Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________________________________________
________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "22" січня 2008 р.

Справа № 5/924-НМ

Господарський суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Брагіної Я.В.

при секретарі Сульженко О.Л.

за участю представників сторін:

від позивача Голуб І.М., довір. №2 від 14.01.08. та Торчук В.А., довір. №1 від 14.01.08.

від відповідача Ковальчук О.П., доруч. №17/6 від 08.01.08., Гожий А.О., доруч. №17/8 від 08.01.08.

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:не з'явився (був присутній в засіданні суду 15.01.08. та 17.01.08. Латиш А.В., довір. №55705/Л/10 від 05.09.07.)

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу №5/924-НМ

за позовом Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному Комітеті України по земельних ресурсах" в інтересах Житомирської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному Комітеті України по земельних ресурсах" (м. Житомир)

до Державної інспекції з контролю за цінами в Житомирській області (м. Житомир)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державної податкової інспекції в м. Житомирі (м.Житомир)

про скасування рішення №64 від 29.03.2007р.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про скасування рішення відповідача №64 від 29.03.07. "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін".

Представники позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримали. Пояснили, що відповідач прийняв протиправне рішення №64 від 29.03.07., оскільки відповідно до п.7.2.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податку на додану вартість надається особам, які зареєстровані як платники податку. Позивач зареєстрований платником податку. Тому вартість робіт із землеустрою, які проводилися останнім становила 153,00грн., тобто дев'ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно до ст.1 Закону України "Про захист конституційних прав громадян на землю", а з нарахуванням податку на додану вартість в розмірі 30,60грн. - 183,60грн. Вважають, що позивач правомірно нараховував податок на додану вартість відповідно до ч.3 ст.1 Закону України "Про систему оподаткування" і ст.ст.4.6 Закону України "Про податок на додану вартість" та відповідно до Розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг, затверджених спільним Наказом Держкомзему України, Міністерством економіки України та Мінфіну України від 15.06.01. №97/298/124. Крім того, погодились, що нарахування в разі необгрунтовано отриманої виручки повинно проводитись у відповідності до ст. 250 ГК України.

Представники відповідача в засіданні суду позов не визнали. Пояснили, що спірне рішення є правомірним, відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до ст.13 Закону України "Про ціни та ціноутворення" і Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000р. №1819 на відповідача покладено контрольно-наглядові функції з питань додержання центральними та місцевими органами виконавчої влади та підприємствами, установами вимог щодо формування, встановлення та застосування цін і тарифів. При проведенні перевірки позивача було виявлено порушення ст.1 Закону України "Про захист конституційних прав громадян на землю", яким встановлено вартість робіт із землеустрою щодо виготовлення документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку, при передачі безоплатно земельних ділянок у власність громадян України відповідно до ст.121 Земельного Кодексу України, не може перевищувати дев'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто не встановлено, що вартість робіт встановлюється без врахування податку на додану вартість. Тому, з врахуванням приписів зазначеної ст.1 Закону України "Про захист конституційних прав громадян на землю", громадяни не повинні сплачувати позивачу більше ніж дев'ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме: 153,00грн., а не 183,60грн. Також статтею 8 Закону України "Про ціни та ціноутворення" державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів) та граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів (а.с.14-18). Вважають, що в дев'ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян входить податок на додану вартість, оскільки ця ціна є граничною, із якої і повинен сплачувати позивач податок на додану вартість, якщо він є платником такого. Проте, не заперечували, що спірне рішення було прийнято без врахування ст. 250 Господарського кодексу України, тобто адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Дослідивши матеріали справи заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач - Державна інспекція з контролю за цінами в Житомирській області проводила перевірку порядку формування та застосування розмірів плати за послуги в структурних підрозділах позивача - Житомирської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах, а саме; в Житомирському районному відділенні, Андрушівському районному відділенні, Любарському районному відділенні, Олевському районному відділенні, Попільнянському районному відділенні та Черняхівському районному відділенні на протязі листопада 2006 року - лютого 2007 року.

