ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

13.11.08                                                                                           Справа № 10/397

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді

Кравчук Н.М.

суддів

Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши           апеляційну скаргу ТзОВ «Регіональна аптечна база «Данфарм»б/н від 09.06.2008р.

на рішення                    Господарського суду Львівської області від 07.02.2008р.

у справі                    №10/397

за позовом:                     ТзОВ «Аптека Біокон», м. Київ

до відповідача:           ТзОВ «Регіональна аптечна база «Данфарм», м. Львів

про:                              стягнення 218 858,88 грн. боргу,

з участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Дейнека В.С. –представник (довіреність у матеріалах справи)

Права та обов’язки, передбачені статтями 20, 22 ГПК України представнику відповідача роз’яснено. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 07.02.2008р. у справі № 10/397 (суддя Довга О.І.) позовні вимоги ТзОВ «Аптека Біокон»задоволено, стягнуто з ТзОВ «Регіональна аптечна база «Данфарм»на користь ТзОВ «Аптека Біозон»766,80 грн. основного боргу, 4 572,48 грн. пені, 18 956,84 грн. штрафу, 857,33 грн. 3% річних, 3 553,87 грн. інфляційних нарахувань, 2 188,59 грн. державного мита та 118,00 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та витрати за юридичні послуги в сумі 1 350,00 грн.,

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума заборгованості підтверджується матеріалами справи, а доказів її оплати відповідачем не представлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та в позові відмовити. Зокрема, скаржник зазначає, що станом на момент розгляду справи у відповідача не було заборгованості перед позивачем, що у 2007р. між позивачем та відповідачем поставка товарів здійснювалася лише на підставі накладних, тому позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій є безпідставними та необґрунтованими.

Позивач у відзивах на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечує, рішення господарського суду вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача жодного разу в судові засідання не з’являвся, враховуючи, що останній належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, доказом чого є повідомлення про вручення, колегія суддів вважає за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу та матеріали справи, заслухавши представника відповідача, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Між ТзОВ «Аптека «Біокон»(продавець) та ТзОВ «Регіональна аптечна база «Данфарм»(покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 0030 від 01.01.2003р., відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує лікарські засоби згідно накладних, в яких вказана ціна та вартість товару (а.с. 10).

На виконання вказаного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 192 675,34 грн., що підтверджується накладними, з посиланням на договір купівлі-продажу № 0030 від 01.01.2003р., які підписані та скріплені печатками сторін, та довіреностями на отримання даного товару (а.с. 15- 69).

Згідно з пунктом 3.1 договору платежі за поставлений товар проводяться: на умові відстрочки платежу строком 20 днів з моменту отримання товару (моментом отримання у власність товару вважається дата отримання покупцем по товарній накладній.

Однак, відповідач, в порушення умов договору, оплату за отриманий товар здійснив частково в розмірі 3 106,98 грн., в зв’язку з чим у останнього перед позивачем виникла заборгованість на суму 189 568,36 грн., що стало підставою звернення до суду.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, відповідач значну частину боргу погасив, в результаті чого позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 766,80 грн. основного боргу, 4 572,48 грн. пені, 18 956,84 грн. штрафу, 857,33 грн. три відсотка річних, 3 553,87 грн. інфляційних нарахувань та 1 350,00 грн. витрат за юридичні послуги (а.с. 126-128).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 766,80 грн. боргу, оскільки дана вимога позивачем документально обґрунтована, в свою чергу відповідач належними та допустимими доказами її не спростував.

Частиною 1 ст. 261 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Договором купівлі-продажу № 0030 від 01.01.2003р., зокрема п. 6.3, сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату отриманого товару покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі 0,7% від заборгованої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, проте (п.3) розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вимоги вказаного Закону, позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що становить 4 572,48 грн. (згідно поданого позивачем розрахунку а.с. 126).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі наведеного, суд першої інстанції правомірно задоволив позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 553,87 грн. інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, що становить 857,33 грн. (згідно поданого позивачем розрахунку а.с. 127).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 18 956,84 грн., який нарахований на підставі п.6.2 договору та яким передбачено за прострочку платежу штраф в розмірі 10% від суми неоплаченого в строк товару, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій унормований статтею 231 цього ж Кодексу. За приписами пункту 6 наведеної норми штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Крім того, згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

В даному випадку штраф і пеня нараховуються за одне й те ж правопорушення - несвоєчасну оплату (п.6.3) чи прострочку платежу (п.6.2), тому суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком першої інстанції щодо стягнення штрафу в розмірі 18 956,84 грн. За таких обставин, рішення в цій частині підлягає скасуванню, а в позові в цій частині слід відмовити.

Позовні вимоги в частині стягнення витрати на адвокатські послуги в розмірі 1 350,00 грн. підлягають до задоволення, оскільки матеріалами справи підтверджується отримання позивачем юридичних послуг адвоката, пов'язаних з веденням даної справи та відповідно до ст. 44 ГПК України вони відносяться до судових витрат, є доведеним в порядку ст. 33 ГПК України та співрозмірними до ціни позову.

Крім того, скаржником було долучено до доповнення до апеляційної скарги договір поставки товару № 0580 від 23.12.2004р. з протоколом розбіжностей від 25.12.2004р., як доказ того, що поставка товару здійснювалася не на підставі договору купівлі-продажу № 0030 від 01.01.2003р., оскільки останній припинив свою дію в зв’язку з закінченням строку, а поставка товару у 2007р. здійснювалася лише на підставі накладних.

Дане твердження не береться судом апеляційної інстанції до уваги та спростовується матеріалами справи, оскільки, як зазначалося вище, поставка товару у 2007р. здійснювалася на підставі накладних з посиланням на договір купівлі-продажу № 0030 від 01.01.2003р.

Що ж до договору поставки товару № 0580 від 23.12.2004р. з протоколом розбіжностей від 25.12.2004р., то відповідно до ч.3 ст. 101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки скаржником документально необґрунтовано неможливість подання даних доказів в суд першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст.41 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід частково скасувати, а апеляційну скаргу - частково задоволити.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Апеляційну скаргу ТзОВ «Регіональна аптечна база «Данфарм»задоволити частково.

2.          Рішення господарського суду Львівської області від 07.02.2008р. у справі № 10/397 скасувати в частині стягнення 18 956,84 грн. штрафу. В цій частині позову - відмовити. В решті рішення залишити без змін.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

4.          Справу передати в місцевий господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

судді                                                                       Г.М. Гнатюк

О.Л. Мирутенко