ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

№

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", м. Дніпропетровськ,

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2007

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.01.2008

зі справи № 20/230

за позовом відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" (далі –Товариство)

до релігійної організації Свято-Іоанно-Богословської церкви, м. Підгородне Дніпропетровської області,

про стягнення 41 600,48 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2007, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 (колегія суддів у складі: Виноградник О.М. –головуючий, судді Джихур О.В., Лисенко О.М.), у позові відмовлено.

Товариство 22.02.2008 звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на те, що до скарги на порушення вимог частини четвертої статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 46 ГПК України державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. Порядок і розмір сплати державного мита в Україні встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 “Про державне мито” (далі –Декрет).

Підпунктом “а” пункту 2 статті 3 Декрету ставку державного мита з позовних заяв майнового характеру встановлено в розмірі 1% ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з підпунктом “г” пункту 2 статті 3 Декрету розмір ставки державного мита з касаційних скарг на рішення та постанови складає 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Отже, при поданні даної касаційної скарги позивач мав сплатити державне мито в сумі 208 грн., тоді як ним згідно з платіжним дорученням від 13.02.2008 № 1996, яке додано до скарги, сплачено лише 84,17 грн.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Сплачене Товариством з касаційної скарги державне мито в сумі 84,17 грн. підлягає поверненню з державного бюджету відповідно до пункту 2 частини першої статті 8 Декрету.

Керуючись статтями 45, 46, пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2007 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 зі справи № 20/230 до розгляду не приймати та повернути відкритому акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго".

2. Повернути відкритому акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" державне мито в сумі 84,17 грн. Видачу відповідної довідки доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов