ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№ 1/147

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

державного підприємства "Донецька залізниця"

(далі Залізниця)

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду

від

04.12.07

у справі

№ 1/147

господарського суду

Донецької області

за позовом

Залізниці

до

відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча" (далі Товариство)

про

стягнення 1 976,00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Ніколаєв М.І. (за дов. № Н-01/4001 від 25.12.05);

- відповідача:

не з'явились.

Ухвалою від 26.01.08 Вищого господарського суду України касаційна скарга Залізниці № 2/68 від 25.12.07 була прийнята до провадження, розгляд справи у судовому засіданні призначено на 28.02.08.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 28.02.08 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 28.02.08 представники Товариства не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Товариства повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 28.02.08 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представника Залізниці.

Про вказані обставини представника сторони було повідомлено на початку судового засідання 28.02.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представника сторони, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 28.02.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 24.09.07 господарського суду Донецької області (суддя Азарова З.П.) позовні вимоги Залізниці задоволено.

З Товариства на користь Залізниці стягнуто штраф у сумі 1 976,00 грн., 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне обслуговування судового процесу.

Вказане рішення мотивовано тим, що за змістом чинного законодавства вбачається, що планування та облік перевезення експортних вантажів здійснюється так само, як і по перевезеннях у межах України. При цьому місцевий суд прийшов до висновку про те, що залізниця призначення визначається по станції прикордонного переходу.

Разом з тим, місцевий суд встановив, що Залізниця в облікових картках вказала країну та направлення вантажу, не вказавши залізницю переходу вантажу за кордон, проте суд прийшов до висновку, що дана обставина не може бути підставою звільнення від відповідальності за невиконання плану перевезень по кількості вагонів згідно місячного плану та декадних заявок.

Постановою від 04.12.07 Донецького апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Шевкової Т.А., суддів –Діброви Г.І., Стойки О.В.) апеляційну скаргу Товариства задоволено.

Рішення від 24.09.07 господарського суду Донецької області скасовано.

У задоволенні позовних вимог Залізниці відмовлено.

З Залізниці на користь Товариства стягнуто 51,00 грн. державного мита за подання апеляційної скарги.

При винесенні постанови апеляційний суд зазначив, що чинними нормативно-правовими актами відповідальність за невиконання плану перевезень по залізницях, які передають вантаж за кордон, не передбачено.

Не погодившись з постановою апеляційної інстанції Залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить зазначену постанову від 04.12.07 Донецького апеляційного господарського суду скасувати, а рішення від 24.09.07 господарського суду Донецької області залишити без змін.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального права, зокрема: ст.ст. 106, 107 Статуту залізниць України, п. 6.7 Правил планування перевезення вантажів.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв‘язку з чим просить касаційну скаргу Залізниці залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника сторони, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 25.03.04 між сторонами було укладено договір № 84/2462 про

організацію перевезень вантажів (далі Договір), згідно з яким Залізниця взяла на себе зобов'язання надавати послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів згідно з планами та замовленнями Товариства, у тому числі і в країни СНД.

При цьому, встановлено, що у п. 4.1 Договору сторони передбачили, що за невиконання плану перевезень настає відповідальність згідно із Статутом залізниць України.

На підставі наданих сторонами доказів по справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у грудні 2006 року Товариство запланувало перевезення вантажів на експорт. Залізниця вказаний план прийняла до виконання. В плані перевезень вказані найменування станції відправлення, найменування залізниці (скорочене) і станції - у місцевому сполученні (для експортних перевезень), коди залізниць і станції призначення, прикордонної станції, країни призначення, кількість вагонів на місяць.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що сторони узгодили як кінцевий пункт, так і пункт прикордонного переходу.

Судовими інстанціями встановлено, що виконання плану за Договором враховувалось за обліковими картками №№ 782, 765.

