ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кравчука Г.А.

суддів :

Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача

не з’явився

відповідача

не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Приватного підприємства “Візаві”

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 29.10.2007 р.

у справі

№ 2-13/5659-2007 господарського суду Автономної республіки Крим

за позовом

Сакського районного споживчого товариства

до

Приватного підприємства “Візаві”

про

стягнення 8 992,40 грн.

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2007 року до Господарського суду Автономної республіки Крим Сакським районним споживчим товариством подано позов (з урахуванням уточнень позовних вимог) до Приватного підприємства (далі ПП) “Візаві” про стягнення 6 339,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення. Згідно укладеного договору відповідач зобов’язувався щомісячно сплачувати орендну плату та плату за комунальні послуги. Однак, відповідач, порушуючи умови договору, орендну плату та плату за комунальні послуги сплачував не в повному обсязі та не в обумовлені договором строки, що призвело до виникнення заборгованості.

Рішенням господарського суду Автономної республіки Крим від 16.08.2007 року (суддя Жукова А.І.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 29.10.2007 року (судді: Борисова Ю.В., Гонтар В.І., Плут В.М.) позов задоволено частково, а саме –з відповідача стягнуто суму заборгованості по орендній платі в розмірі 2 610,00 грн., пеню в сумі 3 132,00 грн., заборгованість по оплаті електричної енергії в сумі 597,40 грн., 71,90 грн. державного мита та 83,19 грн. витрат на Доповідач: Шаргало В.І.

інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а в іншій частині провадження у справі припинено згідно п.4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою у справі рішенням та постановою, відповідач ПП “Візаві" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Скаржник звертає увагу касаційної інстанції на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми статей 33, 35 Господарського процесуального кодексу України та ст. 762 Цивільного кодексу України. На думку скаржника, позивач не надав доказів наявності заборгованості відповідача за елекричну енергію. Крім того, скаржник зазначає, що 21 листопада 2006 року орендовані приміщення були відключені позивачем від електропостачання, що позбавило скаржника змоги використовувати орендовані приміщення, оскільки обладнання, що перебуває в них, не може функціонувати без електроенергії. Також скаржник посилається на незаконність стягнення з нього орендної плати за жовтень 2006 року та пені за несплату цієї суми.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач просить скаргу залишити без задоволення, а постановлені у справі судові рішення –без змін, як такі, що відповідають обставинам справи та чинному законодавству.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 лютого 2006 року між Сакським районним споживчим товариством та приватним підприємством “Візаві” укладений договір оренди нежитлового приміщення за №34, за умовами якого орендар (відповідач) приймає у строкове платне використання частину належного орендодавцю (позивачу) нежилого приміщення площею 90,7 кв.м. та гараж площею 22,0 кв.м. за адресою м. Саки, Новоселівське шосе, 5. Майно передається в оренду для виробничої діяльності. Термін дії договору з 01.01.2006 року до 31. 12.2006 року.

Актом приймання-передачі від 01 січня 2006 року підтверджено передачу відповідачу майна –нежилого приміщення загальною площею 69 кв.м., яке знаходиться за адресою: місто Саки, Новоселівське шосе, 5.

Розділом 3 зазначеного договору сторонами передбачено, що розмір орендної плати складає 870 грн. на місяць, в тому числі 145 грн. податку на додану вартість та вноситься відповідачем до 5 числа поточного місяця разом з авансом за надані комунальні послуги.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що орендар зобов’язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та платежі за надані комунальні послуги. Відповідно до пункту 3.4 договору, вартість комунальних послуг щомісячно відшкодовується орендодавцю (позивачу) за фактичними витратами разом з орендною платою.

Пунктом 5.1.1. договору сторони домовились про відповідальність орендаря за порушення строків внесення орендної плати та сплати комунальних послуг, а саме: орендар сплачує пеню в розмірі 2% від суми платежу за кожен день прострочення.

Однак, Орендар не дотримався умов договору щодо строків внесення вказаних платежів, в результаті чого утворилася заборгованість з орендної плати у розмірі 2 610,00 грн., а заборгованість за надані комунальні послуги склала 597,40 грн. Крім того, позивачем був наданий розрахунок пені, яка склала 3 132,00 грн., що визнаний судами обґрунтованим.

21 листопада 2006 року позивач направив на адресу приватного підприємства “Візаві” попередження, в якому повідомив останнього про порушення ним строків сплати за оренду приміщення та за спожиту електроенергію. Однак, відповідачем заборгованість у добровільному порядку сплачена не була.

Згідно статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частина 3 статті 285 Господарського кодексу України встановлює обов’язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Стаття 286 Господарського кодексу України визначає орендну плату як фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності у строки визначені у договорі.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язаня –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Щодо посилань касаційної скарги на невикористання орендованого приміщення з незалежних від орендаря причин, що на думку скаржника звільняє його від плати за оренду, то зазначена причина –відключення електроенергії у зв'язку з несплатою, не є підставою для звільнення від плати в розумінні змісту ст. 762 Цивільного кодексу України.

Таким чином колегія касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності всіх необхідних правових підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості по орендній платі в розмірі 2 610,00 грн., пені в сумі 3 132,00 грн., заборгованості по сплаті за комунальні послуги в сумі 597,40 грн.

Згідно зі ст.1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Тому доводи касаційної скарги щодо неправильної оцінки та недостатньої перевірки господарськими судами доказів у справі не входять до повноважень суду касаційної інстанції і не можуть бути підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень.

З огляду на викладене та виходячи з меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи господарськими судами фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятих у справі рішень.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства “Візаві” залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 29.10.2007 р. у справі № 2-13/5659-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.