ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"30" січня 2008 р. Справа № 17/5

Господарський суд Рівненської області у складі судді Петухова М.Г. розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України”

до відповідача Комунальнього підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради

про стягнення 3 269 585 грн. 20 коп.

за участю представників:

від позивача: Єнік Є.В.

від відповідача: Михайлов В.О.

Статті 20, 22 ГПК України сторонам роз’яснені.

СУТЬ СПОРУ:          Позивач просить стягнути з відповідача основний борг за поставлений природний газ по договору № 06/06-557-ТЕ-28 від 31.10.2006р. з додатковою угодою до нього № 1 від 15.11.2006р. в сумі 2 608 370,94 грн., 209 071,36 грн. пені, 381 092,39 грн. збитків від інфляції, 3% річних в сумі 71050,51 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що по вказаному договору протягом листопада-грудня 2006р. він передав відповідачу природний газ в обсязі 14 969,095 тис.куб.м. на загальну суму 10 268 797,98 грн., що підтверджується актами прийому-передачі газу, однак відповідач свої зобов’язання по оплаті виконав частково на суму 7 660 427,04 грн.. Сума 2 608 370,94 грн. залишилася неоплаченою.

Відповідач у відзиві на позов та у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме основний борг в сумі 2 608 370,94 грн. нараховані інфляційні та 3 % річних просить не стягувати, оскільки вважає їх нарахування неправильним, щодо пені просить в позові відмовити в зв’язку з пропуском позивачем позовної давності.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками судового процесу та зібрані судом, заслухавши в пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини на яких грунтуються їх вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення, суд встановив наступне.

На підставі договору № 06/06-557-ТЕ-28 від 31.10.2006р. на постачання природного газу для вироблення тепловаої енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій з додатковою угодою до нього № 1 від 15.11.2006р. ( а.с.19-25), укладеному між ДК “Газ України” та КП "Теплотранссервіс", проводилась поставка природного газу. Протягом листопада-грудня 2006р. Дочірньою компанією “Газ України” відповідачу було передано природного газу в об'ємі 14 969,095 тис.куб.м. на загальну суму 10 268 797,98 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу № 22 від 30.11.2006р. та № 24 від 31.12.2006р. (а.с.26, 27), однак відповідач розрахувався частково на суму 7 660 427,04 грн.. Сума 2 608 370,94 грн. залишилася неоплаченою.

Дані обставини відповідачем не заперечуються, і сума основного боргу в розмірі 2 608 370,94 грн. визнана відповідачем в повному обсязі.

З врахуванням вищевикладеного, на основі ст.ст. 509, 525 - 527, 530 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 193, 198 Господарського Кодексу України, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 2 608 370,94 грн. правомірні, грунтуються на договорі та законі, визнані відповідачем і підлягають задоволенню.

Згідно ст. 256 Цивільного Кодексу України, позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2 ст. 258 Цивільного Кодексу України, встановлено, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Проте частиною 1 ст. 259 Цивільного Кодексу України, передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 1 ст. 261 Цивільного Кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила.

Пунктом 6.1 договору № 06/06-557-ТЕ-28 від 31.10.2006р., остаточний розрахунок за використаний природний газ передбачений до 10 числа наступного за місяцем поставки.

Згідно п.10.6 договору № 06/06-557-ТЕ-28 від 31.10.2006р., сторони домовились то строк позовної давності по даному договору та стягненню неустойки встановлюється тривалістю в три роки. Позивач направив позов до господарського суду 18.12.2007р..

Таким чином, заперечення відповідача про пропуск ДК "Газ України" позовної давності є безпідставними і необгрунтованими.

Необгрунтованими є заперечення відповідача, щодо порушення позивачем ст. 232 Господарського кодексу України при нарахуванні пені, оскільки пеня нарахована у відповідності до пункту 7.5 договору № 06/06-557-ТЕ-28 від 31.10.2006р..

На основі ст.ст. 549-551 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 230-232 Господарського кодексу України, п. 7.2 договору № 06/06-557-ТЕ-28 від 31.10.2006р., позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за період з 18.06.2007р. по 18.12.2007р. в сумі 209 071,36 грн. грунтуються на договорі та законі і підлягають задоволенню.

На підставі ст. 625 Цивільного Кодексу України підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 71050,51 грн. за період з 11.12.2006р. по 18.12.2007р.. Відповідач не навів суду будь-яких конкретних заперечень з приводу правильності зробленого позивачем розрахунку, як в цілому так і в окремих його частинах. Суд не вбачає порушень з боку позивача в частині нарахування 3% річних в сумі 71050,51 грн., позов в цій частині є обгрунтованим і підлягає задоволенню.

Щодо нарахування інфляційних збитків, то зроблений почем ( в позовній заяві) розрахунок передбачає стягнення інфляційних в сумі 381092,39 грн. за період з грудня 2006р. по листопад 2007р.. Однак він зроблений без врахування вимог до нарахування інфляційних збитків викладених в листі Верховного суду України № 62-97р від 03.04.1997р. в якому викладено рекомендації відносно застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, а саме при нарахуванні збитків за кожний окремий місяць, інфляційні нараховано не на суму боргу, а на суму боргу з врахуванням інфляційних за минулий період.

Ухвалою суду у даній справі від 09.01.2008р. позивача було зобов’язано здійснити перерахунок інфляційних збитків, однак у запереченнях на відзив та у судовому засіданні представник позивача заявив, що такий перерахунок позивач робити не буде, оскільки наведений у позові розрахунок вважає вірним.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи, що суд не зобов’язаний робити перерахунок інфляційних збитків розрахованих позивачем, а також те, що неподача нового розрахунку перешкоджає вирішенню спору в частині стягнення інфляційних збитків, а здійснення перерахунку самостійно буде порушувати такі засади судочинства, як рівність перед законом і судом та змагальності, встановлені ст. 129 Конституції України ,ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України, позов в цій частині слід залишити без розгляду.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію (а.с.40), правильна назва відповідача Комунальне підприємство "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково. Стягнути з Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради, 33000 м.Рівне, вул. Д.Галицького, 27, рах.№ 763 в РФ ВАТ “Кредобанк”, МФО 333670, на користь Дочірньої компаній "Газ України" НАК "Нафтогаз України", 04116 м.Київ, вул. Шолуденка, 1, рах. № 14 в ГОУ ПІБ України, МФО 300012, - 2 608 370 грн. 94 коп. основного боргу , 209 071 грн. 36 коп. пені, 3% річних в сумі 71050 грн. 51 коп., 25 500 грн. витрат по сплаті держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового прцесу.

2. В частині стягнення 381 092 грн. 39 коп. збитків від інфляції, позов залишити без розгляду.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення оформлено та підписано 01.02.2008 року.

Суддя М.Г. Петухов.