СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа №

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

4 лютого 2008 року:

позивача - Молочко Ю. О., довіреність № 01.977 від 19.06.07, Сімферопольська міська санітарно-епідеміологічна станція;

Кідіменко Н.І., довіреність № 01.976 від 16.06.07, Сімферопольська міська санітарно-епідеміологічна станція;

відповідача - Окул Н.Л., довіреність № 1683 від 15.12.06, Державна інспекція з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим;

5 лютого 2008 року:

позивача - не з'явився, Сімферопольська міська санітарно-епідеміологічна станція;

відповідача - не з'явився, Державна інспекція з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим;

розглянувши на ( ) від по справі №

за позовом

до

про

ВСТАНОВИВ:

Сімферопольська міська санітарно-епідеміологічна станція звернулася до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання протиправними та скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим №69 від 11 грудня 2006 року про застосування санкцій в сумі 100434,00 грн., в тому числі 33478,00 грн. економічних санкцій та 66956,00 грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податок на додану вартість на тарифи на послуги розрахований їм правомірно згідно статті 9 Закону України "Про ціни і ціноутворення" та Закону України "Про систему оподаткування".

Також позивач вважав, що Державна інспекція з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим безпідставно застосувала до нього санкції рішенням №69 від 11 грудня 2006 року, а тому просив визнати рішення відповідача протиправним та скасувати його.

Відповідач - Державна інспекція з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим проти позову заперечував, вважав що штрафні санкції застосовані у відповідності до діючого законодавства України, рішення №69 від 11 грудня 2006 року є законним і обґрунтованим.

При цьому відповідач посилався на статтю 13, частину 1 статті 14 Закону України "Про ціни та ціноутворення", на "Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами" №1819 від 13 грудня 2000 року, закон України "Про забезпечення санітарного і епідеміологічного благополуччя населення", пункт 4.1 статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість", пункт 3 статті 116 Конституції України.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим провадження у справі було зупинено до отримання відповіді від Кабінету міністрів України на запит щодо документального узгодження проекту та прийняття постанови Кабінету Міністрів України №1351 від 27 серпня 2003 року.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 20 листопада 2007 року (суддя Ловягіна Ю.Ю.) у справі №2-30/7678-2007А адміністративний позов Сімферопольської міської санітарно-епідеміологічної станції задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим №69 від 11 грудня 2006 року про застосування санкцій в сумі 100 434, 00 грн., в тому числі 334 478, 00 грн. економічних санкцій та 66 956, 00 грн. штрафних санкцій.

Задовольняючи позов, суд вказав на те, що здійснювати міркування щодо наявності податку на додану вартість у складі тарифів (прейскурантів) до внесення цих змін є безпідставним, дії позивача відповідно до податкових роз'яснень не утворюють підстав для застосування до нього економічних санкцій як виду відповідальності. Крім того, суд зробив висновок, що думка відповідача про те, що роз'яснення Державної податкової адміністрації Автономної республіки Крим не можна вважати правомірними, не підтверджено посиланням на норми права.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Державна інспекція з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову скасувати.

На думку заявника апеляційної скарги, постанова прийнято з порушенням норм матеріального права та не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Державна податкова адміністрація України, даючи відповідь, виходила з помилкового припущення про те, що до тарифів (прейскурантів), податок на додану вартість не включено.           Крім того, податкове роз'яснення є оприлюдненням офіційного розуміння окремих положень податкового законодавства контролюючими органами в межах їх компетенції, яке використовується при обґрунтуванні своїх рішень під час проведення апеляційних процедур, тобто на спірні правовідносини згадана відповідь не поширюється.

При цьому відповідач посилається на пункт 4.1 статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість", підпункт "г" підпункту 4.4.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-111 від 21 грудня 2000 року.

На підставі розпорядження першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 4 лютого 2008 року було здійснено заміну складу колегії: суддю Антонову І.В. змінено на суддю Латиніна О.В.

Представник позивача - Сімферопольська міська санітарно-епідеміологічної станція, надав заперечення на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 4 лютого 2008 року по 5 лютого 2008 року.

Переглянувши постанову суду в порядку статей 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши представників позивача, відповідача, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія встановила наступне.

В період з 28 листопада 2006 року по 8 грудня 2006 року Державною інспекцією з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим було проведено перевірку дотримання Сімферопольської міської санітарно-епідеміологічною станцією вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2003 року №1351 "Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи та послуги, які виконуються та надаються за платню установами і організаціями державної санітарно-епідеміологічної служби" щодо правильності формування і застосування тарифів на роботи і послуги за період з 1 грудня 2005 року по 31 травня 2006 року.

