ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2008 р.

№ 12/250

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого

Катеринчук Л.Й. (доповідач),

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нове життя»

на рішення

та постанову

господарського суду Закарпатської області від 09.07.2007

Львівського апеляційного господарського суду від 23.10.2007

у справі

господарського суду

№ 12/250

Закарпатської області

за позовом

акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна»

до

сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нове життя»

про

стягнення 10 141,52 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача

не з’явились

від відповідача

не з’явились

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2006 року акціонерний комерційний агропромисловий банк "Україна" (далі –позивач) звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нове життя" (далі –відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 10 141,52 грн. за кредитним договором №01 від 29.01.2001, укладеним між позивачем та відповідачем за період з січня 2004 року по травень 2004 року.

Справа розглядалась судами неодноразово. Постановою Вищого господарського суду України 04.04.2007 було скасовано рішення господарського суду Закарпатської області від 20.12.2006 з направленням справи на новий судовий розгляд. При цьому касаційним судом було зазначено на необхідності дослідження судом припинення зобов'язань за спірним кредитним договором внаслідок затвердження мирової угоди у справі №3/203 від 14.12.2004року.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 09.07.2007 (суддя Ушак І.Г.) (т.1 а.с.83-85) позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача суму 10 141,52 грн. відсотків, 102,00 грн. відшкодування витрат по оплаті держмита та 118,00 грн. відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся апеляційною скаргою, в якій просив скасувати зазначене рішення.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.10.2007 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, рішення суду від 09.07.2007 залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати зазначені рішення та постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові, аргументуючи порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 601 Цивільного кодексу України, статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Згідно з частиною 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до частин 2, 3 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до частини 1 статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просив стягнути відсотки за користування кредитом згідно договору №01 від 29.01.2001, укладеного сторонами у справі, за період з січня 2004 року по травень 2004 року.

Скасовуючи попереднє судове рішення касаційний суд зазначив у Постанові ВГСУ від 04.04.2007 року про необхідність дослідження судом припинення зобов'язань за спірним кредитним договором внаслідок затвердження мирової угоди від 14.12.2004року в справі №3/203 господарського суду Закарпатської області.

Суд першої інстанції зобов'язав позивача надати ухвалу суду про затвердження мирової угоди, чого позивачем не було зроблено. Разом з тим, на виконання вказівок ВГСУ суд першої інстанції не був позбавлений оглянути в судовому засіданні матеріали справи №3/203 та укладену в ній мирову угоду від 14.12.2004 на предмет встановлення преюдиційних фактів, які мають значення для розгляду спору по суті.

Зазначене порушення процесуального права не було виправлено апеляційним судом. Більше того, апеляційним судом зазначено у своїх рішеннях про те, що "заперечення відповідача, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують доводів позивача, оскільки обставини на які він посилається, а саме, зарахування зустрічних вимог сторін шляхом укладення мирової угоди у межах справи №3/204 та зарахування боргу за судовими рішеннями у справах №№16/154, 16/155, відбулися у період, що настав після спірного періоду".

Відтак, висновки мотивувальної частини постанови не узгоджуються з висновками її резолютивної частини про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишенні в силі прийнятого судового рішення. А також, чинним законодавством не заборонено можливості укладення мирової угоди у справі на умовах повного (часткового) списання боргу на стадії прийняття (виконання) судового рішення, отже, укладення мирової угоди наступає після періоду, який є предметом позовних вимог про стягнення і зазначене не може бути аргументом недійсності укладеної мирової угоди.

Скаржником додано до касаційної скарги копію ухвали господарського суду Закарпатської області від 14.09.2004 про затвердження мирової угоди у справі №8/164 з якої вбачається, що предметом стягнення у ній були відсотки за період з 01.02.2003 року по 30.06.2004 року по кредитному договору №01 від 29.01.2001року на загальну суму 36671,42 грн., які за умовами затвердженої судом мирової угоди підлягали "списанню (прощенню) після повного виконання положень Мирової угоди №1 та Мирової угоди № 2в строки, вказані у даній Мировій угоді".

Відповідно до статті 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація) . Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що судами не в повній мірі виконано вказівки касаційного суду на предмет дослідження доводів відповідача про припинення зобов'язань по сплаті відсотків за спірний період шляхом укладення іншої угоди (новації зобов'язань або їх прощення), зокрема мирової угоди затвердженої ухвалою суду від 14.09.2004 у справі 8/164.

Наведене вище свідчить про неповноту дослідження судами обставин справи та невиконання вказівок Вищого господарського суду України, наданих в постанові від 04.04.2007, що є порушенням процесуального законодавства, зокрема статей 43, 111-7, 111-12 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення»від 29.12.1976 № 11 рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України; в рішенні суду необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення господарського суду Закарпатської області від 09.07.2007 та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 23.10.2007 у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду належить врахувати викладене та дослідити обставини припинення (прощення) зобов'язань по сплаті відсотків за період з січня 2004 року по травень 2004 року згідно договору №01 від 29.01.2001, укладеного сторонами у справі, з врахуванням умов укладеної мирової угоди у справі № 8/164 господарського суду Закарпатської області, затвердженої ухвалою суду від 14.09.2004 у справі .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нове життя» задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.10.2007 та рішення господарського суду Закарпатської області від 09.07.2007 скасувати, справу № 12/250 направити на новий судовий розгляд до господарського суду Закарпатської області.

Головуючий Б. Поляков

Судді                                                                        Л. Катеринчук

Н. Ткаченко