ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.02.08
р.
Справа № 9/302

Господарський
суд Донецької області у складі судді Марченко О.А.при секретарі судового
засідання Гутевич С.Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за
позовом: Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1,
м.Донецьк

до
відповідача: Державного підприємства Донецької виправної колонії №124 УГДУ ВІН
в Донецькій області, м.Донецьк

про:
стягнення 44 292грн.10коп.

За
участю представників сторін:

від
позивача: не з`явився;

від
відповідача: не з`явився.

СУТЬ
СПОРУ:

Позивач, Суб`єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1, м.Донецьк звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства Донецької
виправної колонії №124 УГДУ ВІН в Донецькій області, м.Донецьк про стягнення
заборгованості в сумі 44292грн.10коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на накладні №274 від 24.06.2005р., №380 від 17.08.2005р., №443 від
28.09.2005р., №448 від 30.09.2005р., №540 від 12.11.2005р., №65 від
07.02.2006р., №138 від 28.03.2006р., №187 від 12.04.2006р., заяву про
взаємозалік, претензію, відповідь на претензію, акти звірки взаєморозрахунків
від 01.11.2005р. та 15.04.2006р.

08.02.2008р.
позивачем надана заява б/н від 07.02.2008р., відповідно з якою останній просить
суд стягнути з відповідача витрати по оплаті послуг адвоката в сумі 4
400грн.00коп.

Відповідач надав відзив на позовну
заяву №11519 від 14.12.2007р., відповідно з яким позовні вимоги визнає частково
на суму в розмірі 19 167грн.10коп. В обґрунтування своїх заперечень відповідач
посилається на те, що між сторонами були здійснені взаєморозрахунки на
бартерній основі.

Згідно
довідки Головного управління статистики у Донецькій області №22-15/3682 від
28.11.2007р. Державне підприємство Донецька виправна колонія №124 УГДУ ВІН в
Донецькій області, м.Донецьк станом на 28.11.2007р. в Єдиному державному
реєстрі підприємств та організацій України значиться як юридична особа.

Розгляд
справи відкладався.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у попередніх судових
засіданнях, господарський суд встановив:

Між
Суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1, м.Донецьк та
Державним підприємством Донецької виправної колонії №124 УГДУ ВІН в Донецькій
області, м.Донецьк був укладений правочин в усній формі, згідно якого позивач
зобо`язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити товар.

Відповідно
до ч.1, 2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма,
вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

За
приписом ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Крім того,
ст.218 ЦК України встановлює, що недодержання сторонами письмової форми
правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім
випадків, встановлених законом.

За
твердженням позивача, на виконання умов домовленості останнім було поставлено
відповідачу протягом 2005-2006рр. чай на загальну суму 92 141грн.84коп.

У
зв`язку з несплатою відповідачем боргу за поставлений товар, позивачем на
адресу відповідача була направлена претензія б/н від 22.08.2007р. з вимогою
погасити борг за поставлений товар протягом 7 днів з моменту отримання даної
претензії.

Відповідачем
зазначена претензія була отримана 29.08.2007р., про що свідчить поштове
повідомлення, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно
до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги,
якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного
законодавства.

За
твердженням позивача, у семиденний строк відповідач не здійснив оплату товару.

Як
зазначає відповідач у своєму відзиві на позов, між сторонами були укладені
договора зустрічних поставок №44/30 від 01.05.2005р. на поставку сетки-рабиці
та №45/31 від 01.05.2005р. на поставку чаю.

Однак
позивач не посилається на зазначені договори, як на підставу здійснення
поставок та зазначає, що вищезазначені поставки були зроблені на підставі усної
домовленості та відповідних накладних.

Доказів
зворотнього відповідачем не представлено, судом не встановлено.

Як
вбачається з матеріалів справи, 13.09.2007р. позивачем на адресу відповідача
була надіслана заява про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 47
849грн.74коп., відповідно до якої позивач зазначає, що на підставі домовленості
сторін протягом 2005-2006р. останній отримав від Донецької виправної колонії
№124 сетку-рабіцу на загальну суму 47 849грн.74коп.

Відповідно
до заяви позивача частина заборгованості була погашена відповідачем шляхом
зарахування зустрічних однорідних вимог по оплаті отриманної позивачем від
відповідача за період 2005-2006рр. сетки-рабиці на загальну суму 47
849грн.74коп. за накладними №274 від 24.06.2005р., №380 від 17.08.2005р., №443
від 28.09.2005р., №448 від 30.09.2005р., №540 від 12.11.2005р., №65 від
07.02.2006р., №138 від 28.03.2006р., №187 від 12.04.2006р., копії яких наявні в
матеріалах справи.

