Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27"жовтня 2008 р.
Справа № 07/97-08

Колегія суддів Харківського апеляційного
господарського суду у складі: головуючий суддя Карбань І.С., судді
Бабакової Л.М., судді Олійника В.Ф.,

при
секретарі  - Міракові Г.А.,

за
участю представників сторін:

позивача -
ОСОБА_2 за довіреністю №
165364 від 24.03.2008р.,

відповідача - Кашіна В.М.
за довіреністю № 544 від 08.05.2008р., Клочко С.О. за довіреністю № 543 від
08.05.2008р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (вх. №
2039Х/2-4) Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
Діасамідзе Олени Викторівни, м. Харків,
на рішення господарського суду Харківської області від 30.07.2008  р.  по
справі № 07/97-08

за позовом
Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 м. Харків

до
Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів»,
м. Харків

про стягнення 177834,78 грн., -

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом та уточненнями до нього, в
якому просив  стягнути з відповідача
187154,77 грн., в тому числі 120613,98 грн. основного боргу, 10291,59 грн.
пені, 49860,83 грн. інфляційних нарахувань, 6388,37 грн. 3% річних за
договорами уступки права вимоги № 236 та № 230 від 01.12.2006р. Також позивач
просив судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від  30.07.2008р. по справі  № 07/97-08
(суддя Інте Т.В.) в позові відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішення
господарського суду Харківської області від 30.07.2008р. по даній
справі,  подав апеляційну скаргу з
уточненням до неї, в яких просив
скасувати  вказане рішення та
прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі,  посилаючись на  порушення норм матеріального та
процесуального права та  на неповне
з'ясування  обставин, що мають значення
для справи.

В обґрунтування доводів викладених в апеляційній скарзі апелянт
вказував, що предметом позовних вимог по даній справі є стягнення суми
заборгованості по договорам № 38 та № 39 від 16.02.2006 р., право вимоги якої
перейшло до позивача за договорами про заміну кредитора у зобов'язанні шляхом
уступки права вимоги за договорами № 230 та № 236, які були укладені 01.12.2006
р. Уступка права вимоги здійснювалась за правилами глави 47 ЦК України, у
зв'язку з чим за умовами договорів  № 230
та № 236, позивач, як новий кредитор, отримав право вимоги з відповідача сплати
боргу в розмірі 2 772,08 грн. за договором № 236 та 117 841 грн. за договором №
230.

Апелянт зазначав, що передання права вимоги сплати боргу між
первісним та новим кредитором відбувалось в порядку ст.ст. 512-516 ЦК України.
Договірна передача зобов'язальних вимог кредитора відбулась в тій самій формі,
що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, тобто були виконані
норми, стосовно додержання форми правочину, письмового повідомлення боржника
про заміну кредитора, що також встановлено у судовому засіданні та зазначено в
рішенні від 30.07.2008 р. По суті, договори про уступку права вимоги не
суперечать договорам № 38 та № 39, а сама вимога не пов'язана з особою
кредитора в розумінні ст. 515 ЦК України, що
свідчить про правомірність договорів про уступку права вимоги, на
підставі яких позивач і звернувся до суду.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував той
факт, що відповідачу законодавством надане право, як боржнику закріплене в ст.
518 ЦК України, яке полягає в тому, що боржник має право висувати проти  вимог нового кредитора у зобов'язанні
заперечення, які він мав проти первісного кредитора у зобов'язанні на момент
одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Вищевказаною нормою
відповідач не скористався хоча з моменту заміни кредитора у зобов'язанні минуло
17 місяців. За цей проміжок часу отримано від відповідача не було жодних
заперечень ані зустрічних вимог з цього приводу.

Апелянт також зазначав, що між новим кредитором (позивачем) та
боржником (відповідачем) були укладені акти звіряння  взаємних розрахунків за договорами № 230 та
№  236
від 01.12.2006 р.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу з доповненням до
нього, в яких вважав рішення господарського суду Харківської області від  30.07.2008р. по справі  № 07/97-08 законним та обґрунтованим  і підстав для його скасування не вбачав, у
зв'язку з чим просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач вказував, що він виконав свої грошові зобов'язання
перед первісним кредитором у відповідності до об'ємів наданих ним послуг,
незважаючи на численні порушення умов договорів № 38 та № 39 від 16.02.2006р.,
і первісний кредитор ніяких вимог взагалі не висував.