При вирішенні спору по суті місцевим та апеляційним судами встановлено, що Товариство на грудень 2006 року запланувало 250 вагонів для перевезення 170 000 тн. вантажу на експорт, проте до кінця місяця збільшило вказану кількість до 312 вагонів (21 273 тн).

Судом першої інстанції встановлено, що за облікової карткою № 782 Товариство фактично у першій декаді грудня виконало план перевезення, однак через Донецьку залізницю (зі станціями переходу Червона Могила) планувало перевезти 94 вагона, а фактично перевезено 36, отже недовантажено 12 вагонів, у зв'язку з чим йому було нараховано штраф у сумі 249,60 грн.

Також, встановлено, що у другій декаді недовантажено 10 вагонів через Південно-Західну залізницю (станція переходу Хоробичі), 6 вагонів по Південній залізниці (станція переходу Тополі), 49 вагонів через Донецьку залізницю (станція переходу Червона Могила), у зв'язку з чим Товариству було нараховано штраф у сумі 496,40 грн.

На підставі матеріалів справи встановлено, що у третій декаді недовантажено 32 вагони по Південній залізниці (станція переходу Тополі).

У зв'язку з зазначеним встановлено, що загальна сума штрафу за обліковою карткою № 782 склала 1 411,60 грн.

Крім того, встановлено, що по обліковій картці № 765 не виконано план перевезень у першій декаді по Південно-Західній залізниці –32 вагони, Львівській –157 вагонів, Одеській –1 вагон (зі станції переходу Хоробичі); у другій декаді не виконаний план перевезень по Львівській залізниці –7 вагонів, Донецькій –9 вагонів (через станцію переходу Червона Могила), у третій декаді по Південно-Західній залізниці (через станцію Хоробічи) невиконання плану склало 21 вагон, Донецькій залізниці (станція Червона Могила) –8, Львівській –50, Одеській –42 вагони.

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що Залізницею в облікових картках №№ 782, 765 облік виконання плану

перевезень вантажів здійснений по Південно-Східній, Білоруській,

Латвійській, Литовській, Приволзькій, Молдавській, Львівській, Одеській

залізницям, тоді як штраф за невиконання плану перевезень нарахований по

Львівській, Одеській, Донецькій, Південно-Західній, Південній залізницям.

Судовими інстанціями встановлено, що загальна сума нарахованого штрафу склала 22 195,40 грн., проте Товариство штрафні санкції визнало частково, вважаючи, що штраф по залізницям переходу вантажу не підлягає стягненню, оскільки здійснені експортні перевезення за які, на думку Товариства, штраф не передбачено.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що у п. 4.1 Договору сторони визначили, що за невиконання плану перевезень вони несуть відповідальність згідно зі Статутом залізниць України. Нарахування штрафних санкцій за невиконання плану перевезень здійснюється згідно Правил планування вантажів.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів, визначаються цим кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із

ст. 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), цей Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Стаття 5 Статуту залізниць України встановлює, що на підставі цього Статуту Міністерство транспорту України затверджує Правила перевезення вантажів та інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають, зокрема, порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Наказом Міністерства транспорту України від 09.12.02 № 873, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.02 за № 1030/7318, затверджені Правила планування перевезень вантажів (далі Правила), які визначили порядок планування перевезень вантажів залізницями у всіх видах сполучень, а також обліку виконання планів.

Так, Правилами встановлено, що перевезення вантажів залізницями здійснюється на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами за пред'явленням та за окремими замовленнями відправників (вантажовласників або за їх дорученням –експедиторських організацій).

Пунктом 2.1 вказаних Правил визначено, що місячне планування перевезень вантажів у межах України, на експорт у треті країни та країни СНД, у Латвійську Республіку, Литовську Республіку та Естонську Республіку здійснюється на підставі замовлень відправників у порядку, встановленому цими Правилами.

Розділ 3 Правил встановлює порядок планування перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів, згідно з яким відправники експортних вантажів за 16 днів до початку місяця, в якому передбачається перевезення, надають залізницям відправлення замовлення на перевезення вантажів, оформлені відповідно до п. 2.2 цих Правил.