Перевіркою встановлено, що при виготовленні документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку, при передачі безоплатно земельних ділянок у власність громадян України, відповідно до статті 121 Земельного Кодексу України позивач необгрунтовано отримав виручки в сумі 12624,84грн., оскільки за виготовлення зазначеного одного документа застосовував ціну в розмірі 183,60грн. замість дев'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (153,00грн.) як передбачено ст.1 Закону України "Про захист конституційних прав громадян на землю".

За результатами перевірки були складені акти від 28.02.07., від 11.12.06., від 22.02.07., від 10.11.06. і від 21.02.07. (а.с.20 - 30, 39 - 44, 46 - 49, 53 - 58, 60 - 63, 68 - 71) і реєстри про нарахування плати за виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки, якими теж підтверджується, що фізичні особи протягом 2005-2006р.р. сплачували позивачеві по 183,00грн. за виготовлення одного документа, що становить більше ніж дев'ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 153,00грн. (а.с.31 - 38, 45, 50 - 52, 59, 64 - 67, 72 - 75).

Слід зазначити, що позивач не заперечує того факту, що за виготовлення документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку при передачі безоплатно земельних ділянок у власність громадян відповідно до ст.121 Земельного кодексу України громадяни сплачували 183,60грн.

На підставі вищезазначених актів перевірки, відповідачем - Державною інспекцією по контролю за цінами в Житомирській області було прийнято рішення №64 від 29.03.07р. про застосування до позивача економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін (а.с.5), яким з позивача відповідно до ст. 14 Закону України "Про ціни і ціноутворення" стягнуто в дохід державного бюджету України 12624,84 грн. необгрунтовано отриманої виручки та штрафу в двократному розмірі необгрунтовано одержаної суми виручки в розмірі 25249,68 грн.

Позивач, посилаючись на вимоги Закону України "Про систему оподаткування" та Закону України "Про податок на додану вартість" просить суд скасувати зазначене вище рішення відповідача №64 від 29.03.07р.

Проте, суд не приймає доводи позивача в цій частині і приходить до висновку про часткове задоволення позову, враховуючи наступне:

- З врахуванням приписів ст.192 Господарського кодексу України, політика ціноутворення, порядок встановлення та застосування цін, повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо встановлення та регулювання цін, а також контролю за цінами і ціноутворенням визначаються законом про ціни і ціноутворенням, іншими законодавчими актами.

-Згідно ст. 4 Закону України "Про ціни та ціноутворення", Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення в республіці державної політики цін; визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи, які затверджуються відповідними органами державного управління, крім сфери телекомунікацій; визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про ціни та ціноутворення" та "Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.00р. №1819, на відповідача покладені контрольно-наглядові функції з питань додержання центральними та місцевими органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями вимог щодо формування, встановлення та застосування цін і тарифів.

З врахуванням приписів зазначених вище ст. 13 Закону України "Про ціни та ціноутворення", "Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами", відповідачем проведено перевірку шести структурних підрозділів позивача щодо порядку формування та застосування розмірів плати за послуги, якою встановлено, що останнім порушено вимоги Закону України "Про захист конституційних прав громадян на землю", внаслідок чого було прийнято рішення про застосування до позивача економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, про що суд зазначав вище.

Статтею першою Закону України "Про захист конституційних прав громадян на землю" від 20.01.05. №2375-ІУ встановлено: - "вартість робіт із землеустрою щодо виготовлення документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку, при передачі безоплатно земельних ділянок у власність громадянам України відповідно до статті 121 Земельного кодексу України, крім випадків, визначених частиною першою цієї статті, не може перевищувати дев'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян", тобто 153,00грн.

