ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008 р.

№ 45/287

Вищий господарський суду України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.,

розглянувши касаційне подання

Заступника прокурора Волинської області

на постанову

від 16.10.2007

Київського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду міста Києва № 45/287

за позовом

Волинського природоохоронного міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі

Державної екологічної інспекції у Волинській області

до

ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України"

про

стягнення 109850,01 грн.

за участю представників:

- позивача

Франчака А.А.

- відповідача

- прокуратури

Мірука О.В.

Сахно Н.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 14.08.2007 у справі №45/287 (суддя Балац С.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 (колегія суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Алданової С.О., Коротун О.М.), в задоволенні позовних вимог Волинського природоохоронного міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області до Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 109850,01 грн. збитків відмовлено.

Рішення та постанова у справі мотивовані тим, що позивачем та прокурором не доведено наявності складу цивільного правопорушення в діяльності відповідача, тобто, завдання ним збитків внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а розрахунок цих збитків на суму 109850,01 грн. не відповідає вимогам Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.1995 № 38.

Заступник прокурора Волинської області, не погодившись з рішенням та постановою у справі, звернуся з касаційним поданням, в якому просить їх скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Свої вимоги касатор обґрунтовує неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, судами не взято до уваги те, що пунктом 5.4 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря передбачено два альтернативні методи встановлення факту наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря - інструментальний та розрахунковий - і, оскільки, здійснення інструментальних методів контролю на стаціонарних джерелах забруднення - технологічного обладнання, яке використовується для транспортування газу (компресорна, лінійна частина газопроводів, АГРС), технічно провести неможливо, розрахунок наднормативних викидів забруднюючих речовин було виконано старшим державним інспектором Франчаком А.А. розрахунковими методами на підставі поданої відповідачем статистичної звітності за 2006 рік, що не суперечить пунктам 5.4, 7.1 Методики.

Відповідач у відзиві на касаційне подання просить залишити його без задоволення, як необґрунтоване, натомість рішення та постанову у справі –без змін, як прийняті внаслідок повного встановлення обставин справи і правильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до розпорядження Заступника голови Вищого господарського суду України від 17.01.2008 № 02-12.2/13, в зв’язку з тим, що суддя Глос О.І. приступила до виконання своїх обов’язків, розгляд касаційної скарги здійснюється в постійному складі колегії: головуючого судді Грейц К.В., суддів Бакуліної С.В., Глос О.І.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Волинський природоохоронний міжрайонний прокурор звернувся до господарського суду м. Києва в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області з позовом до Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 109850,01 грн. збитків, заподіяних державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в 2006 році.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Волинській області була проведена перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства Волинським лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів (структурним підрозділом відповідача), за наслідками якої складено акт від 13-15.03.2007, яким встановлено факт наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в 2006 році в обсязі 1010 тон/рік.

Відповідно до розрахунку наднормативних викидів забруднюючих речовин при експлуатації технологічного обладнання Волинським лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів за 2006 рік, виконаного старшим державним інспектором Франчаком А.А., наднормативний викид забруднюючих речовин у 2006 році склав 1265,822 тон/рік.

В додатку № 1 до вищезазначеного розрахунку обраховано загальний розмір збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря по Волинському ЛВУМГ в сумі 109850,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача заподіяних державі збитків позивач послався на приписи ст. ст. 10, 11, 33, 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про недоведеність ні факту заподіяння відповідачем збитків ані їх розміру, оскільки позивачем в порушення вимог Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.1995 № 38, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.05.1995 за № 157/693, не проводились необхідні заміри для визначення обсягу наднормативних викидів, тобто, не застосовувались інструментальні методи контролю, які є необхідними для визначення розміру збитків.

Разом з тим, такий висновок судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає суперечливим, передчасним і таким, що не ґрунтується на повно встановлених обставинах справи.

Порядок регулювання викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря визначено у статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря". Зокрема, відповідно до частини 5 статті 11 Закону, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням із територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Перелік видів порушень законодавства в галузі охорони атмосферного повітря визначено у статті 33 Закону, до яких, зокрема, віднесено: перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел в атмосферне повітря та нормативів гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, перевищення обсягів викидів забруднюючих речовин, встановлених у дозволах на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, недотримання вимог, передбачених дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Згідно зі статтею 2 Закону відносини в галузі охорони атмосферного повітря регулюються цим Законом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно норми статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Особливості застосування відповідальності за порушення природоохоронного законодавства визначено у статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", в якій, зокрема, визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Розрахунок розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, визначається Методикою, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.1995 № 38, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.05.1995 за № 157/693, яка встановлює єдині на території України правила визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами з порушенням вимог законодавства про охорону атмосферного повітря.

Визначення понять нормативного і наднормативного викиду надано в пунктах 3.7 –3.8 Методики, відповідно до яких нормативний викид –потужність викиду забруднюючої речовини в межах гранично допустимої або тимчасово погодженої потужності викиду, встановленої юридично оформленим дозволом на викид на даний період в г/с, а наднормативний викид –фактична потужність викиду, яка перевищує нормативний викид в г/с.

