ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Глос О.І.,

суддів:

Бакуліної С.В.,

Рогач Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю (далі –ТОВ) “Фірма “Марлена”

на постанову

від 25.10.2007 року Севастопольського

апеляційного господарського суду

у справі

господарського суду

№ 2-5/6972-2007

Автономної Республіки Крим

за позовом

Прокурора міста Керч в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Керченської

міської ради

до

ТОВ “Фірма “Марлена”

про

виселення з нежилого приміщення

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

не з’явились

від відповідача:

від прокуратури:

не з’явились

не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Гаврилюк М.П.) від 23.07.2007 року, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Голик В.С., судді –Горошко Н.П., Черткова І.В.) від 25.10.2007 року, у справі № 2-5/6972-2007 позов задоволено; виселено відповідача з нежилого приміщення загальною площею 46,4 кв.м. у будинку № 17 по вул.Козлова, 17 в місті Керч; стягнуто з відповідача в доход державного бюджету 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені по справі судові акти та припинити провадження по справі у зв’язку з відсутністю предмету спору, посилаючись на порушення норм процесуального права, а саме: п.11 ст.80 ГПК України.

Відзиву на касаційну скаргу позивач не надіслав.

Сторони не скористались наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31.01.2006 року між Виконавчим комітетом Керченської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фірма “Марлена” укладений договір оренди нежилого приміщення загальною площею 46,4 кв.м. у будинку № 17 по вул. Козлова в місті Керчі. Строк дії договору встановлений із 31.01.2006 року до 13.07.2006 року.

Пунктом 8.1. договору встановлено, що після закінчення терміну дії договору орендар зобов’язаний протягом трьох днів повернути орендодавцеві орендоване майно.

Відповідно до пункту 2 статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” № 2269-ХІІ від 10.04.1992 року, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що договір припинився 14.07.2006 року. Таким чином, договір продовжений сторонами на наступні 163 дні, тобто до 23.12.2006 року.

Заява про припинення договору оренди № 469 від 31.01.2006 року позивачем направлена відповідачу 04.01.2007 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Пунктом 9.6. договору встановлено, що його дія припиняється у разі закінчення терміну, на який він був укладений.

Згідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов’язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана.

Відповідно до статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який він був укладений.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок судів про обґрунтованість позовних вимог про виселення з нежилого приміщення у зв’язку з закінченням строку дії договору оренди.

Касаційний суд не бере до уваги доводи касаційної скарги стосовно порушення судами приписів п.11 ст.80 ГПК України, яке виявилось у неприпиненні ними провадження по справі у зв’язку з відсутністю предмету спору, оскільки скаржником не надано належного доказу добровільного звільнення спірного нежилого приміщення, про що свідчить відсутність в матеріалах справи акта приймання-передачі спірного майна (п.2.4. договору сторін).

Враховуючи наведене постанова Севастопольського апеляційного господарського суду є законною і обґрунтованою, а касаційна скарга такою, що ґрунтується на помилковому тлумаченні положень чинного законодавства України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ТОВ “Фірма “Марлена” від 20.11.2007 року б/н на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 25.10.2007 року у справі № 2-5/6972-2007 залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 25.10.2007 року у справі № 2-5/6972-2007 –без змін.

Головуючий-суддя

О.Глос

С у д д і

С.Бакуліна

Л.Рогач