Проте, як зазначив суд вище, матеріали справи, а саме: акти перевірки від 28.02.07., від 11.12.06., від 22.02.07., від 10.11.06. і від 21.02.07. (а.с.20 - 30, 39 - 44, 46 - 49, 53 - 58, 60 - 63, 68 - 71), реєстри про нарахування плати за виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки свідчать, що фізичні особи сплачували позивачеві по 183,00грн., що становить більше ніж дев'ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 153,00грн. (а.с.31 - 38, 45, 50 - 52, 59, 64 - 67, 72 - 75).

Слід зазначити, що відповідно до ст.3 зазначеного вище Закону України "Про захист конституційних прав громадян на землю" зобов'язано Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом, зокрема:

- привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом,

- забезпечити перегляд і скасування міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України "Про захист конституційних прав громадян на землю", позивач безпідставно збільшував вартість послуг за виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки, за які Законом України передбачено дев'ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 153,00грн.

Згідно ст. 6 Закону України "Про ціни та ціноутворення", в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи.

Державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення:

- державних фіксованих цін (тарифів);

- граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів (ст. 8 зазначеного закону).

Таким чином, враховуючи ст.1 Закону України "Про захист конституційних прав громадян на землю" та порядок ціноутворення - в а р т і с т ь п о с л у г за виготовлення одного документа про право власності на земельні ділянки в розмірі не більше дев'яти неоподатковуваних доходів громадян встановлена з урахуванням кінцевої вартості послуг для споживача, в яку включено податок на додану вартість. Тому суд не приймає доводи позивача.

Крім того, доводи позивача спростовуються ще й приписами ч.1 ст. 189 Господарського кодексу України, відповідно до якої, - ціна (тариф) у цьому Кодексі є ф о р м о ю г р о ш о в о г о в и з н а ч е н н я в а р т о с т і продукції (р о б і т, п о с л у г), яку реалізують суб'єкти господарювання.

Вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни (ст.190 ГК України).

Державні фіксовані та регульовані ціни встановлюються на ресурси, що справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, а також на продукцію та послуги, що мають суттєве с о ц і а л ь н е значення для населення (ч.1 ст.191 ГК України).

Згідно ч. 1 абзацу другого ст.632 ЦК України, у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про ціни і ціноутворення", зміна рівня державних фіксованих та регульованих цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг здійснюється в порядку і в строки, що визначаються тими органами, які відповідно до цього Закону затверджують або регулюють ціни (тарифи).

Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженою Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.01р. №298/519 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 18.12.01р. №1047/6238 передбачено, що підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання суб'єктами господарювання необґрунтованої виручки в результаті порушення ними чинного в періоді, що перевіряється, порядку встановлення та застосування цін і тарифів, які регулюються уповноваженими органами відповідно до вимог законодавства.

Порушеннями порядку встановлення і застосування цін, за які накладаються економічні санкції, є, зокрема:

- застосування вільних цін (тарифів) на продукцію (послуги, роботи) за умови запровадження для них режиму державного регулювання;

- завищення або заниження розміру передбачених законодавством податків та обов'язкових зборів, що включаються в структуру ціни, або їх невключення в структуру ціни, що регулюється;

- застосування цін і тарифів з порушенням інших запроваджених методів регулювання (п.1.4 вищезазначеної інструкції).

Відповідно до ст. 14 Закону України "Ціни і ціноутворення", вся необгрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін та діючого порядку визначення вартості будівництва, що здійснюється із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необгрунтовано одержаної суми виручки. Вказані суми списуються з рахунків підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду.

Проте, як вбачається з оспорюваного рішення, відповідач - інспекція з контролю за цінами визначила період нарахування позивачем завищеної вартості послуг за виготовлення документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку, при передачі безоплатно земельних ділянок у власність громадянам України відповідно до статті 121 Земельного кодексу України починаючи з 20.01.05р. по 01.02.07р.

Зазначений період визначений відповідачем всупереч ст.250 ГК України, яка встановлює, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що порушення були виявлені в період з 10 листопада 2006 року по 22 лютого 2007 року, що підтверджується актами перевірки від 28.02.07р., 11.12.06р., 22.02.07р., 10.11.06р., від 21.02.07р. та від 10.11.06р., а оспорюване рішення було прийнято відповідачем 29.03.07р., то санкції застосовані в межах шестимісячного строку від дня виявлення порушення, але більше одного року від дня порушення позивачем встановлених законодавчими актами відповідних правил здійснення господарської діяльності.

Згідно уточненого реєстру необгрунтовано отриманої позивачем виручки за виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки при безоплатній передачі земельних ділянок у власність громадян, наданої відповідачем, сума її за один рік становить 4496,16 (а.с.136).

Слід зазначити, що представники позивача не спростовували суму 4496,16грн. необгрунтованої виручки за виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки за один рік, про що свідчить письмове пояснення позивача щодо наданого рестру необгрунтовано отриманої позивачем виручки за №5 від 15.01.08 (а.с.130).

Тобто, відповідачем безпідставно враховано в загальну суму, що підлягає вилученню 8128,68грн. за період з 20.01.05р. по 28.03.06р. (12624,84 грн. - 4496,16 грн.), оскільки один рік назад від прийнятого спірного рішення буде 29 березня 2006р.

Тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині скасування рішення відповідача щодо вилучення від позивача необгрунтовано отриманої виручки в сумі 8128,68 грн.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про ціни і ціноутворення", в разі порушення державної дисципліни цін з порушника стягується штраф у двократному розмірі необгрунтовано одержаної суми виручки.

Як вбачається зі спірного рішення №64 від 29.03.07р., до позивача застосовано 25249,68 грн. штрафу (12624,84 х 2).

Оскільки, як суд зазначав вище, спірним рішенням відповідача неправомірно вилучено 8128,68 грн. необгрунтовано отриманої виручки, тому суд також приходить до висновку про задоволення позову в частині скасування рішення відповідача щодо застосування до позивача 16257,36 грн. (8128,68 грн. х 2) штрафу за порушення державної дисципліни цін.

Враховуючи вищевикладене, суд задовільняє позов в частині скасування рішення відповідача №64 від 29.03.07р. в частині вилучення від позивача необгрунтовано отриманої виручки в сумі 8128,68 грн. та щодо застосування до позивача 16257,36 грн. штрафу за порушення державної дисципліни цін та відмовляє в задоволенні позову в частині скасування рішення №64 від 29.03.07р. щодо вилучення від позивача необгрунтовано отриманої виручки в сумі 4496,16 грн. та щодо застосування до позивача 8992,32 грн. штрафу за порушення державної дисципліни цін, оскільки спірне рішення в зазначеній частині відповідає вимогам чинного законодавства і прийняте в межах компетенції.

Керуючись Законом України "Про ціни і ціноутворення", Законом України"Про захист конституційних прав громадян на землю", Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженою Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.01р. №298/519 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 18.12.01р. №1047/6238, ст.ст.189,190,191,192, 250 Господарського кодексу України, ст.ст. 86, 94, 158-163, 167, 254, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасуватирішення Державної інспекції з контролю за цінами в Житомирській області №64 від 29.03.07р. в частині вилучення від позивача необгрунтовано отриманої виручки в сумі 8128,68 грн. та щодо застосування до позивача 16257,36 грн. штрафу за порушення державної дисципліни цін.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Житомирській області №64 від 29.03.07р. в частині вилучення від позивача необгрунтовано отриманої виручки в сумі 4496,16 грн. і щодо застосування до позивача 8992,32 грн. штрафу за порушення державної дисципліни цін.

Згідно ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржувати постанову в апеляційному порядку повністю або частково.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом 10 днів з дня складення її в повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Дані заяви подаються до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ, постанова, якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя

Брагіна Я.В.

Дата підписання постанови в повному обсязі: 25.01.08р.

Друк:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу

4 - третій особі