За приписами розділу 4 Методики стягнення платежів за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря не звільняє підприємства від відшкодування збитків за наднормативні викиди, а розмір компенсації збитків за наднормативний викид однієї тони забруднюючої речовини визначається на основі частки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої в даний період, з урахуванням регулюючих коефіцієнтів і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини, при цьому, спори по оскарженню дій посадових осіб Державної екологічної інспекції Мінекобезпеки України при нарахуванні і стягненні збитків вирішуються судом.

Згідно пункту 5.4 Методики факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється спеціалістами Державної екологічної інспекції Мінекобезпеки України при перевірці підприємства шляхом:

-          інструментальних методів контролю;

-          розрахунковими методами.

Розділ 6 Методики містить формулу і порядок розрахунку обсягу наднормативних викидів (Мі), який визначається інструментальними вимірами, а в розділі 7 міститься формула розрахунку розміру відшкодування завданих цим збитків, основним чинником якої є Мі.

Отже, з системного аналізу зазначених норм і приписів вбачається, що сплата підприємством платежів за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря не звільняє його від відшкодування збитків за наднормативний викид, який визначається як фактична потужність викиду, що перевищує нормативний, для встановлення факту і обсягу наднормативного викиду (Мі) можуть застосовуватись інструментальні виміри або розрахункові методи.

При цьому, судами попередніх інстанцій не враховано, що факт і обсяг наднормативного викиду забруднюючих речовин (Мі) відповідач встановив і визначив самостійно після здійснення викидів у 2006 році та їх внесення у державну статистичну звітність по формі 2-ТП за вказаний період, що знайшло відображення в акті перевірки від 13-15 березня 2007 року. Так, згідно з матеріалами інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин, проведеної у 2000 році, затвердженими керівником лінійного управління, розрахунковий норматив викиду забруднюючих речовин в атмосферу від технологічного обладнання становить 2291,988 тони в рік, а згідно з державною статистичною звітністю забруднення повітря за 2006 рік по формі 2-ТП, підписаної керівником Волинського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, в атмосферне повітря в 2006 році фактично було викинуто забруднюючих речовин 3301,328 тон (викинуто при експлуатації основного технологічного обладнання при транспортуванні газу).

До того ж, як вбачається із пояснень посадової особи відповідача - інженера з охорони навколишнього природного середовища та енергозбереження Волинського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Дубася А.Я. (а.с.43), обсяг викидів забруднюючих речовин у атмосферне повітря також здійснювався розрахунковим шляхом у відповідності до методики, затвердженої ДК "Укртрансгаз", і за його розрахунками в 2006 році в атмосферне повітря викинуто 3301 тон забруднюючих речовин, що становить 1010 тон/рік наднормативного викиду, при цьому, акт перевірки від 13-15 березня 2007 року, яким зафіксовані ці порушення, підписано представником відповідача без заперечень і без подальшого оскарження дій посадових осіб Державного управління охорони навколишнього природного середовища щодо нарахування збитків.

З огляду на викладене, твердження позивача про відсутність необхідності встановлення обсягів наднормативних викидів саме інструментальними методами контролю, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу, в зв’язку з чим висновки судів попередніх інстанцій про неможливість визначення розміру наднормативного викиду (Мі) без інструментальних вимірів не можна вважати підставними і ґрунтовними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за загальними правилами природоохоронного законодавства і норм Цивільного кодексу про деліктну відповідальність вина правопорушника презюмується, отже, саме відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди, при цьому, недотримання позивачем вимог методики обрахування розміру збитків, заподіяних внаслідок порушення цього законодавства, і навіть відсутність такої методики не може бути підставою для відмови у відшкодуванні збитків.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з висновком суду апеляційної інстанції про недоведеність позивачем наявності складу цивільного правопорушення в діяльності відповідача, тобто, завдання ним збитків внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря на суму 109850,01 грн., розраховану не у відповідності до Методики.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Однак, в порушення цих приписів і вимог ст. 84 ГПК України судами не встановлено наявність чи відсутність обставин, які входять до предмету доказування, зокрема, виникнення у відповідача позадоговірного зобов’язання з відшкодування державі збитків, факт заподіяння яких і їх розмір доводяться позивачем, а відсутність вини у заподіянні збитків –відповідачем.

Таким чином, не встановлення судами попередніх інстанцій вищевказаних обставин, які мають суттєве значення у справі, є порушенням вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України і виключає можливість висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування норм матеріального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване та законне судове рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 у справі господарського суду міста Києва № 45/287 та рішення від 14.08.2007 у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Касаційне подання Заступника прокурора Волинської області задовольнити частково.

Головуючий суддя К.В.Грейц

Судді           С.В.Бакуліна

О.І.Г