ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  31/539

05.02.08

За позовом        Відкритого акціонерного товариства
«Київспецтранс», м. Київ

До                       Київського міського
територіального відділення Антимонопольного

комітету
України, м. Київ

Про                          визнання недійсним
рішення від 14.03.2007р. № 2/6-П

Суддя  Качан Н.І.

Представники:

Від позивача       Косинський В.М. -пред. по довір.

Від відповідача   Морозова В.В.-пред. по довір., Тринчук
С.В.  -пред. по довір.

В судовому засіданні оголошувались
перерви відповідно до ст. 77 ГПК України

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом
про визнання недійсним рішення відповідача від 14.03.2007р. № 2/6-П щодо
порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення
штрафу, посилаючись на безпідставність застосування штрафної санкції та
порушення відповідачем прав та інтересів позивача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.11.2007р. порушено провадження у справі та призначено розгляд
справи на 19.12.2007р.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував
та у порядку ст. 59 ГПК України надав до суду відзив на позовну заяву. Також,
відповідач наголошує на пропущення позивачем строку позовної давності на
оскарження спірного рішення та пресікальний характер даного строку.

Судом, у відповідності до вимог ст.
81-1 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які  долучені до матеріалів справи.

Розглянувши наявні у справі
документи і матеріали,  всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,
-

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням Адміністративної колегії
Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету
України від 14.03.2007р. № 2/6-П «Про визнання вчинення порушення законодавства
про захист економічної конкуренції та накладення штрафу»на відповідача
накладено штраф у розмірі 15 000 грн. за вчинення порушення, передбаченого
пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" як дії суб'єкта господарювання, який
займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що можуть привести до
ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на ринку.

Позивач зазначає, що всупереч
вимогам ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції"
відповідач не надіслав позивачу повного тексту рішення, а надіслав лише першу і
третю сторінки рішення, без другої сторінки. Тобто надіславши неповний текст
рішення відповідач спричинив певні незручності та неможливість своєчасного
оскарження прийнятого рішення. Це підтверджується Актом про відсутність
документа в конверті від 23.03.2007р., та листом відповідача від 17.10.2007р. №
26-9/2142, в якому відповідач підтвердив, що надіслав позивачу рішення лише на
2 аркушах, і визнав, що позивач отримав неповний текст рішення.

Позивач зазначає, що отримав повний
текст рішення відповідача лише 29.10.2007р. під час ознайомлення з матеріалами
справи № 48/300, яка розглядалась Господарським судом міста Києва. Наведене
підтверджується заявою про ознайомлення з матеріалами справи № 48/300 та
надання дозволу на знімання копій матеріалів справи.

Отримавши повний текст рішення
29.10.2007р., позивач згідно ст. 60 Закону України „Про захист економічної
конкуренції" звертається до господарського суду з даним позовом у
двомісячний строк, обраховуючи право на звернення з дня одержання повного
тексту рішення.

Розглянувши справу від 24.11.2006р.
№ 68-6/11.06 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції,
відповідач прийняв вказане Рішенням, яким наклав на позивача штраф у розмірі 15
000 грн., оскільки визнав: що позивач допустив порушення законодавства про
захист економічної конкуренції, передбаченого п. 2 ст. 50 та частиною першою
ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", що, на
думку позивача, абсолютно не відповідає дійсності.

В Рішенні відповідач стверджує, що
позивач відмовив приватному підприємцю                ОСОБА_1 в укладенні договору на
скид рідких побутових відходів на зливній станції, що стало підставою для
накладення на позивача штрафу.

23.10.2006р. позивач надіслав на
адресу ОСОБА_1, два примірники проекту Договору на приймання і знешкодження
рідких побутових відходів (РПВ) на зливній станції, разом з супровідним листом
від 23.10.2006 р. № 2807/03, що підтверджується поштовим чеком від 23.10.2006
р. № 3564 про відправку та описом вкладення в цінний лист.

27.10.2006 р. ОСОБА_1 отримав
вказаний лист разом з проектом договору, що підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення № 747510 (копії додаються). В супровідному
листі від 23.10 2006 р. № 2807/03 ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись,
підписати, та скріпити печаткою обидва примірники проекту договору, та протягом
двадцяти днів один примірник повернути на адресу позивача. В разі наявності
заперечень щодо окремих умов договору було запропоновано протягом двадцяти днів
надіслати на адресу позивача два примірника протоколу розбіжностей разом з
підписаним проектом договору згідно вимог ст. 181 Господарського кодексу
України.

01.12.2006р. позивач повторно
надіслав на адресу ОСОБА_1, два примірника проекту Договору на приймання і
знешкодження рідких побутових відходів (РПВ) на зливній станції, разом з супровідним
листом від 01.12.2006 р. № 4803/01, які ОСОБА_1 отримав 04.12.2006р., що
підтверджується поштовим чеком від 01.12.2006 р. № 7855, та повідомленням про
вручення поштового відправлення № 762560.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1
залишив без уваги запропонований йому позивачем проект Договору і не розглянув
його у встановленому законодавством порядку.

Станом на 14.03.2007р., тобто на
час прийняття Рішення від ОСОБА_1 не надходило ніяких офіційних відповідей щодо
запропонованого йому проекту Договору на приймання і знешкодження рідких
побутових відходів (РПВ) на зливній станції.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу
України, ст. 180 Господарського кодексу України договір вважається укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними є умови, визнані такими за законом, чи необхідні для договорів даного
виду, а також умови щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута
згода.

Позивач зазначає, що не відмовляв
ОСОБА_1 в укладанні договору, і готовий був для офіційних переговорів щодо умов
такого договору та вчинив всі необхідні дії, спрямовані на укладання договору з
приватним підприємцем ОСОБА_1, а саме: надіслав ОСОБА_1 проект вказаного
договору.

Наведені вище обставини та
пояснення були викладені позивачем в Поясненні від 24.10.2006р. №2818/03 та в
запереченні від 10.01.2007р.№ 09/03, які було подані відповідачу через його
канцелярію, що підтверджується штампами вхідної кореспонденції відповідача,
тобто до прийняття рішення по суті.

В Рішенні відповідач вказав, що
твердження позивача не приймаються до уваги, оскільки розгляду підлягає стан,
який існував до подачі Заявником заяви до органів Антимонопольного комітету
України. Таке твердження відповідача, на думку позивача, грубо порушує ч. 3 ст.
46 Закону України "Про захист економічної конкуренції", яка
передбачає, що у разі, якщо порушення не призвело до суттєвого обмеження чи
спотворення конкуренції, не завдало значних збитків окремим особам чи
суспільству та вжито відповідних заходів для усунення наслідків порушення,
провадження у справі про порушення законодавства про захист економічної
конкуренції не розпочинається, а розпочате провадження закривається.

Крім того, позивач зазначає, що
відповідач прийняв  спірне рішення при
неповному з'ясуванні обставин.

Так, в рішенні відповідач
стверджує, що приватний підприємець ОСОБА_1 неодноразово звертався до позивача
з проханням укласти договір на скид рідких побутових відходів на зливній
станції, що знаходиться за адресою: м. Київ, Наддніпрянське шосе, 11-А.

Разом з тим, відповідач не звернув
уваги, що на адресу позивача дійсно надходили листи з проханням укласти договір
про скид рідких побутових відходів на зливній станції. Але чи дійсно такі листи
були підписані саме приватним підприємцем ОСОБА_1 -невідомо, оскільки до листів
не додавалась копія свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи або інші докази щодо права підпису зазначених
листів, що ставило під сумнів достовірність статусу "приватного підприємця".

На адресу позивача не надсилався
проект договору про скид рідких побутових відходів на зливній станції, у
зв'язку з чим позивач міг не знати, на яких умовах  ОСОБА_1 бажає укласти договір.

Крім того, ОСОБА_1 особисто до
позивача не з'являвся. ОСОБА_1 також не був присутнім під час розгляду справи
відповідачем про порушення законодавства про захист економічної конкуренції,
яку відповідач ніби-то порушив за заявою підприємця.

Приймаючи Рішення, відповідач також
не звернув уваги на ту обставину, що згідно п.п. 3.3.1 п. 3.3. "Правил
приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва",
затверджених розпорядженням Київської міської державної адміністрації від
18.06.2003 р.         № 1073, позивач
повинен отримати дозвіл на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, без
якого позивач не має права здійснювати діяльність по прийманню та скиду рідких
відходів на зливній станції.

У позивача відсутній дозвіл на скид
стічних вод у систему каналізації м. Києва, що взагалі ставить під сумнів право
позивача користуватись зливною станцією та укладати договори з іншими
підприємствами або приватними підприємцями на скид рідких відходів. Оскільки
згідно ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений без відповідного
дозволу, може бути визнаний судом недійсним.

Відповідач вказаних обставин, на
думку позивача, не з'ясував, що вплинуло на неповноту прийнятого спірного
Рішення, а відповідно прийняті штрафні санкції вважає безпідставними.

Відповідач в свою чергу проти
позову заперечував, посилаючись на наступні обставини.

Відповідач розглядав стан, який
існував до подачі ОСОБА_1 заяви до відділення, а факт звернення до позивача з
проханням укласти договір на скид рідких побутових відходів на Станцію
підтверджується листами ВАТ «Київспецтранс»від 27.06.2006р. (вх. № 2885) та від
17.07.2007р. (вх. № 3155).

Факт відмови в укладенні вказаного
договору засвідчується та підтверджується листом відповідача   від
27.07.2006р. № 1522/01.

Відповідач вважає твердження
позивача про те, що Відділенням не взято до уваги ч. 3 ст.46 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»безпідставним та таким, що не відповідає
дійсним обставинам справи, оскільки, відділення не надавало позивачу
рекомендацій, а відповідно до статті 48 Закону прийняло рішення про визнання
вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та
накладення штрафу, тому посилання відповідача на частину 3 статті 46 Закону є
недоречним.

Таким чином, суд приходить до
висновку про доведеність заперечень відповідача в зазначеній вище частині.

Відповідач вважає доводи позивача
щодо неотримання повного тексту рішення із зазначенням додатку на двох аркушах
таким, що не суперечить супровідному листу від 16.03.2007р., але це не доводить
факт неотримання рішення.

До того ж позивач не надав суду безумовних
доказів про те, що прийняв своєчасно всіх залежних від нього заходів щодо
отримання повторно повного  тексту
рішення.

Відповідно до рекомендованого
поштового відправлення копію зазначеного рішення Позивач отримав 23.03.2007р.
Таким чином, штраф позивач повинен був сплатити 23.05.2007р.

Відповідно до частини сьомої статті
56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі
несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного
комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Позивач рішення відповідача не
оскаржував, а також штраф, накладений зазначеним рішенням, у встановлений
законом строк, не сплатив.

Відповідач звернувся до
Господарського суду м. Києва із позовною заявою про стягнення з позивача штраф
у розмірі 15 000 гри. та пені у розмірі 11 250 грн.

За рішенням Господарського суду
міста Києва від 28.08.2007р. № 48/300 (за 2007рік) позовні вимоги відділення
були задоволені повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 09.10.2007р. рішення Господарського суду міста Києва
від 28.08.2007р. № 48/300 (за 2007рік) залишено без змін, апеляційну скаргу ВАТ
«Київспецтранс»- без задоволення.

Відповідно до частини першої статті
60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»відповідач має право
оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або
частково до суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може
бути відновлено, оскільки зазначений строк є припікальним і згідно зі ст. 223 ГК
України строки реалізації господарсько-правової відповідальності на такі
правовідносини не поширюються (Лист Вищого господарського суду України №
01-8/432 від 19.06.2007р.).

У даному позові позивач посилається
на Акт про відсутність документа в конверті, який датовано 23.03.2007р. Разом з
тим, у повторному запиті до відповідача від 19.10.2007р.                    № 4236/03 щодо надіслання
повного тексту рішення від 14.03.2007р. за № 2/6-П, позивач зазначав про те, що
внаслідок великого завантаження судовими справами та здійсненням протягом 2007
року перевірок контролюючими органами ВАТ «Київспецтранс»лише у жовтні 2007
року помітило, що був отриманий неповний текст спірного рішення, що безумовно є
неуважністю з боку працівників позивача.

Однак така інформація позивача,
визнається судом недостовірною, оскільки, позивач мав текст спірного рішення та
у травні 2007 року звертався з позовом про його скасування до Господарського
суду міста Києва. До матеріалів справи залучено копію ухвали суду від
15.05.2007р. за № 05-5-48/6885-А, відповідно до якої позивачу відмовлено у
відкритті провадження за заявленим позовом (на підставі ст.ст. 109, 165 КАС
України).

Таким чином, саме з вини позивача
було пропущено строк для оскарження спірного рішення відповідача і підстав для
його поновлення судом не вбачається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, позов визнається
судом не доведеним, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
оскільки позивачу у позові відмовлено, то судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись Законом України "Про
захист економічної конкуренції", ст.ст. 33, 34, 44, 82-85 ГПК України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                          Н.
І. Качан