ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008 р.

№ 16/99

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Акцент-Банк"

(правонаступника ЗАТ "Український кредитний банк")

на           ухвалу господарського суду Закарпатської області від 03.08.2007р. (про

відстрочку виконання рішення) та відповідну постанову Львівського

апеляційного господарського суду від 09.10.2007р.

у справі №16/99

за позовом Закритого акціонерного товариства "Український кредитний банк",

правонаступником якого є ЗАТ "Акцент-Банк"

до           Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія

"Закарпаттяобленерго"

про                    стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 4 415 981,43 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кулєшов В.Л. (довіреність у справі),

від відповідача: Габор О.М. (довіреність у справі),

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство "Український кредитний банк" звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Закарпаттяобленерго" і просило суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з останнього 2 355 981,43 грн., у тому числі 1 100 000,0 грн. основної заборгованості, 972 369,13 грн. процентів та 283 612,30 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором №01/03-10-99 від 19.10.1999р. щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за його користування.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 27.12.2006р. позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача 1 100 000,0 грн. основної заборгованості та 20 000,0 грн. пені. У частині позовних вимог на суму 2 060 000,0 грн. провадження у справі припинено. В решті позовних вимог відмовлено. У задоволенні заяви ВАТ "ЕК "Закарпаттяобленерго" про відстрочку виконання рішення строком на 2 роки з подальшою розстрочкою рівними частинами на 3 роки відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.03.2007р. рішення суду першої інстанції в частині відмови в решті позовних вимог скасовано. В цій частині вимог ухвалено нове рішення про їх задоволення: присудження до стягнення з відповідача 972 369,0 грн. процентів за користування кредитом та достягнуто 263 612,30 грн. пені.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2007р. рішення господарського суду Закарпатської області від 27.12.2006р. та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 23.03.2007р. в частинах стягнення пені скасовані, та направлено справу в частині стягнення пені за період з 30.12.2004р. по 30.12.2005р. на новий розгляд. В іншій частині постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.03.2007р. залишено без змін.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що ухвалюючи рішення щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені за період з 30.12.2004р. по 30.12.2005р., суди двох інстанцій не застосували приписи статей 223, 230, 232 Господарського кодексу України та статті 258 Цивільного кодексу України та не дали правової оцінки правильності нарахування позивачем пені за вказаний період, із врахуванням скороченого строку позовної давності для її стягнення (а.с.64-68 т.3).

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 25.06.2007р. прийнято справу №16/99 в частині позовних вимог про стягнення пені до провадження (а.с.85 т.3).

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 03.08.2007р. позов в частині вимог про стягнення 283 612,30 грн. пені залишено без розгляду на підставі п.5 ст.81 ГПК України у зв'язку з неявкою представника позивача без поважних причин для участі в судових засіданнях та неподанням позивачем витребуваних судом документів, що перешкоджає вирішенню по суті спору в частині пені (а.с.97-99 т.3).

На виконання рішення суду від 27.12.2006р., постанови суду апеляційної інстанції від 23.03.2007р. та постанови суду касаційної інстанції від 12.06.2007р. господарським судом Закарпатської області видано наказ від 04.07.2007р. (а.с.83 т.3).

У липні 2007 року відповідач звернувся до господарського суду Закарпатської області із заявою про відстрочку та розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 27.12.2006р., постанови Львівського апеляційного господарського суду від 23.03.2007р. та постанови Вищого господарського суду України від 12.06.2007р. строком на два роки та розстрочити терміном на три роки, обґрунтовуючи заяву відсутністю реальних можливостей часткового чи повного погашення боргу через те, що розподіл коштів, які надходять від споживачів електроенергії проводиться не відповідачем, а уповноваженим банком відповідно до Алгоритму, встановленому НКРЕ, і відповідач не має права вносити до нього зміни. Також заявник посилається на те, що прийняття Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" від 29.11.2001р. унеможливлює стягнення дебіторської заборгованості у примусовому порядку за рішенням суду (а.с.106-108 т.3).

Відповідач подав доповнення своєї заяви, де вказує, що ним вживаються заходи щодо покращення фінансового становища підприємства. Зокрема, по мірі надходження коштів відповідачем проводиться часткове погашення боргу, у підтвердження чого ним надані платіжні доручення, згідно яких відповідачем погашена заборгованість перед позивачем у сумі 60 000,0 грн.

Позивач, заперечуючи проти задоволення заяви відповідача, посилається на те, що станом на 10.07.2007р. відповідач вже прострочив зобов'язання за кредитним договором №01/03-10-99 від 19.10.1999р. більш ніж на 2 роки, що призвело до істотного погіршення фінансового стану позивача, та, як наслідок цього - до прийняття постанови Правління НБУ №398 від 16.10.2006р. про введення тимчасової адміністрації. Окрім того, позивач зазначає про ненадання відповідачем жодних доказів щодо проведення протягом тривалого строку розгляду справи заходів з покращення свого фінансового стану, включаючи звернення до комерційних банків України та небанківських фінансових установ щодо надання йому кредиту для розрахунків з позивачем, або продажу власного майна для погашення заборгованості та інших дій, які б свідчили про намагання відповідача погасити заборгованість.

Отже, на думку позивача, надання відповідачу відстрочки та розстрочки виконання судових рішень у даній справі може призвести до погіршення показників банку, що у свою чергу, потягне додаткові заходи впливу з боку НБУ, від застосування яких у січні 2005 року позивач потерпає й сьогодні (а.с.120-122 т.3).

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 03.08.2007р. (суддя Васьковський О.В.) заяву відповідача задоволено частково: відстрочено виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 27.12.2006р., постанови Львівського апеляційного господарського суду від 23.03.2007р. та постанови Вищого господарського суду України від 12.06.2007р. у справі №16/99 в частині стягнення з відповідача 1 100 000,0 грн. основної заборгованості, 972 369,0 грн. процентів за користування кредитом, 16 191,11 грн. держмита строком на один рік до 03.08.2008р. В решті заяви відмовлено (а.с.160-162 т.3).

При цьому, суд першої інстанції керувався ст.121 ГПК України, та виходив з існування обставин, що ускладнюють виконання ухвалених у справі судових рішень, зокрема, спеціальний порядок фінансування підприємства, значні суми кредиторської та дебіторської заборгованості, враховуючи функції та завдання цього підприємства, заявником (відповідачем) доведені та документально підтверджені. Однак, нічим не доведено, що обставини, які ускладнюють виконання рішення суду будуть тривати протягом п'ятирічного періоду, у межах якого заявник просить відстрочити та розстрочити виконання рішення суду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2007р. (головуючий, суддя Галушко Н.А., судді Процик Т.С., Юрченко Я.О.) здійснено заміну позивача ЗАТ "Український кредитний банк" м.Київ його правонаступником ЗАТ "Акцент-Банк", м.Дніпропетровськ. Ухвалу суду першої інстанції від 03.08.2007р. залишено без змін (а.с.63-66 т.4).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.45 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов’язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

В силу ст.115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим кодексом та Законом України “Про виконавче провадження".

В силу ст.121 ГПК України господарському суду надано право при наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, за заявою сторони надавати відстрочку або розстрочку виконання рішення у виняткових випадках.

Тому, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу відстрочки виконання судового рішення.

При цьому, в силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як вбачається із змісту заяви про відстрочку та розстрочку виконання ухвалених у даній справі судових актів, заявник посилається на знаходження ВАТ "ЕК "Закарпаттяобленерго" у тяжкому фінансовому становищі, що на його думку, ускладнює виконання судових рішень у справі. Зокрема, відповідач зазначає, що основним споживачем електроенергії є населення, житлово-комунальні господарства, які є основними боржниками і в загальній сумі заборгованості їх борг становить 38 690 013,51 грн. У зв'язку з низьким відсотком поступлення коштів від споживачів та фактичну спожиту електроенергію алгоритм встановлений НКРЕ для відповідача не є достатнім для повного виконання зобов'язань компанії по погашенню кредиторської заборгованості.

Разом з тим, відповідач не надав суду першої інстанції жодних доказів неможливості виконання ухвалених у справі судових актів. Навпаки, матеріали справи містять докази платоспроможності відповідача, що підтверджується частковим погашенням ним 60 000,0 грн. заборгованості перед позивачем.

Окрім того, судами двох інстанцій безпідставно не взято до уваги, що згідно наказу Міністерства палива та енергетики України №568 від 10.11.2005р. (пункт 30) відповідача внесено до Переліку підприємств паливно-енергетичного комплексу, які прийняли рішення про участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", частиною 6 п.3.7 якого передбачено, що на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Пунктом 3.4. Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" визначено, що процедура погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу діє до 1 січня 2008 року.

При цьому, термін дії такої процедури, визначений п.3.4. названого Закону, двічі продовжувався.

Відповідно до ст.34 Закону України “Про виконавче провадження", однією з обставин, що зумовлюють обов’язкове зупинення виконавчого провадження, є внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Отже, чинним законодавством передбачена для відповідача відстрочка виконання його зобов'язань, судових рішень, у тому числі перед позивачем, що не потребує додаткового ухвалення судового акта з цього приводу.

Тим більше, що позивач заперечує проти задоволення заяви відповідача з тих підстав, що станом на 10.07.2007р. відповідач вже прострочив виконання зобов'язання більш ніж на 2 роки, що призвело до істотного погіршення фінансового стану позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольнивши частково заяву відповідача, не врахував вимог названих вище статей, не повно і не всебічно перевірив всі обставини справи, з огляду на вимоги ст.121 ГПК України, не дав належну правову оцінку запереченням позивача. Тому ухвала господарського суду Закарпатської області від 03.08.2007р. та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2007р. підлягають скасуванню, а заява відповідача - залишенню без задоволення.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, відносно неналежного повідомлення судом першої інстанції про час і місце розгляду заяви відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки ці питання досліджувалися судом апеляційної інстанції та було встановлено, що ухвала суду першої інстанції від 24.07.2007р. про розгляд заяви відповідача направлялася на адресу позивача 31.07.2007р. та представник останнього був присутнім у судовому засіданні.

Окрім того, суд апеляційної інстанції, керуючись вимогами статті 101 ГПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача був присутній під час розгляду справи судом апеляційної інстанції та не був позбавлений можливості обговорення усіх обставин справи та надання суду відповідних доказів.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Акцент-Банк" задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 03.08.2007р. (про відстрочку виконання рішення) та відповідну постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2007р. у справі №16/99 скасувати.

3. Заяву Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Закарпаттяобленерго" про відстрочку та розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 27.12.2006р., постанови Львівського апеляційного господарського суду від 23.03.2007р. та постанови Вищого господарського суду України від 12.06.2007р. у справі 16/99, залишити без задоволення.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій