ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008 р.

№ 12/85/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючий суддя

Муравйов О.В.

судді

Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу

Одеської залізниці

на

постанову від 30.10.2007 р. Одеського

апеляційного господарського суду

у справі

№ 12/85/07 господарського суду Миколаївської області

за позовом

Одеської залізниці

до

Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт"

про

стягнення 22 693,60 грн.

За участю представників сторін:

позивача –Ніколащенко С.О. дов. від 20.02.2008 р.

відповідача –Полубоярова К.В. дов. від 27.09.2007 р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.05.2007 р. (суддя – Семенов А.К.) позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" 22 693,60 грн., судові витрати –226,94 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.10.2007 р. (судді – Журавльов О.О., Тофан В.М., Михайлов М.В.) рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.05.2007 р. скасовано. Відмовлено Одеській залізниці у задоволені позовних вимог.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити без змін постанову апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з постановою, Одеська залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити без змін рішення першої інстанції, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2006 р. позивачем була складена накопичувальна картка № 14.04 075. Відповідно до цієї картки позивачем донарахований збір за зберігання вантажів у вагонах, які надійшли на адресу відповідача і простоювали на шляхах станції в очікуванні вивантаження ще за 1 добу зберігання в сумі 22 693,60 грн.

Від підпису цієї накопичувальної картки відповідач відмовився, про що сторонами складений був відповідний акт від 17.04.2006 р. та акт загальної форми від 14.04.2006р. № 1174.

З акту загальної форми від 14.04.2006 р. № 1174 вбачається, що збір за зберігання вантажів у вагонах додатково нарахований позивачем відповідачу на підставі телеграми НР 000480 від 31.01.2006 р. та акту ревізії МКР -13.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що Одеська залізниця нарахувала збір за зберігання вантажу у відповідності до вимог Тарифного керівництва № 1. Телеграма Укрзалізниці від 31.01.2006 р. НР 000480/ЦМ, яка містить роз’яснення про нарахування зборів за зберігання вантажів, не суперечить діючому законодавству, зокрема, Правилам зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., Статуту залізниць України.

Як встановлено судами, Укрзалізницею на запити залізниць роз’яснено, що при нарахуванні зборів за зберігання вантажів відповідно до пунктів 8 і 9 Правил зберігання вантажів, термін за який сплачується збір визначається після безоплатного зберігання за загальний час, що ділиться на 24 години якщо у результаті операції ділення отримано не ціле значення діб, то відповідно до пункту 2.5. Тарифного керівництва № 1 неповна доба округлюються до повної.

Разом з цим, відповідно до п. 2.3. розділу 2 Тарифного керівництва № 1, за зберігання у вагонах вантажів, що мають вивантажуватися на місцях загального і незагального користування, але не подані під вивантаження з вини одержувача, збір справляється після закінчення терміну безоплатного зберігання, що визначається з 24-ї години дати повідомлення одержувача про прибуття вантажу.

Згідно положення п.8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 р. № 644, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). Термін безоплатного зберігання обчислюється: при затримці –з моменту затримки.

Апеляційним господарським судом було встановлено, що плата за зберігання вантажів у вагонах здійснювалося позивачем на підставі укладеного між сторонами договору про обробку вагонів з вантажами № 29-Р від 25.05.2005 р.

Пунктом 7.4. вказаного договору встановлено, що за подачу та забирання вагонів з фронтів навантаження (вивантаження), за маневрову роботу, зберігання вантажів у вагонах, послуги і роботи, замовлені Портом, Порт сплачує збір згідно з Тарифним керівництвом № 1 з відповідними оголошеними Укрзалізницею коефіцієнтами підвищення.

Враховуючи, що ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а сторони не вносили змін до договору № 29-Р від 25.05.2005 р., апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що сплата відповідачем збору за зберігання вантажу повинна відбуватись саме на підставі Тарифного керівництва № 1 розділом 2 п.2.3. якого передбачено, що термін безоплатного зберігання визначається з 24-ї години дати повідомлення одержувача про прибуття вантажу.

Також апеляційним господарським судом обґрунтовано було відзначено, що в силу вимог п. 8 Методики розробки єдиних технологічних процесів роботи під’їзних колій та станцій примикання (додаток № 6 до п. 6.1. Правил обслуговування залізничних під’їзних колій), Єдиний технологічний процес складається наново або коригується у разі зміни технології, розмірів виробництва або технічного оснащення станції чи під’їзної колії. У разі відсутності потреби коригування дія ЄТП продовжується до його переукладання або коригування, які здійснюються після виникнення потреби в цьому.

У Єдиному технологічному процесі роботи, який погоджений і затверджений сторонами у справі, конкретизовані умови щодо нарахування плати за зберігання вантажу саме відповідно до п. 2.3. розділу 2 Тарифного керівництва № 1.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суд в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізував відносини сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, оскільки зводяться до переоцінки встановлених апеляційним господарським судом фактів та доказів.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

В зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Одеської залізниці залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.10.2007 року у справі № 12/85/07 Господарського суду Миколаївської області залишити без змін.

Головуючий суддя Муравйов О.В.

Судді Полянський А.Г.

Фролова Г.М.