки відсутня пряма вказівка Закону України "Про електроенергетику" про це; сторони не дійшли згоди щодо окремих умов договору обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання №05-06СВ від 20.02.2006р., і розбіжності, що залишилися неврегульованими, не були передані за взаємною згодою сторін до суду, що з огляду на приписи ч.8 ст.181 ГК України, дає підстави вважати вказаний договір неукладеним (таким, що не відбувся). Відтак, відсутні підстави для спонукання відповідача виконувати умови договору у редакції позивача, викладені у його протоколі розбіжностей.

За таких обставин, рішення та постанова у даній справі підлягають скасуванню, як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального права з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Підприємство комунальної власності" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Запорізької області від 23.10.2007р. та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 11.12.2007р. у справі №6/164/07 скасувати.

3. У позові відмовити.

Головуючий, суддя                                                            В.М.Палій

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.І.Шаргало