ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.03.08р.

Справа № 9/50-08

За позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 15981 грн. 54 коп.

Суддя Подобєд І.М.

При секретарі Фуркаленко І.Л.

Представники:

Від позивача - Драний А.В., заст. начальника юрвідділу, довіреність № 5 від 08.2008р.

Від відповідача - представник не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області звернулося у січні 2008 року до господарського суду із позовом до ВАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення перерахунку по страховим виплатам в розмірі 15981,54 грн. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 10.10.2005р. стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь громадянина Дерби С.В. в рахунок не нарахованих та не виплачених сум втраченого заробітку 15981,54 грн. Вказує, що цим рішенням суду встановлено вину підприємства в недостовірному перерахунку потерпілому на виробництві сум відшкодування шкоди згідно діючого законодавства, оскільки роботодавець несе повну відповідальність за достовірність даних, відображених за підписом посадових осіб, в наданих до Відділення Фонду документів про суму виплат потерпілому. Тобто судом було визначено інший розмір відшкодування шкоди потерпілому, ніж наданий підприємством в момент приймання-передачі особової справи потерпілого. Вважає, що, відповідно до норм Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, виплата перерахунків потерпілим внаслідок вини підприємства з 01.04.2001р. є нецільовим використанням бюджетних коштів. Адже джерелом відшкодування шкоди потерпілим є страхові внески підприємств, в плануванні надходження та витрачання яких, згідно Постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку визначення страхових тарифів для підприємств, установ та організацій на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві” №1423 від 13.09.2000 р., вид таких витрат як виявлені помилки підприємств, і внаслідок чого –перерахунок (збільшення) страхових виплат, не враховувався. Вказує, що неправомірні додаткові витрати тягнуть за собою збитки Фонду, чим спричинено шкоду Відділенню Фонду, а відповідно й Державі. Посилається на положення ст. ст. 225 і 228 Господарського кодексу України, ст. ст. 1172 і 1191 Цивільного кодексу України, на підставі яких просить стягнути з Відповідача грошові кошти в розмірі відшкодування, яке Позивач здійснив вказаному потерпілому.

Відповідач позовні вимоги не визнає. Вказує, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10.10.05р. винною особою в недостовірному перерахунку сум відшкодування шкоди Дербі С.В. визнано ДП Рудоуправління ім.. Кірова, на якому працював потерпілий. Вважає себе неналежним відповідачем. Крім того, вказує, що ні Закон України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, ні Основи законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування не передбачають право страховиків, яким є Позивач, за загальнообов’язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання на звернення з регресними позовними вимогами до страхувальників. Вважає, що відсутність такого права випливає з самої суті соціального страхування від нещасного випадку на виробництві. Вказує, що відповідно до ст. 52 названого Закону страхувальник несе відповідальність лише за шкоду, заподіяну застрахованому або Фонду соціального страхування від нещасних випадків внаслідок невиконання своїх обов’язків із страхування від нещасного випадку, відповідно до законодавства. Крім того, вказує, що ст. 46 названого Закону встановлює перелік джерел фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків, не передбачає в якості джерел його фінансування, коштів, отриманих за регрес ними вимогами. Звертає увагу, що кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не включаються до складу Державного бюджету України, використовуються виключно за їх прямим призначенням і зараховуються на єдиний централізований рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків в установах банків, визначених Кабінетом Міністрів України. У зв’язку з чим, твердження Позивача щодо понесення державою збитків в даному випадку вважає необґрунтованим.

В судовому засіданні 13.03.2008р. оголошені вступна та резолютивна частини рішення, згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд -

встановив:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10.10.2005р. було стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі –Позивач) на користь громадянина Дерби Сергія Володимировича заборгованість по щомісячним страховим виплатам відшкодування втраченого заробітку за період з 01.04.2001р. по 01.10.2005р. у розмірі 15981,54 грн.

Як вказує Позивач, на підставі вищевказаного судового рішення, ним були фактично виплачені потерпілому Дербі С.В. грошові кошти у розмірі 15981,54 грн. за рахунок здійснених до Фонду внесків, що спричинило Позивачу збитків через додаткове витрачання коштів Фонду, тому Позивач має право в порядку регресу стягнути ці збитки з Відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі – Відповідач), як підприємства, з вини якого було завдано шкоду цьому громадянину під час виконання ним своїх трудових (службових) обов’язків.

Спірні правовідносини регулюються Законом України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”.

Так, згідно з частиною 1 статті 9 Закону України “Про охорону праці” відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров’я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”.

Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком (ч.1 ст.5 вказаного Закону).

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов’язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров’я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні.

Усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів, передбачених статтями 21 та 22 цього Закону, провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду (стаття 25 Закону).

Відповідно до частин 1, 2 статті 46 Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків провадить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування.

Частиною 3 статті 46 Закону встановлено, що кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не включаються до складу Державного бюджету України, використовуються виключно за їх прямим призначенням і зараховуються на єдиний централізований рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків в установах банків, визначених Кабінетом Міністрів України для обслуговування коштів Державного бюджету України, або спеціалізованого банку, який обслуговує фонди соціального страхування.

Відповідно до ч. ч.1, 2 статті 47 Закону страхові тарифи, диференційовані по групах галузей економіки (видах робіт) залежно від класу професійного ризику виробництва, встановлюються законом.

Відповідач є платником вищевказаних внесків, тому є правомірним твердження Відповідача про те, що страхові виплати здійснюються за рахунок внесків роботодавців і Закон не передбачає права Фонду на звернення до страхувальника (роботодавця) з регресними вимогами щодо відшкодування сплачених Фондом страхових виплат.

Отже, враховуючи те, що питання сплати внесків підприємствами (страхувальниками) і відшкодування Фондом (страховиком) шкоди врегулювані спеціальним законом - Законом України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, є безпідставними доводи Позивача про необхідність застосування до правовідносин сторін положень ст. ст.225, 228 Господарського кодексу України та ст. ст. 1172, 1191 Цивільного кодексу України.

Таким чином, аналіз чинного законодавства свідчить про те, що у Позивача відсутні правові підстави для звернення до Відповідача з регресними вимогами про стягнення суми 15981,54 грн. заборгованості по щомісячним страховим виплатам відшкодування втраченого заробітку за період з 01.04.2001р. по 01.10.2005р., навіть у тому випадку, коли вона і виникла з вини підприємства, тому у цих позовних вимогах слід відмовити.

Судові витрати у справі покладаються на Позивача, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 4, 32-33, 43-45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя

І.М. Подобєд

Рішення підписано- 29.03.08р.