Тимчасове положення про місячне планування та організацію перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів залізничним, морським та річковим транспортом, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.93 № 357, у п. 1 встановлює, що для перевезення експортних вантажів залізничними або залізнично-водними шляхами сполучення вантажовласники до початку планового місяця подають залізницям відправлення розгорнуті заявки на перевезення експортних вантажів, у яких зазначаються вид та кількість вантажу в тоннах і вагонах, прикордонні залізничні станції, морські та річкові порти, через які прямуватимуть ці вантажі, країна призначення та вантажоодержувач.

Таким чином, планування перевезень вантажів по залізницях і станціях призначення є необхідною складовою планування перевезення вантажів.

Пункт 28 цього Тимчасового положення зазначає, що виконання обсягу перевезень враховується в обліковій картці, яка підписується керівництвом залізничної станції і вантажовласником, при цьому ведення окремо облікової картки на виконання плану перевезень на експорт від загального обліку виконання плану перевезень вантажів Тимчасове положення не передбачає.

Пункт 6.7 Правил встановлює облік виконання плану перевезення вантажів в обліковій картці та передбачає, що дані про навантаження на залізниці призначення вказуються для всіх вантажів тільки у вагонах (контейнерах) і тільки для залізниць України у графах 10-15 облікової картки. Для експортних вантажів вказуються залізниці, які передають вантаж за кордон. Недовантаження на залізниці призначення за декаду визначається як сума недовантажень на окремі залізниці за вилученням загального недовантаження за декаду.

Згідно ч. 4 ст. 106 Статуту залізниць України за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером). При цьому Статут визначає, що Правила –це нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов'язки сторін у процесі перевезення вантажів, а не доповнює чи уточнює їх.

Разом з тим колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що ст. 107 Статуту передбачено вичерпний перелік підстав за яких вантажовідправник звільняється від сплати штрафу за невиконання плану перевезень, до яких така підстава, як перевезення вантажу закордон відсутня.

Міжнародні перевезення вантажу, пасажирів, багажу та пошти здійснюються відповідно до правил, двохсторонніх та багатосторонніх міжнародних договорів (транспортних конвенцій), які відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 10 Цивільного кодексу України є частиною національного законодавства України.

Статтею 4 Статуту встановлено, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення. Одним із таких багатосторонніх договорів є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.51 (далі Угода), яка була ратифікована Україною 05.06.92.

Статтею 36 Угоди встановлено, що за відсутності в даній Угоді необхідних положень застосовуються положення, викладені у внутрішніх законах і правилах відповідної країни, залізниця якої є учасницею даної Угоди.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 20 Статуту облік виконання планів перевезень вантажів здійснюється в обліковій картці заповненій за формою встановленою Правилами планування перевезень вантажів.

Як зазначалось, згідно п. 6.7 зазначених Правил для експортних вантажів вказуються залізниці, які передають вантаж за кордон.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що попередніми судовими інстанціями при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами в комплексі. Так, попередніми судовими інстанціями не було надано належної правової оцінки обліковим карткам, які відповідно до п. 6.1 Правил є підставою для визначення розміру матеріальної відповідальності сторін за невиконання плану перевезень, зокрема, в частині визначення їх відповідності законодавчо встановленим вимогам щодо їх складання. Так, судами не було надано правової оцінки щодо зазначення кожної із залізниць призначення в обліковій картці та відповідності кожного з таких записів п. 6.7 Правил, проте надання правової оцінки зазначеним обставинам є суттєвим для вирішення спору по суті у даній справі.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що спір розглянуто без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності та призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

З урахуванням ухвали від 27.12.06 Верховного Суду України, оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державного підприємства "Донецька залізниця" № 2/68 від 25.12.07 задовольнити частково.

Рішення від 24.09.07 господарського суду Донецької області та постанову від 04.12.07 Донецького апеляційного господарського суду у справі № 1/147 господарського суду Донецької області скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська