ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2008 р.

№ 19/218

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м. Києві

касаційну скаргу

Управління капітального будівництва виконавчого комітету Донецької міської ради

на постанову

від 27.11.2007

Донецького апеляційного

господарського суду

у справі

№ 19/218

господарського суду

Донецької області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Донбасводбуд"

до

Управління капітального будівництва виконавчого комітету Донецької міської ради

про

стягнення 444003,00 грн.

В судове засідання представники сторін не з’явилися, про час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2007 року відкрите акціонерне товариство "Донбасводбуд" звернулося з позовом до Управління капітального будівництва виконавчого комітету Донецької міської ради про стягнення з відповідача 444003,00 грн. заборгованості.

Рішенням господарського суду Донецької області від 09.10.2007 у справі № 19/218 позов задоволено. Стягнено з Управління капітального будівництва виконавчого комітету Донецької міської ради на користь ВАТ "Донбасводбуд" 444003,00 грн. заборгованості.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.11.2007, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду від 27.11.2007, рішення суду першої інстанції від 09.10.2007 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 27, 43, 84 ГПК України.

Відзиву на касаційну скаргу позивач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, перевіривши правильність застосування Донецьким апеляційним господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 24.06.2007 між сторонами у справі був укладений контракт № 14, згідно з умовами якого позивач прийняв на себе зобов’язання на будівництво водоводу d-1400мм від вул. Вугільної до вул. Токарева у м. Донецьку.

У цьому зв’язку, позивачем на виконання своїх договірних зобов’язань були виконані будівельно-монтажні роботи у листопаді 1999 року на суму 131354,00 грн. та травні 2000 року на суму 312649,00 грн., про що свідчать надані по справі докази.

Судами також було встановлено, що відповідач не виконав свої грошові зобов’язання на загальну суму в розмірі 444003,00 грн. перед позивачем, та відповідними актами звірки взаєморозрахунків підтверджував вищезазначену заборгованість Управління капітального будівництва виконавчого комітету Донецької міської ради, що виникла перед ВАТ "Донбасводбуд". У цьому зв’язку, листом від 31.01.2002 позивачем на адресу відповідача було направлена вимога щодо погашення суми заборгованості, яка залишилась без відповіді, у зв’язку із чим позивач звернувся до господарського суду з цим позовом.

Вищенаведеним обставинам, які повністю відповідають наявним матеріалам справи, суди дали належну оцінку, і з урахуванням вимог ст.ст. 264, 509, 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, дійшли до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. При цьому, судами правомірно не були взяті до уваги ті твердження відповідача, згідно яких він наполягав на тому, що не є самостійним розпорядником коштів місцевого бюджету на рівні визначення напрямків та умов використання таких бюджетних коштів, та не має повноважень самостійно визначати цілі та напрямки використання коштів місцевого бюджету, оскільки як умовами контракту так і додаткової угоди до нього від 04.01.1999 визначено, що джерелом фінансування робіт мають виступити кошти місцевого бюджету, тоді як доказів відсутності бюджетного фінансування зазначеного об’єкту відповідачем не надано.

Крім того, у цьому зв’язку, судами правильно зазначено, що відповідно до умов зазначеної додаткової угоди від 04.01.1999, відповідач мав право призупинити дію цього договору у випадку відсутності коштів фінансування, однак ним цього зроблено не було.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності, також були предметом судового дослідження у судах попередніх інстанцій і обґрунтовано не прийняті до уваги, оскільки відповідно до акту звірки взаємних розрахунків від 23.06.2004, складеного та підписаного сторонами, вбачається загальна заборгованість відповідача перед позивачем, в тому числі по оспорюваному об’єкту в сумі 444003,00 грн., і цей акт свідчить про наявність та фактичне визнання відповідачем свого боргу. У цьому зв’язку, судами правомірно зазначено, що після підписання зазначеного акту перебіг строку позовної давності розпочав текти заново, тобто з 24.06.2004 та мав сплинути 25.06.2007, тоді як позов був поданий до господарського суду 22.06.2007, тобто в передбачений чинним законодавством України термін.

Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків попередніх судових інстанцій не спростовують, суд не приймає їх до уваги і вважає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління капітального будівництва виконавчого комітету Донецької міської ради залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.11.2007 та рішення господарського суду Донецької області від 09.10.2007 у справі № 19/218 залишити без змін.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Суддя Харченко В.М.

Суддя Борденюк Є.М.