КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2008                                                                                           № 13/203

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Маріон-Метрополь"

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.12.2007

у справі № 13/203

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудпостач Плюс"

до                                                   Приватного підприємства "Маріон-Метрополь"

про                                                  стягнення 32054,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Укрбудпостач Плюс” звернулося до господарського суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Приватного підприємства “Маріон-Метрополь” на свою користь суму заборгованості – 28000,00 грн. пеню у розмірі 5089,86 грн., 331,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В судовому засіданні 19.11.2007 р. позивачем було подано уточнений розрахунок нарахування пені за прострочену дебіторську заборгованість до позовної заяви станом на 28.02.2007 р., відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 4054,85 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2007 р. у справі № 13/203 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства “Маріон-Метрополь” на користь позивача 28000,00 грн. основного боргу, пеню в сумі 2072,60 грн., 300,07 грн. витрат по сплаті держмита та 110,46 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В частині задоволення позовних вимог суд мотивував рішення вимогами ст.ст. 549, 610, 693 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України.

В іншій частині позову суд мотивував рішення неправильністю розрахунку позивача при нарахуванні пені, у зв’язку з чим суд відмовив в позові в частині невірно розрахованої суми.

Приватне підприємство “Маріон-Метрополь” подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Підставою для скасування рішення суду відповідач зазначив порушення судом норм матеріального права.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з’явились, письмових пояснень з приводу даної справи суду не надали, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі укладеного між сторонами договору № 2512 від 25.12.2005 р. відповідач зобов’язався поставити обладнання, а позивач взяв на себе зобов’язання прийняти та оплатити поставлене обладнання.

Відповідно до п.2.2.1. Договору позивач (покупець) зобов'язаний в строк не більше десяти банківських днів з моменту підписання спірного договору перерахувати відповідачу (продавцю) аванс у розмірі 28000,00 грн.

Позивач відповідно до платіжного доручення № 20 від 17.02.2006 р. зробив передплату за обладнання у розмірі 28000,00 грн.

Відповідач не пізніше 70 календарних днів після отримання авансу зобов’язувався поставити обладнання на склад покупця (п.2.1.1. Договору).

Таким чином, відповідач повинен був поставити позивачеві обладнання у строк до 28.04.2006 р. включно.

Відповідач свого зобов’язання не виконав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України, договір є підставою для виникнення зобов'язання, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк, відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору, позивач виконав зобов’язання, здійснив передплату за обладнання.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець (відповідач), який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк (до 28.04.2006 р. включно), то покупець (позивач) має право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, на день подачі позову до суду обладнання відповідачем не поставлено.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва прийшов до вірного висновку, що позивачем обгрунтовано пред'явлена до відповідача вимога про повернення суми попередньої оплати у розмірі 28000,00 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача за період з 29.04.2006 р. по 28.02.2007 р. пеню у розмірі 4054,85 грн.

Суд першої інстанції, розглянувши позовні вимоги позивача щодо стягнення пені, встановив, що відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язання.

Згідно п.6.1 Договору, за несвоєчасну поставку обладнання продавець сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від фактично сплаченої покупцем суми за кожен день прострочки, але не більше 20 % від загальної вартості обладнання.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов’язання, то відповідач вважається таким, що порушив зобов’язання (ст. 610 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Відтак, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача пені з простроченої суми.

Господарський суд міста Києва частково задовольнив вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, за уточненим розрахунком суду сума пені нарахована за період з 29.04.2006 р. по 29.10.2006 р., а саме: 28000,00 грн. х 19% х 42: 365 = 612 грн. (з 29.04.2006 р. до 09.06.2006 р.), 28000,00 грн. х 17% : 365 х 112 =1460,60 грн. (з 10.06.2006 р. до 29.10.2006 р.). Загальна сума пені за розрахунком суду становить 2072,60 грн.

Однак, апеляційним судом встановлено, що при здійсненні розрахунку пені місцевим господарським судом невірно зазначено кількість днів прострочки виконання зобов’язання. Суд першої інстанції зазначає, що нараховує пеню за 154 дні прострочки, але як вбачається з розрахунку, наведеного в оскаржуваному рішенні, пеня нараховується за 184 дні.

Відповідно до наведеного нижче розрахунку, здійсненого судом апеляційної інстанції, розмір пені становить 2464,00 грн.

Розрахунок пені з простроченої суми:

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить змінити в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені та судових витрат, оскільки Господарським судом міста Києва неправильно зазначено кількість днів, за які нараховується пеня, в решті рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до статті 49 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог – 314 грн. 45 коп. витрат по сплаті державного мита та 112 грн. 1 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ст.ст. 49, 101, п. 4 ст.103, п.3 ч. 1 ст.104, ст.105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Маріон-Метрополь” залишитибез задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2007 р. у справі № 13/203 змінити, виклавши пункт другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

„Стягнути з Приватного підприємства “Маріон-Метрополь” (01021, м.Київ, вул. П. Мирного, 2/44, оф. 44, код 30675301, рах. 5361 в Печерському від. АКБ “Укрсоцбанк” м.Києва, МФО 322012) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрбудпостач Плюс” (02125, м.Київ, просп. Визволителів, б.1, кім.628, код 32107302, рах. 1107 в Лівоб. Філії ПІБ м.Києва, МФО 322119) 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 2464 (дві тисячі чотириста шістдесят чотири) грн. 00 коп. - пені, 304 (триста чотири) грн. 64 коп. – державного мита та 112 (сто дванадцять) грн. 1 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2007 р. у справі № 13/203 залишити без змін.

Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

Справу № 13/203 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді

09.02.08 (відправлено)