ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" березня 2008 р. Справа № 15/28

за позовом Відкрите акціонерне товариство "Шепетівський цукровий комбінат"

до відповідача 1 : Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна насіннєва компанія"

до відповідача 2 : Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)".

про визнання договору недійсним

Суддя

Секретар судового засідання Щербаков В.В.

Представники:

Від позивача : Водзінський О.В. - довіреність в справі.

Від відповідача 1 : Найдич М.А. - довіреність в справі.

Від відповідача 2 : Колонтирська М.Д. - довіреність в справі.

Статті 20, 22 ГПК України сторонам роз'яснені.

В судовому засіданні оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - ВАТ "Шепетівський цукровий комбінат" м. Шепетівка, Хмельницької області, звернувся до господарського суду з позовом, відповідно з яким просить суд визнати недійсним договір поруки за № 411, укладений 10 вересня 2007 року між ТОВ "Міжнародна насіннєва компанія" та ТОВ "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)".

Як вказує позивач, оспорюваний договір укладений відповідачами без погодження з ВАТ "Шепетівський цукровий комбінат" та без його відома, що свідчить про його недійсність, яка в свою чергу випливає з приписів ст. 511 ЦК України, відповідно з якими зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. При цьому, зазначає, що неповідомлення його, як боржника про існування договору поруки, зумовлює порушення його прав, оскільки примусово позбавляє можливості виконати обов'язки, передбачені ст. 557 ЦК України.

Крім того, позивач зазначає, що оспорюваний договір поруки (правочин) вчинено сторонами без наміру створення правових наслідків, що обумовлювалися ним. Так, як вказує позивач, про існування договору поруки № 411 від 10.09.07р., ВАТ "Шепетівський цукровий завод" дізналося лише при отриманні позовної заяви ТОВ "Міжнародна насіннєва компанія" про стягнення заборгованості за договором на постачання цукрових буряків урожаю 2007 році, строк виконання яких настав 09.11.07р.

Враховуючи це, та зважаючи, що пунктом 7 Договору передбачено, що порука припиняється після закінчення двох місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання боржника згідно договору поставки, з огляду, що відповідач 1 звернувся до суду на початку лютого 2007 року, на думку позивача виникає сумнів бажання сторін при укладенні договору поруки спрямувати його на реальне настання правових наслідків. При цьому, як зазначає, оспорюваний правочин реально спрямований на можливість застосування альтернативної територіальної підсудності, шляхом подачі позову до кількох відповідачів.

Відтак на думку позивача, укладений відповідачами 10 вересня 2007 року договір поруки за № 411 є недійсним, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (фіктивний правочин).

Враховуючи це, вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

Відповідач 1 - ТОВ "Міжнародна насіннєва компанія" позовні вимоги не визнає в зв'язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю.

Як вказує відповідач 1, договір поруки, укладений ним 10.09.07р. з ТОВ "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" повністю відповідає вимогам чинного законодавства та спрямований на настання реальних правових наслідків.

При цьому, відповідач 1 зазначає, що позивач не є стороною договору поруки, останній ніяким чином не порушує його права та охоронювані законом інтереси, відтак на його думку ВАТ "Шепетівський цукровий комбінат" не вправі ставити вимогу про визнання його недійсним.

Враховуючи це, просить позовні вимоги залишити без задоволення.

Відповідач 2 - Рівненський насіннєвий завод "Євронасіння" позовні вимоги відхиляє в повному обсязі.

Як вказує відповідач 2, сторонами договору поруки є лише кредитор і поручитель. Оскільки боржник не є стороною договору, ТОВ "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" виступивши поручителем, не повинно було одержувати на це згоду чи погоджувати поруку із ВАТ "Шепетівський цукровий комбінат".

При цьому зазначає, що укладений договір поруки жодним чином не порушив прав позивача і примусово не позбавляв його можливості виконати свої обов'язки за основним договором № 20/10-Б від 20.11.06р. на постачання цукрових буряків урожаю 2007 року, оскільки ТОВ "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" виступило солідарним поручителем позивача перед ТОВ "Міжнародна насіннєва компанія".

Крім того, зазначає, що укладаючи договір поруки товариство, як поручитель взяло на себе реальні зобов'язання відповідати перед ТОВ "Міжнародна насіннєва компанія" за виконання своїх зобов'язань ВАТ "Шепетівський цукровий комбінат" за договором поставки № 20/10-Б від 20.11.06р. і які в свою чергу були б виконані, якби кредитор звернувся до суду в межах дії строків, встановлених договором поруки.

В зв'язку з безпідставністю та надуманістю позовних вимог, просить в позові відмовити.

Безпосередньо в судовому засіданні представником позивача подано клопотання про призначення судової техніко-криміналістичної експертизи, щодо встановлення точної дати виготовлення та підписання договору. На думку позивача, встановлення дати виготовлення договору поруки надасть можливість встановити дійсні наміри відповідачів, що лежали в основі необхідності укладення спірного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

В свою чергу, предметом позову є визнання недійсним договору поруки, через його невідповідність чинному законодавству, а також те, що вчинений сторонами правочин не спрямований на реальне настання наслідків, відповідно доказуванню у справі підлягає саме відповідність договору вимогам законодавства та його реальність.

З огляду на це, суд не вбачає підстав для призначення судової техніко-криміналістичної експертизи відносно давності виконання договору поруки.

Враховуючи це, спір підлягає вирішенню по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі фактичні докази у справі, як кожний окремо, так і в їх сукупності, давши цьому достатню і об'єктивну оцінку, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, суд встановив та врахував таке.

10 вересня 2007 року між ТОВ Міжнародна насіннєва компанія” (кредитор) та ТОВ “Рівненський насіннєвий завод” (Євронасіння)” (поручитель) був укладений договір поруки за №911 (далі договір поруки, а.с.3), відповідно з яким відповідач 2 зобов’язувався відповідати в повному обсязі перед відповідачем 1 за своєчасне і повне виконання зі сплати основного боргу ВАТ “Шепетівський цукровий комбінат” за договором №20/10-5 на постачання цукрових буряків урожаю 2007 року від 20.11.06р., укладеним між боржником та кредитором (договір поставки) (п.1 Договору).

В свою чергу, предметом договору поставки є поставка кредитором (відповідачем1) боржнику (позивачу) цукрових буряків, які останній зобов’язувався оплатити до 09 листопада 2007 року (п.2 Договору поруки).

Відповідно до п.3 Договору поруки, у випадку порушення боржником зобов’язання, забезпеченого порукою (оплата цукрових буряків до 09.11.07р.), поручитель (відповідач 2) цією порукою забезпечує виконання боржником (позивачем) зобов’язання зі сплати основного боргу за договором поставки в повному обсязі.

При цьому, у відповідності до п.7 Договору порука припиняється, в тому числі, після закінчення двох місяців з дня настання строку виконання основного зобов’язання боржника, згідно договору поставки.

З огляду на це, порука припинилася 09 січня 2008 року.

Суд, приймаючи рішення про відсутність підстав для визнання договору поруки недійсним, насамперед врахував таке.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В свою чергу, виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 ЦК України).

Таким чином, забезпечення виконання основного зобов’язання боржником може бути передбачено як у договорі на виконання основного зобов’язання, так і в формі окремо укладеного правочину, відповідно до вимог закону.

Законом, зокрема §3 Глави 49 ЦК України врегульований такий вид забезпечення виконання зобов’язання, як порука.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов’язку.

Викладене свідчить про те, що договір поруки –це двосторонній правочин, який укладається між кредитором та поручителем. При цьому, договір поруки укладається у відповідності до вимог закону, а саме стст.553-559 ЦК України, саме між кредитором і поручителем.

В свою чергу, діюче законодавство не містить вимог, щодо погодження чи отримання згоди на це боржника.

При цьому, слід зауважити, що оспорюваний позивачем договір поруки ніяким чином не порушив права останнього, так само, як і в примусовому порядку не позбавив його можливості виконати свої зобов’язання за основним договором №20/10-Б від 20.11.06р. на постачання цукрових буряків урожаю 2007 року, оскільки відповідач 2 виступив тільки як солідарний поручитель позивача перед кредитором –ТОВ “Міжнародна насіннєва компанія”.

Не заслуговують на увагу і твердження позивача про те, що правочин, вчинений відповідачами без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися. Так, укладаючи договір поруки, ТОВ “Рівненський насіннєвий завод(Євронасіння)”, що останнім не оспорюється, взяв на себе реальні зобов’язання відповідати перед ТОВ “Міжнародна насіннєва компанія” за виконання позивачем взятих на себе за договором на постачання цукрових буряків урожаю 2007 року №20/10-Б від 20.11.06р. зобов’язань. Як вказав відповідач 2 безпосередньо в судовому засіданні, ці зобов’язання були б ймовірно виконані, якби ТОВ “Міжнародна насіннєва компанія” звернулось до суду в межах дії строків, встановлених договором поруки.

Крім того, укладення договору поруки на конкретно визначений строк, в даному випадку до 09.01.08р. не суперечить приписам ч.4 ст.559 ЦК України.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Викладене в сукупності спростовує твердження позивача.

Більше того, господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

При цьому, окрім контрагентів за договором, прокурора, державних та інших органів позивачем може бути також будь-яке підприємство, установа, організація, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує ця угода.

Натомість, як з’ясовано судом, договір поруки, жодним чином і в будь-який спосіб не порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до стст.33,34 ГПК України, кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Натомість, доводи, на які посилався позивач, як на підставу своїх позовних вимог є безпідставними, необгрунтованими та надуманими, оскільки спростовуються вищевикладеним. На думку суду, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя

Рішення підписано "18 " березня 2008 року.