ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"31" січня 2008 р.                                        Справа № 3/351/4

« 31 » січня 2008 року справа № 3/351/4

12 год. 10 хв.

За позовом Прокурора Сосницького району в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в Сосницькому районі смт.Сосниця, вул.Троїцька, 32

Третя особа на стороні позивача Сосницька селищна рада смт.Сосниця, вул.Лесі Українки, 3

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Польове” Сосницький район, с.Чорнотичі, вул.Шлях, 60

про стягнення 20509,19 грн.

Суддя В. М. Репех

За участю секретаря судового засідання Карнабеда Т. О.

Представники сторін :

від позивача: Козлова Ю. М. –головний держподатінспектор з питань юридичної роботи, довіреність № 181/9/10-002 від 29.03.2007р.

від відповідача: не з”явився

від третьої особи: Панченко М. О. –спеціаліст 1 категорії селищної ради, доручення № 59 від 30.01.2008р.

В засіданні прийняв участь представник прокуратури Чернігівської області Демидок Д. А., посвідчення № 123 від 24.03.2005р.

СУТЬ СПОРУ:

Постанова прийнята після перерви оголошеної в засіданні згідно статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Прокурором Сосницького району в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в Сосницькому районі подано позов про стягнення з відповідача на користь місцевого бюджету Сосницької селищної ради заборгованості по прибутковому податку з громадян в сумі 20509,19 грн.

Позовна заява обґрунтовується тим, що заборгованість зі сплати прибуткового податку не є ні узгодженою сумою податкового зобов”язання, ні, відповідно, податковим боргом. На думку позивача, на заборгованість, яка є предметом даного спору ( прибутковий податок з громадян ) не поширюються норми Закону N 2181-III стосовно надіслання податкових вимог ( стаття 6 ), права виникнення податкової застави ( стаття 8 ), адміністративного арешту активів ( стаття 9 ), продажу активів, що перебувають у податковій заставі ( стаття 10 ).

Позивач вважає, що специфіка оподаткування прибутковим податком не передбачає подання податкових декларацій чи розрахунків з даного платежу, тобто узгодження суми податкового зобов”язання з прибуткового податку не відбувається і карки особових рахунків даного податку податковою інспекцією не ведуться.

Відповідач в засідання суду не з”явився. Про час та місце розгляду справи він повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення № 733984 та № 755562.

Суд, з”ясувавши обставини та докази по справі, встановив наступне:

Відповідно до ввідної частини Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. N 2181-III цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів ( обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Саме цим Законом і запроваджене поняття податкового зобов'язання, податкового боргу, як податкового зобов'язання узгодженого платником податків або встановленого судом, але не сплаченого у встановлений строк, а також пені, нарахованої на суму такого податкового зобов'язання.

Згідно пункту 1.1 статті 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. N 2181-III платниками податків є юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно з законами покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), пеню та штрафні санкції.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю „Польове” зареєстровано розпорядженням Сосницької райдержадміністрації 13.02.2002р. за № 33. Перебуває на податковому обліку ДПІ у Сосницькому районі з 20.02.2002р., а тому згідно ст.4, п.3 ст.9 Закону України “Про систему оподаткування” зобов”язано сплачувати належні суми податків і зборів (обов”язкових платежів) у встановлені законом терміни.

З матеріалів справи вбачається, що в результаті проведеної позивачем перевірки встановлено, що в порушення ст.8 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” від 22 травня 2003 року N 889-IV станом на 01.07.2007р. не перераховано до бюджету прибутковий податок в розмірі 20509,19 грн.

Податок на доходи фізичних осіб належить до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) ( пункт 4 частини першої 1 статті 14 Закону України від 25 червня 1991 року N 1251-XII „Про систему оподаткування” ).

Згідно ст.11 Закону України “Про систему оподаткування” платник податку несе відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податку та дотримання вимог податкового законодавства.

Відповідно до пункту 1.11 статті 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. N 2181-III податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Підпунктом “б” п.19.2. ст.19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” встановлений обов’язок осіб, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування. У разі коли зазначена особа протягом звітного кварталу не виплачує такі доходи або виплачує доходи не всім платникам податку, зазначена звітність не подається або подається стосовно платників податку, які фактично отримали такі доходи. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не припускається.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.14 Закону України від 25 червня 1991 року N 1251-XII „Про систему оподаткування”, п.1.15 ст.1, пп. пп. „а”, “б” п.19.2. ст.19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, наказів ДПА України N 473 від 30.12.97, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 1998 р. за N 26/2466 та від 29.09.03 № 451, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2003р. за N 960/8281, відповідач, як податковий агент, зобов”язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок з доходів фізичних осіб до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органом.

Порядком заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку”, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2003р. за N 960/8281, передбачена можливість уточнення або коригування. Так, відповідно до п.п.4.3 уточнюючий податковий розрахунок подається у разі необхідності проведення коригувань після закінчення терміну приймання. Уточнюючий податковий розрахунок може подаватися як за звітний період, так і за попередні періоди відповідно до підпункту 5.1 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" N 2181-III.

На виконання цих нормативних актів, Товариство, подавало до податкових органів звіт за формою № 1-ДФ про суми виплачених доходів та утриманих з них податків у встановлені діючим законодавством строки ( акт перевірки від 21.09.2007р. стр.15-17 ).

Статтею 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. N 2181-III визначений порядок узгодження сум податкових зобов'язань, оскарження рішень контролюючих органів та визначення податкового боргу.

У відповідності з пунктом 5.1 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. N 2181-III податкове зобов”язання, самостійно визначене платником податку у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації до органів державної податкової служби і підлягає сплаті протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації.

Підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. N 2181-III передбачено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені пунктом 5.3 статті 5 цього Закону, визнається сумою податкового боргу платника податків. Отже, податковий борг це в будь-якому випадку узгоджене податкове зобов’язання, яке не сплачене у встановлений строк.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства, яке регулює порядок нарахування та сплати загальнообов’язкових платежів, зокрема, податку з доходів фізичних осіб, необхідно зробити висновок про те, що таким законодавством передбачена можливість самостійного узгодження податкового зобов’язання з даного виду платежу шляхом подання відповідного податкового розрахунку форми 1-ДР.

Таким чином, податковий орган, встановивши при перевірці, що платник податку самостійно узгодив суму податкового зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб шляхом подання відповідних податкових розрахунків встановленої форми, але не сплатив таку суму в установлені законом строки, повинен був в подальшому дотриматися процедури стягнення податкового боргу, а саме направити відповідачу першу та другу податкові вимоги відповідно до пункту 6.2 статті 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. N 2181-III.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з позовної заяви, податковим органом не дотримано встановленого законом обов”язку, податкові вимоги платнику не надсилались.

Позивачем також не враховано вимоги п.п.15.2.1 п.15.2 ст.15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. N 2181-III в частині граничних строків стягнення податкового боргу.

Примусове стягнення податкової заборгованості - передбачена законодавством України процедура погашення податкової заборгованості платника податків шляхом звернення стягнення на активи відповідного платника податків.

Активами платника податків згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. N 2181-II є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній особі за правом власності або повного господарського відання.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм, суд дійшов висновку, що дії позивача по стягненню заборгованості з прибуткового податку з громадян вчинені з підстав, які не передбачені законами України, та у спосіб, який не відповідає приписам Закону N 2181-III, такі дії суперечать вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, тому у позові має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст.69, 70, 71, 72, 86, 158, 160-163, 167, 186, 254, 255, пунктом 6 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України суд, –

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя В. М. Репех

Повний текст постанови підписаний