Таким
чином, позивач зазначає, що на момент подання позовної заяви заборгованість
відповідача становить суму в розмірі 44 292грн.10коп.

Зазначена
заборгованість відображена в акті звірки взаєморозрахунків від 15.04.2006р.,
який підписаний сторонами без заперечень та скріплені печатками підприємств.

Як
було зазначено вище, відповідач частково визнає заборгованість в розмірі 19
167грн.10коп. Суму боргу в розмірі 25 125грн.00коп. відповідач не визнає,
посилаючись на те, що відповідно до договору №45/31 від 01.05.2005р., який був
пролонгований до 31.12.2006р., в рахунок погашення заборгованості Державним
підприємством Донецької виправної колонії №124 УГДУ ВІН в Донецькій області на
адресу позивача була поставлена продукція на загальну суму 43 125грн.00коп.
Крім того, відповідач зазначає, що в липні 2007р. позивачем на адресу колонії
була відвантажена продукція на суму в розмірі 18 000грн.00коп.

Таким
чином, відповідач зазначає, що на підставі взаєморозрахунків сума боргу перед
позивачем становить 19 167грн.10коп. (44 292грн.10коп. - 43 125грн.00коп. + 18
000грн.00коп.).

В
обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на накладні №404 від
09.08.2006р., №500 від 20.10.2006р., №501 від 20.10.2006р., №564 від
27.11.2006р., №130 від 02.04.2007р., №495 від 31.10.2007р., які наявні в
матеріалах справи.

Позивач
заперечує проти відомостей, зазначених відповідачем, посилаючись на те, що
продукція за накладними №404 від 09.08.2006р., №500 від 20.10.2006р., №501 від
20.10.2006р., №564 від 27.11.2006р., №130 від 02.04.2007р., №495 від
31.10.2007р. ним не отримувалась та поставок продукції в липні 2007р. на суму в
розмірі 18 000грн.00коп. позивачем на адресу колонії не здійснювалось.

Дослідивши
вищезазначені накладні судом встановлено, що вони не містять підпису Суб`єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 у графі „прийняв”, а тому
ці накладні не є належним доказом поставки продукції на адресу позивача.

Таким
чином, на момент подання позовної заяви заборгованість відповідача становить
суму в розмірі 44 292грн.10коп.

Згідно
вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не
допускається.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання виконав належним
чином, здійснивши поставку товару на адресу відповідача. Відповідач всупереч
вимогам домовленості та закону свої зобов`язання щодо оплати товару виконав не
в повному обсязі, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 44
292грн.10коп.

Відповідно
до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в
господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно
ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна
довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або
заперечень.

Оскільки
відповідач не представив суду доказів перерахування на рахунок позивача оплати
за поставлений товар в розмірі 44 292грн.10коп., суд робить висновок, що дана
заборгованість не погашена до теперішнього часу.

З
огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги Суб`єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.Донецьк є обґрунтованими, доведеними
належними чином та такими, що підлягають задоволенню.

Як
було зазначено вище, 08.02.2008р. позивачем надана заява б/н від 07.02.2008р.,
відповідно з якою останній просить суд стягнути з відповідача витрати по оплаті
послуг адвоката в сумі 4 400грн.00коп.

Відповідно
до ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати
складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведеня судової
експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов`язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача,
адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та
інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки
статею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата
послуг адвоката, то суд вважає, що в контексті цієї норми судові витрати за
участь адвоката при розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо
вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата
підтверджується відповідними фінансовими документами, а також в тому випадку,
коли відповідні послуги надавались адвокатом стосовно конкретного боржника.

Правовідносини
між позивачем та адвокатом - ОСОБА_2 підтверджуються договором про надання
правової (адвокатської) допомоги №1/11 від 16.11.2007р., свідоцтвом про право
зайняття адвокатською діяльністю №2635 від 31.07.2007р. на ім`я ОСОБА_2,
рахунком №б/н від 16.11.2007р. за надання правової (юридичної) допомоги на суму
4 400грн.00коп. та платіжними дорученнями №65 від 29.11.2007р. на суму 3
000грн.00коп., №5 від 06.02.2008р. на суму 1 400грн.00коп. про оплату за
надання правової (юридичної) допомоги (копії зазначених документів наявні в
матеріалах справи).

