ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.01.08 Справа №2/295-07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Мірошниченко М.В. судді Мірошниченко М.В. , Кричмаржевський В.А. , Хуторной В.М.

при секретарі Соколові А.А.

за участю представників:

позивача: не з’явився;

відповідача: не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Закритого акціонерного

товариства «Страхова компанія «Саламандра-Дніпро»

«Саламандра-Таврія», м. Херсон

на рішення господарського суду Херсонської області від 04.10.2007р.

у справі № 2/295-07

за позовом Державного підприємства Дослідне господарство

«Каховське» Інституту землеробства Південного регіону

УААН, с. Кам’янка Каховського району

Херсонської області

до відповідача Дочірнього підприємства Закритого акціонерного

товариства «Страхова компанія «Саламандра-Дніпро»

«Саламандра-Таврія», м. Херсон

про стягнення 28.035,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державним підприємством Дослідне господарство «Каховське» Інституту землеробства Південного регіону УААН, с. Кам’янка Каховського району Херсонської області було подано позов до Дочірнього підприємства Закритого акціонерного товариства «СК СД «Саламандра-Таврія», м. Херсон про стягнення суми 28.035,52 грн. заборгованості за отриману сільськогосподарську продукцію, у т.ч. 25.742,90 грн. основного боргу та 2292,62 грн. пені.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Херсонської області своїм рішенням від 04.10.2007 року у справі № 2/295-07 (суддя Скобєлкін С.В.) позов задовольнив: стягнув з відповідача на користь позивача суму 25.742,90 грн. основного боргу та 2292,62 грн. пені.

Рішення суду ґрунтується на ст.193 ГК України та мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань за договором займу від 25.07.2006р., укладеного між сторонами. Судом також залишено без задоволення клопотання відповідача про відстрочку виконання судового рішення, оскільки таке клопотання не було підтверджено відповідними доказами.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, ДП ЗАТ «СК СД «Саламандра-Таврія», відповідачем у справі, була подана апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення господарського суду у справі № 2/2295-07 та прийняття нового рішення, яким надати відстрочку виконання рішення суду. В обґрунтування таких вимог заявник посилається на те, що відповідач не мав змоги розрахуватися з позивачем у повному обсязі, оскільки на те були об’єктивні причини, а саме - у відповідача не було грошових коштів для розрахунку за договором. Залишивши без задоволення клопотання про відстрочку виконання судового рішення, судом не було взято до уваги обставину щодо відсутності у відповідача грошових коштів та накладення арешту на банківський рахунок підприємства.

ДП ДГ «Каховське» Інституту землеробства Південного регіону УААН, позивач у справі, у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти викладених в ній доводів. Зазначає зокрема, що відповідачу неодноразово направлялися претензії з вимогою про повернення боргу, на які відповіді надано не було. Відповідачем не надано суду доказів, які можуть свідчити про тяжкий фінансовий стан підприємства. Позивач на даний період часу знаходиться в скрутному фінансовому стані, оскільки перебував під впливом форс-мажорних обставин, внаслідок чого загинула значна кількість врожаю. Просить рішення господарського суду від 04.10.2007р. у справі № 2/295-07 залишити без змін, а скаргу відповідача – без задоволення.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 3202 від 05.12.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Кагітіної Л.П., Юхименка О.В.

В судовому засіданні 06.12.2007р. розгляд апеляційної скарги на підставі ст.77 ГПК України було відкладено до 23.01.2008р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 71 від 22.01.2008р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Кричмаржевського В.А., Хуторного В.М.

Розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 06.12.2007р. представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач законним правом на участь свого представника в судових засіданнях не скористався. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів на підставі ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні 23.01.2008р. прийнято постанову суду апеляційної інстанції.

Як випливає з матеріалів справи, 25.07.2006р. між ДП ДГ «Каховське» Інституту землеробства Південного регіону УААН (позикодавець) і ДП ЗАТ «СК СД «Саламандра-Таврія» (позичальник) був укладений договір позики, згідно з п.1.1 якого позикодавець передає позичальнику позику у вигляді товару – пшениці 6 класу по якості у відповідності з діючим ДСТУ в обсязі 60 тон, а позичальник зобов’язується повернути зазначений товар або вартість товару по позиці в обумовлений цим договором строк по цінам на момент повернення.

Повернення позики відбувається у строк до 02.09.2006р. (п.2.2 договору).

У випадку порушення зазначених в п.2.2 цього договору строків повернення суми позики, позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення (п.3.2 договору).

Договір набирає чинності з моменту передачі позикодавцем позичальнику товару і діє до повного виконання сторонами всіх зобов’язань за ним (п.7.1 договору).

На виконання умов даного договору, позивачем було передано відповідачу за накладною № 6/241 від 31.07.2006р. та довіреністю серії МАЙ № 343563 від 31.07.2006р. пшеницю 6 класу в кількості 48870 кг за ціною 670,00 грн. за 1 тону, на загальну суму 32.742,90 грн.

Відповідач у встановлений в договорі строк позику позивачу не повернув.

В подальшому відповідачем було частково погашено суму боргу, а саме, 21.11.2006р. – в сумі 3000,00 грн., 13.12.2006р. – в сумі 4000,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку. Всього відповідачем сплачено позивачу суму 7000,00 грн., що також підтверджується довідкою позивача за № 261 від 21.12.2007р.

В березні 2007р. позивачем на адресу відповідача була направлена претензія з вимогою про перерахування залишку суми основного боргу в розмірі 25.742,90 грн., а також нарахованої суми пені.

Відповідач на вказану претензію не відреагував, у зв’язку з чим позивач звернувся із позовом до суду про стягнення з відповідача суми 25.742,90 грн. основного боргу. Крім того, на підставі п.3.2 договору, позивачем на суму боргу за період з 02.09.2006р. по 01.03.2007р. нарахована сума пені у розмірі 2292,62 грн., яку також заявлено до стягнення. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на договорі позики від 25.07.2006р., укладеного між сторонами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе договірні зобов’язання і в строк, встановлений в п.2.2 договору, а саме - до 02.09.2006р., позику не повернув. Сума позики відповідачем була частково погашена в сумі 7000,00 грн. відповідними платежами 21.11.2006р. і 13.12.2006р. Залишок суми боргу в розмірі 25.742,90 грн. відповідачем сплачено не було.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічне положення містить ст.193 ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, позовна вимога про стягнення суми 25.742,90 грн. основного боргу є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення суми пені, то суд зазначає наступне.

У відповідності зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За ст.3 цього ж Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За період з 02.09.2006р. по 01.03.2007р. позивачем нарахована сума пені у розмірі 2292,62 грн. Тобто, нарахування пені позивачем здійснено за період, що перевищує 6 місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

В той же час, згідно з ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки інше не встановлено законом або договором позики від 25.07.2006р., то нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання відповідачем свого зобов’язання зі своєчасного повернення позики, припиняється через 6 місяців від дня, коли таке зобов’язання мало бути виконано відповідачем, тобто, через 6 місяців після 02.09.2006р. (дата повернення позики, зазначена в договорі). Таким чином, нарахування пені у спірному випадку обмежується періодом часу з 02.09.2006р. до 02.02.2007р., тобто 6 місяців.

З урахуванням часткового погашення відповідачем суми основного боргу 21.11.2006р. і 13.12.2006р. в загальній сумі 7000,00 грн., сума пені за період з 02.09.2006р. до 02.02.2007р. на суму основного боргу буде становити суму 2095,16 грн.

Таким чином, позовна вимога в частині стягнення пені підлягає частковому задоволенню, а саме - в сумі 2095,16 грн. В частині стягнення суми 197,46 грн. пені в позові слід відмовити.

Місцевим господарським судом не був належним чином перевірений розрахунок суми пені, що свідчить про неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, а також не застосовано ст.232 ГК України, що свідчить про порушення норми матеріального права при розгляді справи.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо необхідності надання відстрочки виконання судового рішення строком на 1 рік судом до уваги не приймаються, оскільки вказані доводи не підтверджені відповідними доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 ГПК України. Не надано відповідачем відповідних доказів і на вимогу суду апеляційної інстанції. Крім того, відповідачем ніяким чином не обґрунтовано необхідність надання відстрочки виконання судового рішення строком саме на 1 рік.

До того ж, самим позивачем надані суду документи, з яких вбачається його скрутний фінансовий стан (висновки Торгово-промислової палати України від 02.07.2007р. за № 1740/05-4 та від 21.09.2007р. за № 3659/05-4), що додатково унеможливлює надання відповідачу відстрочки виконання судового рішення в порядку п.6 ст.83 та ст.121 ГПК України.

З огляду на викладене, у зв’язку з неповним з’ясуванням місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, колегія суддів знаходить підстави для зміни оскаржуваного рішення.

Апеляційну скаргу ДП ЗАТ «СК СД «Саламандра-Таврія» слід залишити без задоволення, оскільки її доводи ніяким чином не спростовують висновків місцевого господарського суду.

У відповідності зі ст.49 ГПК України, судові витрати по розгляду справи покладаються на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Дніпро» «Саламандра-Таврія», м. Херсон залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 04.10.2007р. у справі № 2/295-07 змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Дніпро» «Саламандра-Таврія», м. Херсон на користь Державного підприємства Дослідне господарство «Каховське» Інституту землеробства Південного регіону УААН, с. Кам’янка Каховського району Херсонської області суму 25.742,90 грн. основного боргу, суму 2095,16 грн. пені, 280,36 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Херсонської області.

Головуючий суддя Мірошниченко М.В.

судді Мірошниченко М.В.

Кричмаржевський В.А. Хуторной В.М.