ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.01.08 Справа №8/468д/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Кагітіна Л.П. судді Кагітіна Л.П. , Коробка Н.Д. , Яценко О.М.

при секретарі: Лолі Н.О.

за участю представників:

позивача: не з”явився;

відповідача: Щербак В.М., довіреність б/н від 24.01.08р.;

Брзенко М.В., довіреність б/н від 24.01.08р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод напівфабрикатів», м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 12.11.2007 р. у справі № 8/468д/07

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод напівфабрикатів», м. Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДнепрПромЕнерго», м. Запоріжжя

про визнання недійсним договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод напівфабрикатів», м. Запоріжжя звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про визнання недійсним договору поставки № 14 від 10.04.2007 р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.11.2007 р. у справі № 8/468д/07 (суддя Попова І.А.) в позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для визнання договору поставки № 14 від 10.04.2007 р. недійсним, оскільки зазначений договір містить всі істотні умови, необхідні для даного виду договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод напівфабрикатів» не погодилося з рішенням суду та звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 12.11.2007 р. у справі № 8/468д/07 та визнати договір поставки № 14 від 10.04.2007 р. недійсним. При цьому вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права. Вказує, що договір повинен бути визнаний недійсним, оскільки він не містить всіх істотних умов, а саме: сторонами не узгоджено специфікацію; відсутні номери та індекси стандартів, технічні умови щодо якості товару.

Відповідач по справі – Товариство з обмеженою відповідальністю «ДнепрПромЕнерго», м. Запоріжжя в запереченнях на апеляційну скаргу зазначив, що рішення господарського суду першої інстанції є законним та вважає, що позивач заявив даний позов з метою уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов”язань, оскільки є рішення цього ж суду по справі №20/523/07-10/544/07 про стягнення з ТОВ «Запорізький завод напівфабрикатів» на користь ТОВ «ДнепрПромЕнерго» 92272,92 грн. боргу. Вказує на те, що сторонами за оспорюваним договором узгоджено всі необхідні суттєві умови та при виконанні цього договору у сторін не виникло розбіжностей щодо якості, кількості, асортименту продукції. Просить в задоволення апеляційної скарги відмовити та залишити рішення господарського суду без змін.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 20.12.2007 року у справі № 8/468д/07 апеляційний розгляд справи призначено на 25.01.2008 року.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 92 від 25.01.2008 року справу № 8/468д/07 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Кагітіна Л.П. (доповідач), судді: Коробка Н.Д., Яценко О.М.

В судовому засіданні 25.01.2008 року представники відповідача підтримали доводи, викладені у запереченнях на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове засідання не з”явився, про причини неявки не повідомив. Про дату, час і місце розгляду справи сторонни були попереджені належним чином. Оскільки, неприбуття у судове засідання представника позивача, повідомленого належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, та враховуючи достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

За заявою представників відповідача, апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів запису судового процесу.

По закінченні судового засідання, за згодою присутніх представників відповідача, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст.99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Вислухавши представників відповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод напівфабрикатів» м. Запоріжжя звернулося з позовом про визнання договору поставки № 14 від 10.04.2007 р. недійсним на підставі ст.ст.189,207,266,268 ГК України.

Рішенням господарського суду Запорізької області в задоволенні позовних вимог відмовлено, з чим не погодився позивач по справі та звернувся з апеляційною скаргою про його скасування.

Колегія суддів, заслухавши представників відповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи, застосування норм матеріального та процесуального права при винесені оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню в силу наступного:

Як свідчать матеріали справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю “Запорізький завод напівфабрикатів” м. Запоріжжя (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДнепрПромЕнерго” м. Запоріжжя (постачальник) 10.04.2007р. було укладено договір поставки №14.

Відповідно до п.1.2. договору постачальник зобов”язався передати у власність покупцю продукцію, а покупець зобов”язується прийняти та своєчасно оплатити цю продукцію.

Визнання недійсним вказаного договору поставки, на підставі ст.189,207,266,268 Господарського кодексу України, у зв’язку з відсутністю у договорі всіх істотних умов, передбачених законодавством для договорів даного виду, було предметом судового позову у цій справі.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи нижчевикладене:

Згідно ст.207 Господарського кодексу України, господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст.208 цього ж кодексу, якщо господарське зобов’язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов’язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов’язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. У разі визнання недійсним зобов’язання з інших підстав кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні все одержане за зобов’язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов’язання не передбачені законом.

Вимагаючи визнати недійсним договір поставки від 10.04.2007 року, позивач вказує на те, що спірний договір не містить декілька істотних умов, передбачених чинним законодавством для договорів даного виду.

Так, позивач вважає, що в порушення ч.2 ст.266 Господарського кодексу України, сторони не узгодили специфікацію якою б визначили загальну кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами; а в порушення ч.2 ст.268 Господарського кодексу України, в договорі не зазначені номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів.

Згідно ст.180 Господарського кодексу України:

1.зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов’язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов’язкові умови договору відповідно до законодавства;

2. господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода;

3. при укладенні господарського договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору;

4. умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов’язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг;

5. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Відповідно до ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник зобов”язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні-покупцеві товар (товари), а покупець зобов”язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно приписів ст.266 вказаного кодексу України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків(еталонів),прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Отже, зазначеною нормою визначено, що у разі потреби та необхідності суб”єкти господарювання можуть узгодити специфікацію продукції, визначеної родовими ознаками, в якій будуть зазначені кількість, асортимент, номенклатура тощо.

Як випливає з тексту оспорюваного договору, сторони не передбачили узгодження специфікації, а передбачили умовами договору (п.2.2.), що продукція поставляється постачальником згідно письмової заявки покупця, в якій зазначається вид продукції, кількість та строк поставки, що фактично й мало місце.

Статтею 268 Господарського кодексу України визначено:

1.якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів;

2.номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу;

3.у разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості;

4.постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Отже, зазначеною нормою допускається можливість відсутності у договорі умов щодо якості товарів (продукції).

Окрім того, відповідно до приписів п.4. та п.5. ст. 268 Господарського кодексу України, постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачене в договорі, а у разі поставки товару більш низької якості ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми, тобто може захистити покупця в разі поставки товару більш низької якості.

Відповідно до п.2.5. оспорюваного договору, приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється сторонами відповідно до діючого законодавства. До матеріалів справи залучений висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи та Протокол централізованої токсилогічної лабораторії щодо поставленого товару.

Також, у відповідності до приписів ст.ст.189-190 Господарського кодексу України суб”єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни....., які визначаються суб”єктами господарювання самостійно за згодою сторін, на всі види продукції, за винятком тих, на які встановлено державні ціни.

Пунктом 1.3. договору ціна та кількість поставленої продукції визначається в рахунках. Фактично виставлялися рахунки-фактури ( № № СФ-0000138, СФ-0000147, СФ-0000148,СФ0000150,СФ-0000152,СФ-0000180,СФ-0000171,СФ-0000170,СФ-0000179, СФ 0000187 тощо), а також видаткові накладні. Оригінали видаткових накладних були досліджені колегією суддів, копії цих накладних, які також залучені до матеріалів справи, звірені з оригіналами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що за умовами спірного договору, сторони узгодили всі суттєві умови щодо поставки товару за договором поставки №14 від 10.04.2007р.

Також слід зазначити, що спірний договір виконувався з боку відповідача та частково – з боку позивача. При виконанні умов договору у сторін не виникло розбіжностей щодо асортименту, кількості та якості продукції.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків станом на 25.07.2007р. та 30.10.2007р., підписаного з боку відповідача та позивача по справі, заборгованість позивача перед відповідачем складає 92272,92 грн.

При прийнятті цієї постанови, колегія суддів також враховує, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. Статтею 14 Цивільно го кодексу України передбачено, що цивільні обов’язки виконуються у межах, встановле них договором. Однак, згідно ст.6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулюва ти свої відносини на власний розсуд. В свою чергу, ст.628 цього ж кодексу, дозволяє сторонам укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів, а умови можуть бути визначені сто ронами на свій розсуд і погоджені ними.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено правомірність заявлених позовних вимог щодо наявності підстав для визнання спірного договору недійсним. До того ж, позивач посилається на невідповідність спірного договору вимогам закону, обґрунтовуючи свої вимоги відсутністю істотних умов договору.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним.

Враховуючи зазначене, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оспорюваного рішення господарського суду першої інстанції.

Апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Судові витрати за позовом (державне мито в сумі 85грн.00коп. та 118грн.00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу) та державне мито за апеляційною скаргою в сумі 42грн.50коп. відносяться на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький завод напівфабрикатів” м. Запоріжжя залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 12.11.2007 р. у справі № 8/468д/07 - без змін.

Головуючий суддя Кагітіна Л.П.

судді Кагітіна Л.П.

Коробка Н.Д. Яценко О.М.