КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2008                                                                                           № 35/320

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Гурський М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Торговий дім "Мегаресурс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.12.2004

у справі № 35/320

за позовом                               Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Торговий дім "Мегаресурс"

третя особа           ТОВ"Краматорська ТЕЦ"

про                                                  стягнення 2857393,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

ДК «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з ЗАТ «Торговий дім «Мегаресурс» 2 297 553,94 грн. основного боргу, 183331,34 грн. інфляційних нарахувань, 186371,20 грн. пені та 64650,19 грн. 3% річних (з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2004 р. позов задоволений частково, припинено провадження у справі в частині стягнення з відповідача 337

564,7 грн. основного боргу, стягнуто з Закритого акціонерного товариства "Торговий дім "Мегаресурс" накористь Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної

компанії "Нафтогаз України" 2 297 553 грн. 94 коп. основного боргу, 186 371 грн. 20 коп. пені, 183331 грн. 34 коп. інфляційних збитків, 64650 грн. 19 коп. З% річних, 1700 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким надати можливість відповідачу поступово розрахуватись по сумі переведеного основного боргу, а штрафні санкції, пеню та інфляційні збитки не стягувати.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Зокрема заявник посилається на те, що місцевим господарським судом не було з’ясовано правову природу укладеного між сторонами договору про переведення боргу за надані послуги по транспортуванню природного газу.

Позивач просив суд рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

30.07.2003 p. між третьою особою ("Боржник"), відповідачем ("Новий боржник") та позивачем ("Кредитор") було укладено договір № 11-678 про перевід боргу, відповідно до якого за згодою позивача третя особа передає, а відповідач приймає на себе борг у сумі 3 231 598,22 грн., що виник у третьої особи перед позивачем за надані послуги по транспортуванню природного газу за договором від 26.12.2001 № 11-875.

За змістом пункту 3.2. договору про перевід боргу відповідач зобов'язується погасити заборгованість у сумі 3 231 598,22 грн. перед позивачем шляхом перерахування грошових кошті на рахунок позивача до 31 грудня 2003 року.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України (стаття 216 Цивільного кодексу Української РСР) зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що відповідач не виконав свої грошові зобов'язання належним чином в установлений строк відповідно до умов договору № 11-678 про перевід боргу від 30.07.2003, сплативши частину заборгованості у сумі 596479,58 грн., внаслідок чого заборгованість за зазначеним договором на дату звернення позивача до суду становила 2 635118,64 грн.

З наданого позивачем уточненого розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що після звернення позивача до суду відповідач сплатив на користь позивача 337 564,7 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості за договором № 11-678 від 30.07.2003, внаслідок чого на день вирішення спору в суді сума основного боргу відповідача за зазначеним договором становить 2297553,94 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80 ГПК України провадження у справі підлягає припиненню в частині стягнення 337 564,7 грн. основного боргу в зв'язку з відсутністю спору, оскільки після звернення позивача до суду відповідач у добровільному порядку сплатив зазначену суму боргу за договором № 11-678 від 30.07.2003.

На день вирішення спору відповідач в добровільному порядку не сплатив на користь позивача 2 297 553,94 грн. заборгованості за договором № 11-678 від 30.07.2003 про перевід боргу.

Відповідно до пункту 10 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 436-IV правила Цивільного кодексу України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання ним чинності, крім випадків, коли в договорах до 01.01.04 була встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Таким чином, до регулювання питання відповідальності відповідача за правопорушення, що виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто до 01.01.2004 p., слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР. Щодо регулювання питання відповідальності відповідача за правопорушення, які виникли після 01.01.2004 p., слід застосовувати норми Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 212 Цивільного кодексу Української РСР, частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 4.3. договору № 11-678 від 30.07.2003 передбачено, що за несвоєчасне проведення платежу у строк, зазначений в пункті 3.2. даного договору, відповідач сплачує на користь позивача, крім суми заборгованості, пеню в розмірі 0,5 відсотка, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а також відшкодовує понесені позивачем збитки.

Наданий позивачем розрахунок пені з 04.05.2004 по 03.11.2004 в сумі 186371,2 грн. відповідає вимогам законодавства та умовам договору.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України та 214 Цивільного кодексу Української РСР боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Наданий позивачем розрахунок з 01.01.2004 по 03.11.2004 інфляційних збитків в сумі 183 331,34 грн. та 3 % річних у сумі 64 650,19 грн. відповідає вимогам законодавства та умовам договору № 11-678 від 30.07.2003.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги обгрунтовані, документально доведені та підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 2 297 553,94 грн. основного боргу, 186 371,2 грн. пені, 183 331,34 грн. інфляційних збитків та 64 650,19 грн. З % річних.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2004 року у справі № 35/320 про задоволення позовних вимог прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства «Торговий дім «Мегаресурс» підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2004 року у справі № 35/320 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Торговий дім «Мегаресурс»- без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

04.02.08 (відправлено)