В результаті перевірки було складено акт №0948 від 8 грудня 2006 року, згідно з яким, у результаті порушення Постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2003 року №1351, позивачем було необґрунтовано отримано виручку у розмірі 33478, 30 грн., яка склалась з суми застосованого податку на додану вартість.

11 грудня 2006 року Державною інспекцією з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим          відносно позивача було ухвалено рішення №69 "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін".

Відповідно до вищевказаного рішення, позивач необґрунтовано застосував додаткову націнку у вигляді податку на додану вартість у розмірі 20 відсотків до тарифів, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2003 року №1351, з приводу чого у позивача вилучалось до державного бюджету одержана виручка у розмірі 33 478, 30 грн. та застосовувались штрафні санкції у подвійному розмірі від одержаної виручки у розмірі 66 956,00 грн.

Згідно частини 3 статті 1 Закону України "Про систему оподаткування", ставки, механізм справляння податків і зборів (обов' язкових платежів) і пільги щодо оподаткування можуть встановлюватись або змінюватись тільки законами про оподаткування. Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій визначаються Законом України "Про податок на додану вартість".

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 92 Конституції України, виключно законами України встановлюється система оподаткування в Україні, податки і збори. Принципи побудови системи оподаткування в Україні, види податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників податків визначаються законом України "Про систему оподаткування", яким передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) і пільги щодо оподаткування можуть встановлюватись або змінюватись тільки законами про оподаткування (частина 3 статті 1).

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про податок на додану вартість", операції платників податку з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України є об'єктом оподаткування.

Пунктом 6.1 статті 6 вищевказаного Закону вказане, що об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

Пунктом 4.1 статті 4 зазначеного Закону передбачено, що база оподаткування операцій з продажу товарів (робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включається в ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування.

До складу договірної (контрактної) вартості включається будь - які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь - яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), проданих (виконаних, наданих) таким платником податку.

Статтею 6 Закону України "Про ціни і ціноутворення" передбачено, що в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи. Згідно зі статтею 8 цього Закону, державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів), граничних рівнів цін (тарифів), або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів та іншими методами, введеними Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 35 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення", сплата послуг у сфері забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя, що не відносяться до медичної допомоги населенню, здійснюється за тарифами та прейскурантами, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

27 серпня 2003 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №1351 "Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, які виконуються і надаються за платню установами і організаціями державної санітарно - епідеміологічної служби", якою користується Сімферопольська міська санітарно-епідеміологічна станція у процесі своєї діяльності.

11 травня 2006 року до зазначеної вище Постанови, Постановою Кабінету Міністрів України №662 було внесено зміни, з яких вбачається, що тарифи (прейскуранти) складені без урахування податку на додану вартість.

Судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснювати міркування щодо наявності податку на додану вартість у складі тарифів (прейскурантів) до внесення цих змін, є безпідставним.

Відповідно до підпункту 4.4.2 Закону України "Про порядок погашень зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", податковими роз'ясненнями вважаються будь - які відповіді контролюючого органу на запити зацікавлених осіб з питань оподаткування. Роз'яснення окремих положень податкового законодавства надаються контролюючими органами у порядку, визначеному відповідним центральним (керівним) органом контролюючого органу, виходячи із положень підпункту 4.4.1 цього пункту, принципів оподаткування, викладених у Законі України "про систему оподаткування" та економічного змісту податку, збору (обов'язкового платежу), який розглядається.

Як вбачається з матеріалів справи, у податковому роз'яснені Державної податкової адміністрації України від 15 вересня 2003 року №8101/5/15-2416 вказується про необхідність додавати до законодавчо визначеної ціни податок на додану вартість при здійсненні операцій з надання платних санітарно - епідеміологічних послуг.

Відповідно до підпункту "д" пункту 4.4.2 Закону України "Про порядок погашень зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", не може бути притягнутий до відповідальності платник податків, якій діяв згідно до наданого йому податкового роз'яснення (при відсутності податкових роз'яснень за цим питанням, які мають пріоритет) чи у узагальнюючим податковим роз'ясненням тільки на підставі того, що у подальшому таке податкове роз'яснення чи узагальнене роз'яснення було змінено чи скасовано, чи надано нове податкове роз'яснення такому платнику податків чи узагальнене податкове роз'яснення, яке суперечить попередньому, яке не було скасовано (відізвано).

Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що дії позивача відповідно до податкових роз'яснень не утворюють підстав для застосування до нього економічних санкцій як виду відповідальності.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги Державної інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, постанова судом першої інстанції прийнята при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, відповідності висновків обставинам справи, інших підстав для скасування постанови суду також не має.

Керуючись статтями Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 20 листопада 2007 року у справі №2-30/7678-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя

Судді