донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

11.03.2008 р.                                                              справа №7/298

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви Г.І.

суддів

Дзюби О.М. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Хом'як О.Г. (довіреність № 142 від 10.03.08р.)

Фаренбрух М.А. (довіреність № 141 від 10.03.08р.),

від відповідача:

Юренко Г.В. (довіреність б/н від 06.03.08р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Донкокс», м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

08.01.2008 року

по справі

№ 7/298 (Малашкевич С.А.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлана», с.Підберізці Пустомитівського р-ну Львівської області

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Донкокс», м.Донецьк

про

стягнення суми дебіторської заборгованості 136847 грн. 04 коп., з урахуванням індексу інфляції у розмірі 17 406 грн. 94 коп., 3% річних у сумі 3 396 грн. 81 коп.

В С Т А Н О В И В:

У 2007 році позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Світлана», с.Підберізці Пустомитівського р-ну Львівської області, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Донкокс», м.Донецьк, про стягнення 173 059 грн. 71 коп. суми дебіторської заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 628 грн. 71 коп. в якості річних процентів за користування грошовими коштами.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції, позивач надав заяву від 24.12.07р. відповідно до вимог ст.22 Господарського процесуального кодексу України про уточнення суми позовних вимог, якою просив стягнути з відповідача 137 500 грн. 00 коп. дебіторської заборгованості, 8 675 грн. 95 коп. в якості інфляційних, 8 490 грн. 93 коп. в якості 3% річних, 22 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Заявою від 08.01.08р. позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача дебіторську заборгованість в сумі 136 847 грн. 04 коп., в зв'язку з підписаною сторонами Додатковою угодою №1 від 26.02.07р. щодо зменшення ціни поставленого товару в розмірі 250 грн. за одну тону, інфляційні нарахування за період з квітня по грудень 2007 року в сумі 17 406 грн. 94 коп., річні відсотки в сумі 3 396 грн. 81 коп. В частині стягнення моральної шкоди позивач відмовився.

Рішенням господарського суду Донецької області від 08.01.08р., позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлана», с.Підберізці Пустомитівського р-ну Львівської області задоволені в повному обсязі. Судове рішення мотивоване тим, що відповідач рахунок –фактуру від 06.03.07 №22/04-05 в сумі 136 847, 04 грн. за отримане у квітні 2005 року вугілля не оплатив, тобто не виконав свої зобов’язання за Договором.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Донкокс», м.Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден та просить Донецький апеляційний господарський суд рішення суду першої інстанції від 08.01.2008р. скасувати і відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Від позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлана», с.Підберізці Пустомитівського р-ну Львівської області, на через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду отримано відзив на апеляційну скаргу, яким він з вимогами апеляційної скарги не погодився, вважаючи її необґрунтованою та просив залишити рішення господарського суду Донецької області від 08.01.08р. без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої вимоги щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи № 7/298.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до статей 28-29 Закону України «Про судоустрій»та статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 «Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.01.2004р. між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Світлана», с.Підберізці Пустомитівського р-ну Львівської області, та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Донкокс», м.Донецьк, був укладений Договір № 2301 поставки вугільної продукції.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Постачальник (позивач) зобов’язався продати, а Покупець (відповідач) прийняти та оплатити вугілля марки ГЖКОМ на умовах, передбачених цим Договором та у відповідності до Специфікацій, що є невід'ємними частинами цього Договору.

Специфікацією на поставку рядового вугілля у квітні 2005 року від 16.04.05р. сторонами встановлена кількість вугілля марки ГЖКОМ, що постачатиметься в цей період в розмірі 600 тон та зазначена вартість з урахуванням ПДВ в розмірі 174 000 грн. 00 коп.

Згідно пункту 4 Специфікації, Покупець зобов'язався здійснити оплату за відвантажену партію товару протягом двох банківських днів з моменту отримання документів на відвантажений товар.

В пункті 5 Специфікації зазначено, що остаточний розрахунок за поставлену партію вугілля сторони здійснюють на протязі п'яти банківських днів з моменту пред'явлення рахунків Постачальником.

На виконання умов Договору та Специфікації позивачем в квітні 2005 року було відвантажено на адресу відповідача вугілля марки ГЖКОМ в розмірі 550 тон загальною вартістю 197 004 грн. 80 коп. (разом з ПДВ), що підтверджується накладною №22/04-05 від 22.04.05р. та актом приймання –передачі партії товару від 26.04.05р., які підписані представниками обох сторін.

26.02.07р. сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №2301 поставки вугільної продукції, якою змінено ціну на поставлене у квітні 2005 року вугілля у кількості 550 тон. Ціна на вугілля марки ГЖКОМ на умовах FCA станція відправлення Сосновка, Львівської залізниці становить 250 грн. за одну тону, в тому числі ПДВ 20%.

Позивачем був виставлений відповідачу рахунок - фактура №22/04-05 від 06.03.07р. на суму 136 847 грн. 04 коп., з урахуванням уточненої ціни вугілля та часткової сплати відповідачем залізничного тарифу.

Відповідачем його зобов'язання за Договором щодо сплати отриманої продукції не виконані. В зв’язку з чим позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення суми заборгованості з відповідача за поставку конкретної партії продукції.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України у випадках, коли правовідносини не врегульовані Господарським кодексом України.

Згідно частини 2 пункту 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов'язань згідно до вказівок закону, договору, не допускається.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційна інстанція вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволені в повному обсязі позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 136 847 грн. 04 коп., з урахуванням інфляційних в розмірі 17 406 грн. 94 коп., що нараховані за період прострочки виконання ним його договірного грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, та 3% річних в розмірі 3 396 грн. 81 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період такої прострочки.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості не взагалі за всіма довгостроковим взаємовідносинам з поставки вугілля з відповідачем, а по конкретній поставці конкретної партії вугілля.

Судовою колегією розглянуті та не прийняті до уваги доводи заявника апеляційної скарги щодо наявності позитивного сальдо в 2005 році в розрахунках з позивачем з причини нібито поставки ним вугілля невідповідної якості та недовантаження продукції в 2004 році, оскільки ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції відповідач не надав доказів встановлення таких фактів у передбаченому чинним законодавством України порядку. Так, в матеріалах справи відсутні будь-які рішення господарського суду щодо недопоставки позивачем продукції або поставки ним продукції неналежної якості. В процесі розгляду справи відповідач не звертався до суду першої інстанції до моменту винесення ним рішення з будь-якими зустрічними вимогами з цього приводу.

Документи, які відповідач надав в підтвердження своїх заперечень, не мають доказової сили, оскільки складені в односторонньому порядку. Крім того, вони жодним чином не стосуються конкретного предмету спору, в умовах Договору, що є підставою позову, не передбачено такого способу розрахунків як зниження вартості отриманої відповідачем продукції на суму, що враховує нібито недопоставку або невідповідність якості у попередній період.

Тобто, на момент прийняття рішення, господарський суд Донецької області повно з'ясував і довів всі обставини, що мають значення для даної справи. Інші доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 08.01.2008 року у справі № 7/298 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донкокс», м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 08.01.2008 року у справі № 7/298 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 08.01.2008 року у справі № 7/298 –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк

Головуючий          Г.І. Діброва

Судді:          О.М. Дзюба

Т.А. Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС