ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.01.08 Справа № 15/354

за позовною заявою ПП „Полюс-Партнер”,м.Львів

до відповідача ТзОВ „Ресторан Беркут”, м.Львів

про стягнення 324300,00 грн.

Суддя Т.Костів

Представники

Від позивача: Гентош Р.Є. (довіреність №63 від 05.11.2007р.)

Від відповідача: не з'явився

Суть спору: Позов заявлено ПП „Полюс-Партнер”,м.Львів до ТзОВ „Ресторан Беркут”, м.Львів про стягнення 324300,00 грн.

30.10.2007 р. господарський суд Львівської області порушив провадження по справі та призначив розгляд на 13.11.2007 р. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 13.11.2007 р., 11.12.2007 р., 20.12.2007 р., 10.01.2008 р.

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно ст.22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

У судових засіданнях представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві, доповненнях до позовної заяви. Ствердив, зокрема, що на підставі договору цесії від 03.04.2006 р. позивач став кредитором відповідача на загальну суму 317731,60 грн. В період з 28.04.2006 р. по 29.05.2006 р. поручитель боржника Варданян В.О. сплатив кредиторові 324569 грн. Однак, позивач безпідставно повернув сплачені кошти відповідачу. 14.09.2007 р. позивач звернувся до відповідача за поверненням безпідставно отриманих коштів, однак, відповідач у семиденний строк вимогу не виконав. У зв’язку із цим просить позов задовольнити з урахуванням доповнення до позовної заяви та стягнути з відповідача 324300 грн. безпідставно отриманих коштів, 23349,60 грн. інфляційних втрат, 3251,88 грн. –відсотків річних.

У судових засіданнях представник відповідача позов заперечив за безпідставністю з мотивів, зазначених у відзиві. Посилається на належне виконання відповідачем своїх зобов’язань за кредитним договором перед позивачем та зловживання позивачем своїми правами як кредитора. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

12.08.2003 р. між АТ “Кредит Банк (Україна)” та відповідачем (позичальник) був укладений кредитний договір №384, у відповідності до якого банк надає позичальнику кредит в сумі 250000 грн. на фінансування робіт по реконструкції приміщень майнового комплексу ресторану “Беркут”, а в забезпечення зобов’язань позичальника банк приймає, зокрема, повторну заставу не житлових приміщень загальною площею 2820,7 кв.м., що входять до складу майнового комплексу ресторану “Беркут” по вул.. В.Великого, 59б у м. Львові та особисту поруку співзасновника ТзОВ “Ресторан “Беркут” Варданяна В.О.. 12.08.2003 р. між вказаними сторонами був укладений відповідний договір застави. З врахуванням угод про внесення змін та доповнень до кредитного договору №384 від 12.08.2003 р.. зокрема, угоди №3 від 08.07.2005 р. сума кредиту збільшена до 350000 грн. із остаточним терміном погашення кредиту 11.08.2006 р.

03.04.2006 р. між позивачем (цесіонарій) та ВАТ “Кредобанк” (правонаступник АТ “Кредит Банк (Україна)” - цедент) був укладений договір про відступлення прав (цесії) №384, за яким цемент передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором №384 від 12.08.2003 р. зі змінами і доповненнями, який був укладений між цедентом і товариством з обмеженою відповідальністю “Ресторан “Беркут” (боржник).

З матеріалів справи, зокрема, виписок банку, вбачається, що поручитель відповідача – Варданян В.О. належним чином виконав зобов’язання, вчасно сплативши позивачу 322862,60 грн.

З копій платіжних доручень №2 від 03.05.2006 р. на суму 27000 грн., №3 від 03.05.2006 р. на суму 4800 грн., №4 від 03.05.2006 р. на суму 158000 грн., №5 від 26.05.2006 р. на суму 134500 грн., усього на суму 324300 грн. випливає, що позивач перерахував не платнику –поручителю, а відповідачу зазначені кошти. Призначення платежу в платіжних дорученнях зазначено як повернення коштів згідно кредитного договору №384 від 12.08.2003 р. та договору про відступлення прав (цесії) №384 від 03.04.2006 р.

Зазначені обставини сторонами не заперечувались та підтверджуються фактами, встановленими постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.02.2007 р. у справі №1/1065-28/313.

Позивач ствердив, що перераховуючи кошти він безпідставно посилався на ст. 529 ЦК України, згідно із якою кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов’язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту. Суть кредитного зобов’язання боржника, яке полягало в поверненні суми кредиту до визначеної дати не надавала позивачу права не приймати дострокового, хоча і почасткового виконання. З матеріалів справи вбачається, що позивач, вчиняючи дії, які свідчать про його прострочення як кредитора, намагався звернути стягнення на заставлене майно відповідача, що підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.02.2007 р. у справі №1/1065-28/313. Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Зазначеною постановою суду у позові приватному підприємству “Полюс-партнер” до товариства з обмеженою відповідальністю “Ресторан “Беркут” про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено повністю.

Водночас, вищенаведене та інші матеріали справи свідчать про безпідставність перерахування позивачем коштів у сумі 324300 грн. відповідачу. Зокрема, не зважаючи на посилання у призначенні платежу у платіжних дорученнях, ні умови кредитного договору №384 від 12.08.2003 р., ні умови договору про відступлення прав (цесії) №384 від 03.04.2006 р. не передбачали підстави для такої проплати. Крім того, сума, яка була отримана від поручителя відповідача –Варданяна В.О. є меншою від суми, яка була перерахована позивачем відповідачу. Окрім того, посилаючись на повернення коштів, позивач перерахував їх не платникові, а відповідачу. Належних доказів наявності підстав для оплати зазначених коштів відповідачу суду не надано. Факт отримання коштів у зазначеній сумі відповідач не заперечив.

Згідно із ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому такі положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Ці норми застосовуються, зокрема, до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Згідно із ч.2 ст.1213 ЦК України, набувач зобов’язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення безпідставно сплаченої суми в сумі 324300 грн. підлягає задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три відсотки річних, посилаючись на ту обставину, що надіславши 17.09.2007 р. вимогу про оплату коштів від 14.09.2007 р., у відповідності до ст. 530 ЦК України у відповідача виник обов’язок виконати грошове зобов’язання у семиденний строк. Однак, згідно із ч. 2 ст. 530 ЦК України, боржник повинен виконати обов’язок, строк (термін) виконання якого не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, у семиденний строк з моменту пред’явлення йому вимоги. Надіславши лист з оголошеною цінністю 17.09.2007 р. позивач не надав доказів його отримання відповідачем, тобто дати, коли боржникові була пред’явлена вимога.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей, замість відповідальності, передбаченої у ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачено лише нарахування процентів за користування ними (ст. 536 ЦК України). Однак, доказів правильності встановлення розміру процентів у відповідності до ч. 2 ст. 536 ЦК України суду не надано. Виходячи з наведеного, а також враховуючи обставини отримання відповідачем коштів позивача із зазначеної самим позивачем у платіжних дорученнях підстави, помилковість такої підстави встановлена лише даним рішенням суду і не випливає автоматично зі змісту постанови Львівського апеляційного господарського суду від 07.02.2007 р., підстав для нарахування інфляційних втрат та відсотків річних не доведено суду у встановленому порядку належними доказами і мотивовано всупереч законодавству.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. При цьому, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї. Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судові витрати підлягають покладенню на сторони пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 41, 42 43, 49, 60, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити частково.

2.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Ресторан “Беркут” (м.Львів, вул.В.Великого, 59 б, ) на користь приватного підприємства “Полюс-партнер” (м.Львів, вул.Огієнка, 6/1а, ) 324300 грн. боргу, 3243,00 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Суддя