ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.02.08 р.                     Справа № 21/285

Позивач: Відкрите акціонерне товариство “Маріупольський металургійнийкомбінат ім. Ілліча” м. Маріуполь

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Лемтранс” м. Донецьк

про стягнення 16 951,34грн.

Суддя Матюхін В.І.

Представники:

позивача: Сукач Т.В. - юр. за довіреністю № 09/4630 від 25.12.07р.

Пономарьова І.О. - нач. сект. за довіреністю № 09/4633 від 29.12.07р.

відповідача: Прусова Я.С. - юр. за довіреністю № 3/08 від 04.01.08р.

Відкрите акціонерне товариство “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лемтранс” про стягнення збитків у сумі 16 951,34грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідачем рахунки на відшкодування своїх витрат, як експедитора виставлені на більшу суму, ніж передбачено умовами укладеного між ними договору і законодавством.

Відповідач позов не визнав з посиланням на те, що:

- експедитор не наділений правом перевіряти правильність заповнення перевізних документів та нарахування (визначення) залізницею тарифу;

- право на повернення перебору провізних платежів згідно ст.62 Статуту залізниць має позивач як одержувач вантажу.

Розгляд справи закінчено 05.02.2008р.

Для підготовки та оголошення повного тексту рішення у засіданні оголошувалась перерва до 10-50 год. 11.02.2008р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

22.02.2006р. між сторонами укладено договір про транспортно-експедиторське обслуговування вантажів № 1431, пунктом 1 якого ТОВ “Лемтранс” зобов’язався виконувати експедиторські послуги, пов’язані з організацією перевезення вантажів ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча”, інші транспортні послуги по письмовим заявкам комбінату, здійснювати взаєморозрахунки, а позивач – оплачувати надані експедитором послуги на умовах договору.

Пунктом 3.1. цього договору передбачено, що:

- ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” на відшкодування витрат відповідача по перевезенню вантажів і іншим транспортним послугам здійснює авансовий платіж;

- вартість перевезень і других транспортних послуг визначається не вище тарифів, встановлених Мінтрансом України.

Обов’язком відповідача згідно п.2.1.5. є пред’явлення позивачеві не рідше одного разу в 7-м діб рахунку на виконання послуг з обов’язковим додаванням оригіналів податкових накладних по кожному рахунку окремо.

Сторони також домовились, що кожного кварталу, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за кварталом, у якому надавались послуги, вони здійснюють звірку розрахунків (п.3.2 договору).

У травні 2007р. ТОВ “Лемтранс” були надані позивачеві рахунки №№ Є 0507510 від 15.05.07р., Є 0507511 від 15.05.07р., Є 0507678 від 22.05.07р., Є 0507679 від 22.05.07р. В цих рахунках на думку позивача відповідачем здійснене зайве нарахування та списання з його авансового платежу суми у розмірі 16 951,34грн., пов’язаної з наданням послуг у період з 01.05.07р. по 15.05.07р., оскільки у цей період застосовано наказ Міністерства транспорту та зв'язку України від 28.04.2007р. № 356 „Про затвердження Розмірів знижок до тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у власних залізничних вантажних вагонах та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України”, який у Міністерстві юстиції України був зареєстрований за № 458/13725в 4 травня 2007р. і набув чинності тільки з „0” годин 15.05.07р.

За зазначеними рахунками відповідач здійснював експедиторське обслуговування перевезень вантажів, у яких відправником був Авдіївський коксохімзавод, а вантажоодержувачем - ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча”. Списані перевізником – ДП „Донецька залізниця” з особового рахунку відповідача кошти були перевиставлені позивачеві на підставі відповідних переліків Ясинуватського ТехПД.

Зважаючи на те, що:

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (ст.929 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.ст.12, 13 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність” експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку. Клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Умовами укладеного між сторонами договору про транспортно-експедиторське обслуговування вантажів, зокрема п.2.1 „Обов’язки експедитора”, не передбачений обов’язок відповідача перевіряти правильність заповнення перевізних документів та нарахування (визначення) залізницею тарифу (провізної плати).

Порушенням зобов'язання відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), чого у даному випадку не було.

ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” був вантажоодержувачем за спірними перевезеннями, експедиторське обслуговування яких здійснював відповідач.

Частинами 2 і 3 ст.62 Статуту залізниць України передбачено, що належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць. Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення.

Відповідно до п.1.3, 1.9 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000р. за № 864/5085, остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення. У тих випадках, коли станцією призначення виявлений перебір провізних платежів, останній зараховується в рахунок додаткових платежів, які виникли за даним відправленням при перевезенні. Залишок суми перебору станція призначення вказує в накладній та дорожній відомості над графою "Провізна плата". Виплата сум перебору або зарахування перебору в рахунок майбутніх платежів здійснюється фінансово-економічною службою залізниці після перевірки розміру перебору.

Будучи вантажоодержувачем і зацікавленою особою позивач отримуючи залізничну накладну мав можливість, так само як станція призначення, перевірити правильність сплаченої провізної плати і у разі її переплати звернутись до працівників станції про зазначення в накладній суми перебору, її виплату чи зарахування в рахунок майбутніх платежів, але з незрозумілих причин не зробив цього і не звернувся до суду з відповідним позовом.

Господарський суд вважає позов безпідставним і задоволенню не підлягає.

Твердження позивача, що з позовом до перевізника про повернення перебору провізних платежів має звертатись тільки платник провізної плати, яким є відповідач по справі, з посиланням на п.2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів, яким передбачено, що „усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і ТехПД, що провадили розрахунки і у разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку”, судом до уваги не взято, оскільки зазначена норма такої вимоги не містить. До того ж воно (твердження) спростовується:

- ст.62 Статуту залізниць України, якою передбачено, що остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення і

- п.1.9 Правил розрахунків за перевезення вантажів, згідно якого:

·          станція призначення виявлений перебір провізних платежів зараховує в рахунок додаткових платежів, які виникли за даним відправленням при перевезенні (такі платежі має здійснювати вантажоодержувач);

·          залишок суми перебору станція призначення вказує в накладній, яка видається вантажоодержувачу;

·          виплата сум перебору (без визначення кола осіб, кому здійснюється така виплата) або зарахування перебору в рахунок майбутніх платежів (зарахування може бути здійснене на особовий рахунок вантажоодержувача) здійснюється фінансово-економічною службою залізниці призначення.

Судові витрати покладаються на позивача.

Беручи до уваги викладене, на підставі ст.ст.12, 13 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність”, ст.610 Цивільного кодексу України, ст.62 Статуту залізниць України, п.1.3, 1.9 Правил розрахунків за перевезення вантажів та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В :

У задоволенні позову ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” до ТОВ “Лемтранс” про стягнення 16 951,34грн. збитків відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом 10 днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом.

Суддя Матюхін В.І.

Надруковано примірників:

1 – до справи;

1 – позивачу;

1 – відповідачу.

Виконала:

Тел.381-91-18