Відповідно
до п.1.1 договору про надання правової (адвокатської) допомоги №1/11 від
16.11.2007р., замовник (позивач) доручає, а виконавець (адвокат) зобов`язується
відповідно до умов договору надати замовнику правову (адвокатську) допомогу у
вигляді представництва інтересів замовника у господарському суді Донецької
області за позовом до Державного підприємства Донецької виправної колонії №124
УГДУ ВІН в Донецькій області про стягнення заборгованості за поставлену продукцію,
а замовник зобов`язується оплатити послуги виконавця відповідно до умов
договору.

Таким
чином в договорі прямо зазначений предмет юридичних послуг.

Виходячи
з наведеного, суд робить висновок, що зазначені документи підтверджують факт
надання відповідних послуг адвокатом позивачу у зв`язку з невиконанням
відповідачем своїх договірних зобов`язань та вартість цих послуг.

Однак
суд вважає, що витрати по оплаті послуг адвоката є явно завищеними та такими,
що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне:

Згідно
статті 48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката,
визначаються у порядку, встановленому Законом України „Про адвокатуру”. Статтею
12 Закону України „Про адвокатуру” зазначено, що оплата праці адвоката
здійснюється на підставі угоди між юридичною особою і адвокатом.

Пунктом
3.1 договором про надання правової (адвокатської) допомоги встановлено, що
вартість послуг виконавця становить 4 400грн.00коп. Як зазначено вище, дана
сума сплачена позивачем відповідно до платіжних доручень №65 від 29.11.2007р.
на суму 3 000грн.00коп. та №5 від 06.02.2008р. на суму 1 400грн.00коп.

Водночас,
положеннями пункту 33 Правил адвокатської етики, затверджених Вищою
кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня
1999 року (протокол від 1-2 жовтня 1999 року № 6/VI) зазначено, що гонорар,
отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути розумно
обґрунтованим за розміром. Аналогічні положення містяться і в пункті 3.4.1
Загального кодексу правил для адвокатів країн Європейського Співтовариства,
прийнятого делегацією дванадцяти країн-учасниць на пленарному засіданні у
Страсбурзі в жовтні 1988 року.

При
цьому, до факторів, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого
розміру гонорару, відносяться обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного
виконання доручення, ступінь складності та новизни правових питань, що
стосуються доручення, вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме
прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в
звичайному часовому режимі, необхідність виїзду у відрядження, професійний
досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності
адвоката тощо.

Дослідивши
матеріали справи та визначаючи роль адвоката ОСОБА_2 у всебічному, повному та
об'єктивному розгляді справи № 9/302, суд вважає заявлену суму витрат на
послуги адвоката в розмірі 4 400грн.00коп. неспіврозмірною з розміром заявлених
вимог та істотно завищеною.

Враховуючи
вказане, а також беручи до уваги гіпотетичний час на підготовку матеріалів до
судового слухання, участь у чотирьох судових засіданнях, невисоку складність
юридичної кваліфікації правовідносин у справі №9/302, відсутність доказів
стосовно тривалих відряджень адвоката, суд вважає розумним обмежити розмір
судових витрат по оплаті послуг адвоката сумою в 1 000грн.00коп.

Аналогічна
правова позиція щодо розумного обмеження судом розміру витрат на адвоката
висловлена в пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України
від 13.02.02 року № 01-8/155 „Про деякі питання практики застосування окремих
норм чинного законодавства у вирішенні спорів та внесення змін та доповнень до
деяких інформаційних листів”.

Таким
чином, враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що вимога позивача
про стягнення витрат по сплаті послуг адвоката в сумі 4 400грн.00коп. підлягає
частковому задоволенню на суму в розмірі 1 000грн.00коп.

У
зв`язку з вищенаведеним, судові витрати підлягають віднесенню на відповідача в
порядку, встановленому ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На
підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.205, 206, 525, 526, 530 Цивільного
кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22,
33, 36, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.Донецьк до
відповідача, Державного підприємства Донецької виправної колонії №124 УГДУ ВІН
в Донецькій області, м.Донецьк про стягнення заборгованості в сумі 44
292грн.10коп. - задовольнити.

Стягнути
з Державного підприємства Донецької виправної колонії №124 УГДУ ВІН в Донецькій
області (за адресою: квартал 883, м.Донецьк, 83036, , інші
відомості суду не відомі) на користь Суб`єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 (за адресою: АДРЕСА_1, код ДРФО НОМЕР_1) суму
заборгованості в розмірі 44292грн.10коп., а також витрати по сплаті державного
мита в розмірі 442грн.92коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в розмірі 118грн.00коп. та витрати на оплату послуг адвоката в
розмірі 1 000грн.00коп.

Видати
наказ після набуття рішенням законної сили.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття.

У
судовому засіданні 19.02.2008р. оголошено повний текст рішення.

Суддя
Марченко О.А.