ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

05.02.08р.

Справа № А23/31

За позовом Обласного комунального підприємства "Фармація", м. Дніпропетровськ

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська

про визнання недійсним податкового повідомлення- рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 21.11.07 № /0

Суддя Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача Лозовий О.А. дов. від 10.01.08 №01-Д/Б представник

Від відповідача Щербіна Ю.М. дов. від 21.01.08 №1772/6/10/001 держподатінспектор

Від відповідача Книжник Т.М. дов. від 09.11.07 №42335/6/10-001 держподатінспектор

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом та просить скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 21.11.07 №/0, яким визначено податкове зобов'язання за платежем комунальний податок в загальному розмірі 3648,54 грн., із яких 3474,80 грн. –основний платіж, 173,74 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно статті 15 Декрету КМ України від 20.05.93 № 56-93 "Про місцеві податки і збори" граничний розмір комунального податку не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.09.06 № 4/4 внесено зміни до рішення міської ради від 30.07.03 № 6/11 про затвердження "Положення про комунальний податок" та встановлено ставку податку 20%, починаючи з 01.01.2007.

Наказом ДПА України від 24.12.03 № 625 затверджено форму податкового розрахунку комунального податку. Розрахунком встановлено, що розмір податку за базовий звітний період (квартал) рядок 05, встановлюється як річний фонд оплати праці (рядок 03) поділений на ставку комунального податку (рядок 04). При цьому під поняттям “річний фонд оплати праці” в податковому розрахунку розуміється результат множення кількісного складу працівників за базовий податковий період (рядок 1) на неоподатковуваний мінімум доходів громадян (рядок 2). Таким чином, річний фонд оплати праці встановлюється кожного разу при складанні розрахунку і має розмір заробітної плати працівників ОКП “Фармація” за базовий період - квартал, виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

До повноважень Дніпропетровської міської ради, як органу місцевого самоврядування, належить встановлення ставки комунального податку, але в межах 10% вказаного річного фонду оплати праці підприємства.

Позивач вважає, що необхідно виходити зі змісту поняття "річний фонд оплати праці", визначеного у рядку 03 розрахунку. Відповідач же вважає, що поняття "річний фонд оплати праці" є заробітна плата працівника підприємства, обчислена, виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, за календарний рік.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що на виконання Декрету Кабінету Міністрів України "Про місцеві податки та збори" Дніпропетровською міською радою розроблено Положення про комунальний податок, затверджене рішенням від 30.07.03 № 6/11, із змінами і доповненнями рішенням №4/4 від 29.09.06. Пунктом 2 Положення визначено об’єкт оподаткування та розмір комунального податку. Об’єктом оподаткування є місячний фонд оплати праці, обчислений виходячи із офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян і середньо облікової чисельності штатних працівників облікового складу, що працюють у звітному місяці. Граничний розмір податку не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Середньооблікова чисельність працівників за місяць обчислюється шляхом підсумовування чисельності працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця з 1 по 30 або 31 (для лютого по 28 або 29 число), виключаючи святкові (неробочі) та вихідні дні, і ділення одержаної суми на кількість календарних днів звітного місяця.

Обчислення комунального податку проводиться за ставкою 20 відсотків від офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, виходячи із середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу.

Пунктом 3 Положення визначено порядок обчислення податкових зобов’язань, надання податкової декларації (розрахунку), зокрема зазначено, що платники самостійно визначають суму податку, яку зазначають у податковій декларації (розрахунку).

Податкові декларації (розрахунки) надаються до державної податкової інспекції за базовий (звітний) період, який дорівнює календарному кварталу, - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.

Чинним законодавством, у тому числі Декретом КМУ "Про місцеві податки і збори" не визначено період, за який розмір комунального податку не повинен перевищувати 10% річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому граничний розмір місячного комунального податку, встановлений рішенням у розрахунку 17,00 грн. * 20% складає 3,40 грн. за одного працівника на місяць та не перевищує граничний розмір податку (12 * 17,00грн * 10% = 40,8 грн.), встановлений чинним законодавством.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

21.11.07 відповідачем –Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська винесено податкове повідомлення-рішення №/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем комунальний податок в загальному розмірі 3648,54 грн., із яких 3474,80 грн. –основний платіж, 173,74 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

Підставою для винесення означеного податкового повідомлення-рішення є акт № 698/15-3/01976358 від 12.11.07, складений відповідачем за результатами камеральної перевірки податкового розрахунку, а саме: податкових розрахунків комунального податку за І, ІІ, ІІІ квартали 2007 року, поданих позивачем.

Під час перевірки встановлено, що розмір податкового зобов'язання по комунальному податку в розрахунках є меншим ніж визначено за результатами камеральної перевірки, оскільки при заповненні податкового розрахунку платником була невірно вказана ставка комунального податку: замість 20 відсотків 10 відсотків, що призвело до заниження податкового зобов'язання суму 3474,80 грн.

Суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (ст. 144 Конституції України).

Статтею 15 Закону України "Про систему оподаткування" до місцевих податків і зборів віднесено комунальний податок. Пунктом 3 статті 15 цього Закону визначено, що місцеві податки і збори (обов'язкові платежі), механізм справляння та порядок їх сплати встановлюються сільськими, селищними, міськими радами відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, установлених законами України. При цьому комунальний податок є обов'язковим для встановлення сільськими, селищними та міськими радами за наявності об'єктів оподаткування або умов, з якими пов'язане запровадження цього податку.

Порядок справляння місцевих податків і зборів визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про місцеві податки і збори" від 20.05.93 № 56-93, відповідно до ст.15 якого комунальний податок справляється з юридичних осіб, крім бюджетних установ, організацій, планово-дотаційних та сільськогосподарських підприємств. Його граничний розмір не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з ст.18 Декрету органи місцевого самоврядування самостійно встановлюють і визначають порядок сплати місцевих податків і зборів відповідно до переліку і в межах установлених граничних розмірів ставок.

На виконання Декрету Кабінету Міністрів України від 20.05.93 № 56-93 Дніпропетровською міською радою розроблено Положення про комунальний податок, затверджене рішенням від 30.07.03 № 6/11, до якого рішенням №4/4 від 27.09.06 внесені зміни та доповнення.

Згідно п.2 вказаного Положення об’єктом оподаткування є місячний фонд оплати праці, обчислений виходячи із офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян і середньо облікової чисельності штатних працівників облікового складу, що працюють у звітному місяці. Граничний розмір податку не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Середньооблікова чисельність працівників за місяць обчислюється шляхом підсумовування чисельності працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця з 1 по 30 або 31 (для лютого по 28 або 29 число), виключаючи святкові (неробочі) та вихідні дні, і ділення одержаної суми на кількість календарних днів звітного місяця.

Підпунктом 2.2. Положення в редакції рішення міської ради від 27.09.06 № 4/4 передбачено, що обчислення комунального податку проводиться за ставкою 20 відсотків від офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, виходячи із середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу.

Рішення Дніпропетровської міської ради від 27.09.06 № 4/4 введено в дію з 01.01.07.

Пунктом 3 Положення встановлено, що платники самостійно визначають суму податку, яку зазначають у податковій декларації (розрахунку).

Податкові декларації (розрахунки) надаються до державної податкової інспекції за базовий (звітний) період, який дорівнює календарному кварталу, - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.

Як вбачається з поданих позивачем податкових розрахунків комунального податку за І, ІІ, ІІІ квартали 2007 року, позивачем в рядку 04 податкового розрахунку "ставка комунального податку" встановлений розмір 10%, що суперечить положенням рішення Дніпропетровської міської ради від 27.09.06 № 4/4.

Висновки позивача, що річний фонд оплати праці слід визначати, виходячи з вимог Наказу Державної податкової адміністрації України від 24.12.03 № 625, яким затверджена форма податкового розрахунку комунального податку, а саме: річний фонд оплати праці - це кількість працівників підприємства, розрахована відповідно до Наказу Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286, за квартал (базовий звітний період), помножена на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, наслідок чого граничний рівень податку 10% встановлюється саме від цього розміру фонду оплати праці, суд вважає помилковим.

Державною податковою адміністрацією України в межах повноважень, наданих Законом України "Про державну податкову службу в Україні", винесений наказ від 24.12.03 № 625, яким затверджена форма податкового розрахунку і надані роз’яснення щодо порядку заповнення його рядків. Положення, які б трактували, надавали роз'яснення щодо застосування тих чи інших положень Декрету Кабінету Міністрів України "Про місцеві податки і збори", визначали певні поняття, які містяться в цьому Декреті, вказаний наказ не містить. Крім того, такі повноваження Конституцією України, Законом України "Про державну податкову службу в Україні" Державній податковій адміністрації України не надані.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вбачається, що законодавством дійсно не визначено періоду, за який розмір комунального податку не повинен перевищувати 10% річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Оскільки встановлення механізму справляння, порядку сплати місцевих податкові та зборів чинним законодавством віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, Дніпропетровською міською радою в межах наданих їй повноважень правомірно визначено, що податковим періодом є комунального податку є квартал. Комунальний податок згідно відповідного рішення міської ради обчислюється за ставкою 20% від офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу.

За змістом Декрету Кабінету Міністрів України "Про місцеві податки і збори" встановлення граничного рівня комунального податку пов’язано виключно з розміром річного фонду оплати праці, при цьому поняття "річний фонд оплати праці" застосовується в цьому Декреті без будь-яких додаткових умов або спеціальних трактувань, тобто розрахунковий річний фонд оплати праці на одного працівника –204,00 грн. (17,00 грн.*12 місяців).

Таким чином, граничний розмір місячного комунального податку не повинен перевищувати 10% річного фонду оплати праці, що становить 20,40 грн. на одного працівника. Обчислений комунальний податок із розрахунку 17,00 грн.*20% від офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян дорівнює 3,40 грн. на одного працівника, що фактично не перевищує законодавчо встановлений граничний рівень податку. У зв'язку з викладеним, відповідно, обчислення комунального податку за ставкою 20 відсотків від офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, виходячи із середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу, за приведеним розрахунком не суперечить вимогам Декрету Кабінету Міністрів України "Про місцеві податки і збори".

Крім того, згідно ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Пунктом 10 статті 59 цього Закону встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

На момент вирішення даного спору рішення Дніпропетровської міської ради №4/4 від 27.09.06 в установленому порядку незаконним не визнано.

Виходячи з викладеного, суд вважає висновки відповідача щодо заниження позивачем комунального податку правильними, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.94, ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

17.04.08

Згiдно з оригіналом

Помічник судді

Н.Ф. Голов'яшкіна