ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2008 р.

№ 19/96

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного міського підприємства

"Івано-Франківськтеплокомуненерго"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2007 р.

у справі

№ 19/96

господарського суду

Івано-Франківської області

за позовом

Державного міського підприємства

"Івано-Франківськтеплокомуненерго"

до

Житлово-експлуатаційної організації № 4

про

стягнення заборгованості в сумі 302 735,54 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:

Мануляк Ю.В., дов. № 299-2/07 від 03.08.2007 р.;

відповідача:

Жидецька С.Р., дов. № 699/1-4а від 28.11.2007 р.;

В С Т А Н О В И В:

У березні 2007 р. Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (далі –Підприємство) звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Житлово-експлуатаційної організації № 4 (далі –Організація) основний борг у розмірі 229 598,34 грн., пеню у розмірі 34 358,40 грн., інфляційні збитки у розмірі 30 377,87 грн. та 3% річних у розмірі 8 400,93 грн. (усього –302 735,54 грн.).

Позовні вимоги Підприємство обґрунтовувало тим, що Організація не виконує зобов'язань з оплати наданих за укладеними між ними договорами № 4.6 на технічне обслуговування центрального теплового пункту (ЦТП)та індивідуального теплового пункту (ІТП) від 04.10.2004 р. (далі –Договір від 04.10.2004 р.) та № 4.6 на технічне обслуговування центрального теплового пункту (ЦТП)та індивідуального теплового пункту (ІТП) від 21.01.2005 р. (далі –Договір від 21.01.2005 р.), внаслідок чого за період з 01.03.2004 р. по 01.03.2007 р. має заборгованість, яка підлягає стягненню на підставі норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням пені, збитків від інфляції та 3% річних.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2007 р. (суддя Максимів Т.В.) в задоволенні позовних вимог Підприємства відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2007 р. (колегія суддів: Давид Л.Л., Кордюк Г.Т., Мурська Х.В.) рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2007 р. залишено без змін.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що Підприємство не довело факту надання послуг Організації за Договором від 04.10.2004 р. та Договором від 21.01.2005 р.

Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2007 р. і рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2007 р. скасувати та припинити провадження у справі. Викладені у касаційній скарзі вимоги Підприємство обґрунтовує тим, що місцевий та апеляційний господарські суди при прийнятті оскаржуваних судових актів порушили ст. ст. 509 та 625 Цивільного кодексу України, ст. 181 Господарського кодексу України та дали неправильну оцінку окремим обставинам та доказам у справі.

Організація не скористалась правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Товариства до Вищого господарського суду України не надіслала, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Підприємства не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

– між Підприємством та Організацією укладено Договір від 04.10.2004 р. та Договір від 21.01.2005 р., згідно з якими Організація зобов'язувалась передати, а Підприємство прийняти на технічне обслуговування ЦТП та ІТП в технічно справному стані, які знаходяться в приміщеннях, вказаних в додатках № 1 до вказаних договорів;

– п. 2.2 Договору від 04.10.2004 р. та Договору від 21.01.2005 р. передбачав, що обсяг технічного обслуговування визначається переліком робіт, що вказані в додатках № 2 до договорів;

– п. 2.5 Договору від 04.10.2004 р. та Договору від 21.01.2005 р. визначав, що Підприємство починає здійснювати технічне обслуговування після підписання відповідного акту прийому-передачі;

– п. 4.1 Договору від 04.10.2004 р. та Договору від 21.01.2005 р. встановлював, що ціна договору визначається згідно кошторису, що є додатками № 3 до договорів;

– Підприємство не надало підписаних Організацією актів прийому-передачі, передбачених п. 2.5 Договору від 04.10.2004 р. та Договору від 21.01.2005 р.;

– Підприємство не надало підписаних Організацією кошторисів, які згідно з п. 4.1 Договору від 04.10.2004 р. та Договору від 21.01.2005 р. є додатками № 3 до них.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що у матеріалах справи відсутні додатки № 2 до Договору від 04.10.2004 р. та Договору від 21.01.2005 р., обов'язковість яких передбачена п. 2.2 вказаних договорів, якими має бути визначено перелік відповідних робіт за договорами, а також відсутні первинні документи (акти виконаних робіт, наданих послуг тощо), які у відповідності до частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо –безпосередньо після її закінчення, котрі свідчили б про виконання Підприємством технічного обслуговування ЦТП та ІТП на підставі Договору від 04.10.2004 р. та Договору від 21.01.2005 р.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про те, що Підприємство не довело того, що воно здійснювало технічне обслуговування ЦТП та ІТП на підставі Договору від 04.10.2004 р. та Договору від 21.01.2005 р.

Ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Посилання Підприємства у касаційній скарзі на те, що господарськими судами першої та другої інстанцій було дано невірну оцінку доказам по справі не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів Вищого господарського суду України, оскільки, виходячи із наданих господарському суду касаційної інстанцій ст. ст. 1115 та 1117 Господарського процесуального кодексу України повноважень, він не може давати оцінку доказам, а повинен на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевірити застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Підприємства не спростовують висновків господарського суду другої інстанції, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2007 р. у справі № 19/96 господарського суду Івано-Франківської області –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало