ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2008 р.            Справа № 05-10/9

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Швидкого В.А., секретаря судового засідання Холодної Л.В., за участю представників:

від позивача: Єніка Є.В. - за довіреністю;

від відповідача: Терентьєва О.М., Горяніна А.О. - за довіреностями;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю по газопостачанню та газифікації "Черкасигаз"

про стягнення 17336037,42 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" ( далі-позивач) заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю по газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" (далі –відповідач) про стягнення 17336037,42 грн., з яких: 11210748,76 грн. становить заборгованість за поставлений у 2003р. природний газ, 2097701,34 грн. пені, 2583464,55 грн. інфляційних втрат, 3 % річних у сумі 659370,36 грн. та 7 % штрафу у розмірі 784752,41 грн.

На день розгляду справи позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 4154549,15 грн. інфляційних втрат за період з 11.01.2004 р. по 19.12.2007 р., 3 % річних за цей же період у сумі 1077779,55 грн.

Щодо стягнення суми основного боргу, позивач повідомив, що борг у цій частині відповідачем погашено у добровільному порядку. Решта позовних вимог позивачем залишено без змін.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав. Свої заперечення щодо заявленого позову відповідач виклав у відзиві на позов.

Представники відповідача заперечення на позов у судовому засіданні підтримали.

У справі оголошувались перерви з 18 по 24 січня та з 24 по 29 січня 2008 р.

Матеріалами справи і в судовому засіданні встановлено.

29.12.2002 р. між сторонами укладено договір № 06/02-2189 на постачання природного газу для потреб населення (далі-договір).

Згідно з п.п. 1.1, 2.1 договору, постачальник (позивач) зобов"язався передати покупцю (відповідачу) природний газ для потреб населення з урахуванням можливих втрат газу в обсязі 418700000 куб.м. Згідно з умовами даного договору, на протязі січня-грудня 2003 р. позивач поставив відповідачеві природний газ загальним обсязом 479865,076 тис.куб.м., на суму 58382507,15 грн. Станом на 01.01.2007 р. відповідач частково розрахувався за поставлений природний газ у сумі 47171758,39 грн. Борг на вказану дату становив 11210748,76 грн. На даний час зазначений борг відповідачем погашений у добровільному порядку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 231 ГК України, просить суд стягнути з відповідача 7 % штрафу у розмірі 784752,41 грн., оскільки вважає себе суб"єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки.

Пунктом 4 ч. 3 Прикінцевих положень ГК України Кабінету Міністрів України доручено визначити суб"єкти господарювання, що належать до державного сектора економіки, відповідно до вимог цього Кодексу. На даний час перелік таких суб"єктів господарювання не визначено.

Крім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ГК України, відповідальність за порушення правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських зобов"язань застосовується у разі, якщо ці порушення були вчинені після набрання чинності зазначеними положеннями, крім випадків, коли за порушення господарських зобов"язань була встановлена інша відповідальність договором, що був укладений до моменту набрання чинності цим Кодексом.

Порушення умов договору було вчинено до набрання чинності ГК України. Відповідальність у вигляді 7 % штрафу не була передбачена діючим на той час законодавством та самим договором, яким передбачена інша відповідальність за прострочення платежів, а саме - у вигляді пені.

Згідно з п. 10.1 термін дії договору становить один рік - з 01.01.2003 р. по 31.12.2003 р.

15.08.2003 р. господарським судом Черкаської області порушено справу про банкрутство відповідача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Станом на день порушення справи про банкрутство відповідачу поставлено 288964,123 тис.куб. м. газу, на суму 35136129,96 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов"язань і зобов"язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, нарахування пені на поставлений за період з 01 січня по 15 липня 2003 р. газ, не відповідає вимогам ст. 12 вищевказаного Закону.

Позивач просить стягнути пеню за період з 28.11.2004 р. по 28.11.2005 р. Згідно з ч. 2 п. 5 Прикінцевих положень ГК України, положення цього Кодексу щодо відповідальності за порушення, зазначені в абзаці 1 цього пункту, вчинені до набрання чинності відповідними положеннями цього Кодексу стосовно відповідальності учасників господарських відносин, застосовуються у разі, якщо вони пом"якшують відповідальність за вказані порушення.

Нарахування штрафних санкцій, як то передбачено п. 6 ст. 232 ГК України, за прострочення виконання зобов"язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов"язання мало бути виконано. Тому, позивач мав право на нарахування пені лише за період з 01.01.2004 р. по 01.07.2004 р. Нарахування пені за період з 28.11.2004 р. по 28.11.2005 р. суперечить Прикінцевим положенням ГК України.

Предметом договору є постачання природного газу для потреб населення. Статтею 214 ЦК УРСР була передбачена відповідальність боржника за прострочення виконання грошових зобов"язань у вигляді обов"язку сплатити суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо законом або договором не встановлено інший розмір процентів. Законом України "Про внесення змін до ст. 214 ЦК УРСР" від 08.10.1999 р. № 1136-XIV зазначена стаття викладена у новій редакції, якою передбачено, що цей Закон не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов"язання, пов"язаного з оплатою населенням комунальних послуг.

За таких умов, нарахування інфляційних та 3 % річних по договору на постачання природного газу для потреб населення, укладеного між сторонами, суперечить вимогам Закону України "Про внесення змін до ст. 214 ЦК УРСР".

Згідно п. 10 Перехідних та Прикінцевих положень, правила Цивільного кодексу України про відповідальність за порушення договору застосовується у тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 01 січня 2004 р., була встановлена інша відповідальність за такі порушення. Тобто, положення ст. 625 ЦК України, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані до порушень відповідача щодо несвоєчасної оплати поставленого газу, які відбулися в 2003 р.

Керуючись ст. ст. 49, 82 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

СУДДЯ                                                                      В.А. Швидкий