СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа №

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився, повного товариства "Ломбард" "ПП Феодосійський музей грошей" і Компанія";

відповідача: не з'явився, Державної податкової інспекції у місті Феодосії в Автономній Республіці Крим;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Феодосії в Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Ловягіна Ю.Ю.) від 16 жовтня 2007 року у справі № 2-30/5452-2007А,

за позовом Повного товариства "Ломбард" "ПП Феодосійський музей грошей" і Компанія" (вул. 8-го Березня, 3,Феодосія,98100)

до          Державної податкової інспекції у місті Феодосії в Автономній Республіці Крим (вул. Кримська, 82-в,Феодосія,98112)

про скасування податкових повідомлень-рішень № 000225/188/22-0/3/1 від 18.08.2006 на суму 7982,10 грн., № 000226/188/22-0/3/1 від 18.08.2006 на суму 3739,00 грн., № 000322/188/22-0/4/1 від 18.08.2006 на суму 264,39 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 жовтня 2007 року у справі №2-30/5452-2007А (суддя Ловягіна Ю.Ю.) частково задоволено позов повного товариства "Ломбард "ПП Феодосійський музей грошей" і Компанія" до Державної податкової інспекції в місті Феодосії в Автономній Республіці Крим про скасування податкових повідомлень-рішень №000225/188/22-0/3/1 від 18.08.2006 на суму 7982,10грн., №000226/188/22-0/2/1 від 18.08.2006 на суму 3739,00грн., №000322/188/22-4/4/1 від 18.08.2006 на суму 264,39грн.

Суд скасував податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в місті Феодосії в Автономній Республіці Крим №000225/188/22-0/3/1 від 18.08.2006 на суму 7982,10грн., №000226/188/22-0/2/1 від 18.08.2006 на суму 3739,00грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Суд стягнув з Державного бюджету України на користь повного товариства "Ломбард "ПП Феодосійський музей грошей" і Компанія" 02,67грн. судового збору.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція в місті Феодосії в Автономній Республіці Крим звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з’явились, про причини неприбуття в судове засідання суд не повідомили. Про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином - рекомендованою кореспонденцією.

Представником відповідача до початку судового засідання було заявлено клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Судова колегія, розглянувши дане клопотання та порадившись на місці, ухвалила можливим дане клопотання задовольнити.

Відповідно до пункту 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

На підставі та за правилами статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши справу, судова колегія встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання незаконними податкових повідомлень - рішень №188/22-0/2/1, № 188/22-0/3/1 та № 188/22-0/4/1 від 18.08.2007.

22.05.2007, заявою від 17.05.2007 позивач в порядку статей 49, 55 Кодексу адміністративного судочинства України (а. с. 30) у зв'язку зі зміною в засновницькому договорі змінив позивача - повне товариство "Ломбард" закритого акціонерного товариства "Торгтехбізнес" і компанія" на повне товариство "Ломбард "ПП Феодосійський музей грошей" і Компанія".

Позивач доповненнями до позовної заяви (а. с. 64 - 66) просив скасувати податкові повідомлення - рішення № 000225/188/22-0/3/1 від 18.08.2006 на суму 7982,10грн., №000226/188/22-0/2/1 від 18.08.2006 на суму 3739,0 грн., №000322/188/22-0/4/1 від 18.08.2006 на суму 264,39 грн.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що податкові повідомлення рішення є необґрунтованими та незаконними, а тому просив їх скасувати.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково.

Перевіривши матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин і додержання норм матеріального і процесуального права при прийнятті судом першої інстанції постанови, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Феодосії в Автономній Республіці Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Державна податкова інспекція в місті Феодосії здійснила виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2004 по 31.03.2006, за результатами якої було складено акт (а. с. 89 - 105).

Перевірка проводилась працівниками Державної податкової інспекції в місті Феодосії в період з 15.05.2006 по 27.05.2006, під час перевірки було встановлено порушення позивачем підпункту 4.1.6. пункту 4.1. статті 4, пункту 5.1. статті 5, підпункту 8.2.2. пункту 8.3. статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємства" від 28.12.1994 №334/94 - ВР та пункту 7.4.1. Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 №168/97 - ВР.

За результатами перевірки на адресу позивача надійшло податкове повідомлення-рішення №000223-188/22-0/2/0 від 20.06.2006 на суму 3739,00грн. (а. с. 15).

Таким чином, не погодившись з податковим повідомленням - рішенням позивач оскаржив його до Державної податкової інспекції в місті Феодосії.

За результатами даної перевірки відповідач направив на адресу позивача нові податкові повідомлення - рішення №188/22 - 0/2/1 від 18.08.2006 на суму 3739,00грн. згідно з підпунктом 4.1.6 пункту 4.1. статті 4, пункту 5.1. статті 5, підпункту 8.2.2. пункту 8.2., підпункту 8.3.1 пункту 8.3. статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємства"; №188/22 - 0/3/1 від 18.08.2006 на суму 7982,00грн. згідно з підпунктом 4.1.6 пункту 4.1. статті 4, пункту 5.1. статті 5, підпункту 8.2.2. пункту 8.2., підпункту 8.3.1 пункту 8.3. статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємства", яким збільшив на 6132,00грн. суму податкового зобов'язання по податку на прибуток та на 1850,00грн. суму штрафних санкцій, визначених в податковому повідомленні - рішенні №188/22-0/2/0 від 20.06.2006 та №188/22-0/4/1 від 18.08.2006 на суму 264,39грн. згідно з підпунктом 4.2.9 е) пункту 4.2. статті 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (а. с. 67 - 69).

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За результатами розгляду скарги платнику податків рішенням Державної податкової інспекції в місті Феодосії від 17.08.2006 №1283/10/25 - 0 (а. с. 20 - 22) було донараховано податок на прибуток за 3 квартал 2005 в сумі 6050,00грн.

Актом перевірки було встановлено, що на порушення підпункту 4.1.6 пункту 4.1. статті 4 Закону України від 28.12.1994 №334/94 - ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" позивач не включив в склад валових доходів декларації з податку на прибуток підприємства за 3 квартал 2005 поворотну фінансову допомогу від закритого акціонерного товариства "СК "Київська Русь" в сумі 10840,00грн.

Згідно з підпунктом 4.1.6 пункту 4.1. статті 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку.

Відповідно до підпункту 1.22.2. пункту 1.22 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Отже, перевіркою встановлено, що станом на 01.04.2006 складений фонд повного товариства "Ломбард ЗАТ "Торгтехбізнес" і К" становив 40000,00грн., що відповідає даним бухгалтерського обліку товариства (балансовий рахунок №40).

Складений фонд сформовано шляхом внесення грошових коштів учасниками товариства, а саме - закритого акціонерного товариства "Торгтехбізнес" (3000,00грн - 7,5 %), закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Київська Русь" (35000,00грн. - 87,5 %), Задорського Анатолія Адольфовича (2000,00грн. - 5 %).

У вересні 2005 позивачем зменшено складений фонд і змінено назву на повне товариство "Ломбард ЗАТ 2Торгтехбізнес" і Компанія".

Після внесених змін згідно установчого договору складений фонд товариства становив 5000,00грн. замість попереднього - 40000,00грн.

Учасниками товариства на той час стали: закрите акціонерне товариство "Торгтехбізнес" (3000,00грн.), Міленін Ігор Володимирович (2000,00грн.). Установчий договір згідно з протоколом №15 зареєстрований державним реєстратором виконавського комітету Феодосійської міської Ради 22.09.2005 (реєстраційний номер 1000150).

Згідно з статтею 71 Закону України "Про господарські товариства" № 1579 від 19.09.1991, учасник повного товариства, що було створено на невизначений строк, може в будь-який час вийти з товариства, попередивши про це не пізніше як за 3 місяці.

Відповідно до частини 1 статті 119 та статті 120 Цивільного кодексу України, повним є товариство, учасники якого відповідно до укладеного між ними договору здійснюють підприємницьку діяльність від імені товариства і солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за його зобов'язаннями всім майном, що належить їм. Повне товариство створюється і діє на підставі установчого договору. Установчий договір підписується всіма його учасниками. На відміну від статутних об'єднань повні товариства мають не статутний, а складений фонд.

Учасник повного товариства може вийти зі складу повного товариства або бути виключений з його складу на підставі і в порядку, передбаченими статтями 126, 128, 129 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 130 Цивільного кодексу України, учаснику, виключеному або вибулому з повного товариства на підставах, встановлених статтями 126, 128, 129 Цивільного кодексу України, виплачується вартість частини майна товариства, пропорційно частині цього учасника в складовому капіталі товариства, якщо інше не встановлено установчим договором.

Порядок визначення вартості частини учасника в майні повного товариства і терміни її виплати встановлюються засновницьким договором і законом.

Згідно з частиною 3 статті 71 Закону України від 19.09.1991 №1576-ХП "Про господарські товариства", у випадку, якщо при виході учасника з повного товариства це товариство зберігається, то учаснику виплачується вартість його внеску, згідно балансу, складеному на день виходу.

На вимогу учасника і за згодою товариства внесок може бути повернений повністю або частково в натуральній формі. Термін повернення внеску при виході зі складу учасників повного товариства чинним законодавством не визначений. Відповідно, узгодження в протоколі №15 від 05.09.2005 (а. с. 88) учасників про строки розрахунків, згідно якої відповідні виплати повинні бути проведені не пізніше 12 місяців з дня виходу закритого акціонерного товариства "СК "Київська Русь" зі складу учасників повного товариства, не суперечить чинному законодавству.

Якщо при виході учасника з повного товариства це товариство зберігається, то учаснику виплачується вартість його внеску відповідно до балансу, складеного на день виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частина прибутку, одержаного товариством у даному році.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валовий доход визначається як загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Визначення терміна "доходи" містить пункт 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 №87, відповідно до якого, доходами є збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (крім зростання капіталу за рахунок внесків власників). Власним капіталом згідно з названим Положенням є частина в активах підприємства, що залишається після вирахування його зобов'язань.

Отже, сам факт внесення змін до установчого договору (22.09.2005) не може свідчити про отримання доходу.

Таким чином, суд першої інстанції визнав помилковими висновки відповідача, викладені в акті, що частка статутного капіталу в розмірі 35000,00грн., яка належить закритому акціонерному товариству "Київська Русь", є фінансовою допомогою.

Відповідно до підпункту 9.6.1 пункту 9.6 статті 9 Закону України від 22.05.03 №889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб", облік фінансових результатів від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративними правами у вигляді інвестиційного прибутку ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат (у порядку, наведеному у підпунктах 9.6.2-9.6.8 пункту 9.6 ст.9 Закону.

Згідно з підпунктом 9.6.2 пункту 9.6 статті 9 Закону до продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного фонду емітента корпоративних прав, внаслідок виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Тобто, вихід учасника є продажем інвестиційного активу, а не поворотною фінансовою допомогою.

Більше того, під час розгляду результатів перевірки первинної скарги рішенням Державної податкової інспекції в місті Феодосії від 17.08.2006 №1283/10/25 - 0 було донараховано суму податку на прибуток у розмірі 82,00грн., в тому числі за 9 місяців 2004 - 25,00грн., за 2004 - 50,00грн., за 9 місяців 2005 - 32,00грн. та винесено податкове повідомлення - рішення №000322/188/22-0/4/1 від 18.08.2006.

За накладною від 29.04.2004 №65 повним товариством "Ломбард" закритого акціонерного товариства "Торгтехбізнес і К" у приватного підприємця Цирульникова О.І. (індивідуальний код ) придбана охоронно - пожежна сигналізація (ОПС) вартістю 2729,82грн., у тому числі ПДВ - 454,97 грн. Згідно акту від 30.04.2004 ОПС було введено в експлуатацію.

Як вбачається з акту про введення в експлуатацію від 30.04.2004 позивач відніс охоронно-пожежну сигналізацію до 3 групи основних фондів.

Державна податкова інспекція не погодилась з таким розподілом і вважає, що охоронно - пожежну сигналізацію необхідно було віднести до 1 групи основних фондів, оскільки до 1 групи відноситься модернізація, реконструкція, технічне переозброєння основних фондів та їхнє поліпшення.

Відповідно до пункту 8.2. статті 8 "Про оподаткування прибутку підприємств" основні фонди поділяються за такими групами, зокрема, група 1 - будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частина (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі. До групи 2 групи відноситься автомобільний транспорт та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні, електромеханічні прилади та інструменти, інше конторське (офісне) обладнання, устаткування та приладдя до них. До 3 групи - будь-які інші основні фонди, не включені до груп 1, 2 і 4. До 4 групи - електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, пов'язані з ними засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, комп'ютерні програми, телефони (у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких перевищує вартість малоцінних товарів (предметів).

Крім того, суд першої інстанції визнав помилковим посилання відповідача, що охоронно - пожежна сигналізація це модернізація та технічне поліпшення основних фондів, а тому вона належить віднесенню до 1 групи основних фондів.

Також відповідач зазначає, що сигналізація - це перетворення інформації про стан об'єкту нагляду в сигнал, сукупність пристроїв, які забезпечують передачу сигналу. Однак при цьому, ніякі конструктивні зміни в основних фондів не відбуваються. Охоронно - пожежна сигналізація служить для своєчасного попередження негативних випадків.

Таким чином, з наведених вище підстав, суд першої інстанції, обґрунтовано на думку судової колегії, дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо скасування податкових повідомлень - рішень №000225/188/22-0/3/1 від 18.08.2006 на суму 7982,10грн., в тому числі 6132,00грн. основного платежу та 1850,10грн. штрафних санкцій та №000226/188/22-0/2/1 від 18.08.2006 на суму 3739,00грн., в тому числі 2890,00грн. основного платежу та 849,00грн. фінансових санкцій обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується вимог позивача про скасування податкового повідомлення рішення №000322/188/22-0/4/1 від 264,39грн., в тому числі 88,13грн. за основним платежем та 176,26грн. штрафних (фінансових) санкцій то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Даним податковим повідомленням - рішенням Державною податковою інспекцією визначені фінансові санкції на підставі підпункту 4.2.9 е) пункту 4.2. статті 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Під час проведення перевірки встановлено, що підприємство не має на балансі та в оренді автомобільний транспорт. Однак, директором підприємства закуповувався бензин у товариства з обмеженою відповідальністю "Атан-Крим", вартість якого йому компенсувалась за авансовими звітами. Листом №27 від 27.07.2006 року повне товариство "Ломбард" представило на розгляд первинної скарги ксерокопії авансових звітів: №43 від 19.12.2005 - компенсація вартості бензину по якому склала 111,00грн.; №44 від 28.09.2005 - компенсація 109,50 грн.; № 1/1 від 20.01.2006 - 73,00грн.; №4 від 16.02.2006 - 74,00грн., №6 від 24.02.2006 - 74,00грн.; №7 від 07.03.2006 - 74,00грн.; №8 від 31.03.2006 - 74,00грн.

У розділі 3.1.2 акту перевірки у відповідності до пункту 5.1. статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", витрати на закупівлі бензину виключені із складу валових витрат, як такі, що не відносяться до господарської діяльності підприємства.

Підпунктом 4.2.9. "е" пункту 4.2 статті 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", №889 від 22.05.2003 року встановлено, що до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються - дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а також суми знижки з ціни (вартості) товарів (послуг), що перевищує звичайну, розраховану за правилами визначення звичайних цін (у розмірі такої знижки), крім випадків, передбачених пунктом 4.3 цієї статті.

Якщо додаткові блага надаються у формах, відмінних від грошової, об'єкт оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 3.4 статті 3 цього Закону.

При нарахуванні доходів у будь-яких не грошових формах об'єкт оподаткування визначається як вартість такого нарахування, визначена за звичайними цінами, помножена на коефіцієнт (пункт 3.4 статті 4 Закону №889 від 22.05.2003).

Отже, суд першої інстанції, вірно на думку апеляційної інстанції, визнав, що позивачу було правомірно визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 264,39грн.

Згідно з статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Інші доводи відповідача, викладені у відзиві не були прийнятими судом першої інстанції до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що в господарському суді вже розглядалася справа між тими ж сторонами про визнання даних податкових повідомлень - рішень незаконними.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до господарського суду з позовом про визнання незаконними податкових повідомленнь - рішеннь №000223 від 20.06.2006 (188/22-0/2/0) та №000225 від 18.08.2006 (188/22-0/3/1) та визнання незаконним донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 88,13грн. та штрафних санкцій в сумі 176,26грн. (а. с. 71 - 72). Рішенням господарського суду від 16.01.2007 у справі №2-10/17532-2006 А (а. с. 59 - 60) у позові позивачу відмовлено.

Отже, на підставі пункту 4 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції закривав провадження у справі, з тих підстав, що даній статті зазначено наступне, якщо є такі, що набрали законної сили постанова або ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Проте, під час звернення з позовом до суду у справі №2-10/17532-2006 позивач просив визнати податкові повідомлення - рішення №000223 від 20.06.2006 (188/22-0/2/0) та №000225 від 18.08.2006 (188/22-0/3/1) незаконними з інших підстав ніж в даній справі, крім того, в даній справі позивач додатково просить скасувати податкові повідомлення - рішення №000226/188/22-0/2/1 від 18.08.2006 на суму 3739,00грн., №000322/188/22-0/4/1 від 18.08.2006 на суму 264,39грн.

При викладених обставинах судова колегія Севастопольського апеляційного господарського суду вважає, що постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 жовтня 2007 року у справі № 2-30/5452-2007А було прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 жовтня 2007 року у справі № 2-30/5452-2007А підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 жовтня 2007 року у справі № 2-30/5452-2007А залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Феодосії в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

3.Ухвалу може бути оскаржено до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя

Судді