Відповідач зазначав, що позивач в обґрунтування своїх  вимог не надав до  суду першої інстанції документів, які
підтверджують наявність боргу, крім договорів № 38 та  № 39 від 16.02.2006р. та актів звірки
взаємних розрахунків, які не відповідають умовам наведених договорів, зокрема
шляхових листів спецавтотранспорту, який виконував послуги, первинні документи,
які підтверджують прийняття відповідних об'ємів відходів в місцях їх розміщення
та захоронення.

Відповідач стверджував, що у відповідності до ч. 1 ст.516 ЦК
України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 10.3.
договорів № 38 та № 39 від 16.02.2006р. жодна із сторін не має права передавати
свої права третій стороні без письмової згоди другої сторони. Тобто, письмова
згода боржника повинна бути надана до укладання договорів про уступку права
вимоги. Договори № 230 та № 236 про уступку права вимоги були укладені між
первісним кредитором -СПД ФО ОСОБА_3 та новим кредитором -СПД ФО
ОСОБА_1. без попередньої згоди з КП «Комплекс з вивезення побутових відходів».

У відповідності до п. 1.2. договорів № 230 та  № 236 від 01.12.2006р., які були надані
позивачем до суду першої інстанції, підпис уповноваженої особи боржника на
договорі вважається лише належним повідомленням про заміну кредитора та не є
письмовою згодою боржника в розумінні п. 10.3. договорів № 38 та №39 від
16.02.2006р.

Відповідач вважав, що посилання позивача на те, що підпис та
печатка на договорах № 230 та № 236  про
уступку права вимоги є згодою боржника щодо заміни кредиторів у
зобов'язанні  не відповідає письмовим
доказам та обставинам справи, оскільки договори № 230 та № 236 про уступку  права вимоги укладені між СПД ФО ОСОБА_3 та
СПД ФО ОСОБА_1. до надання їх відповідачу і вказані договори містять напис:
«боржник»повідомлений належним чином», тобто ні про яку «згоду»мова не їде,
підтвердженням такого висновку, також, є п.1.2. наведених договорів № 230 та №
236 про уступку права вимоги, згідно якого «підпис уповноваженої особи
«боржника», скріплений печаткою, на даному договорі, вважається належним
повідомленням «боржника», крім того, відповідач взагалі вважав наведені
договори неукладеними, на підставі ст. 180 ГК України, оскільки в них не
узгоджені суттєві умови, які є обов'язковими для всіх господарських договорів,
як  ціна та строк дії договору.

На думку відповідача посилання позивача на акти звіряння
розрахунків до договорів №№ ДГ-230, ДГ-236 від 01.12.2006р.,  є необґрунтованим   та безпідставним, оскільки вказані акти не
містять підписів уповноважених осіб позивача. Крім того, позивачем не надано
пояснень стосовно того, яке відношення
до справи мають наведені акти, так як договорів з відповідними номерами
позивачем  не було надано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши  правильність
застосування норм процесуального права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками
господарського суду Харківської області по даній справі, оскільки вони є
обґрунтованими  та базуються на нормах
чинного законодавства та документах, наданих до справи.

Між суб'єктом підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3
(первісний кредитор) та позивачем (новий кредитор) 01.12.2006р. було укладено
договори про уступку права вимоги № 230 та № 236 (а.с. 8, 9), які були
підписані  позивачем,  СПД ФО ОСОБА_3  та відповідачем і скріплені їх печатками.
Відповідно умов даних договорів СПД ФО ОСОБА_3
уступив позивачу право вимоги на одержання від відповідача
заборгованості у розмірі 117841,90 грн. та у розмірі 2772,08 грн., що
виникла  з договорів № 39 та № 38 від
16.02.2006р. на виконання робіт з вивезення побутових відходів від будинків
місцевих рад, житлово-будівельних кооперативів, житлових кооперативів та  товариств співвласників багатоквартирних
будинків у  м. Харкові, які були укладені
між відповідачем (замовник)  та  СПД ФО ОСОБА_3 (виконавець)  (а.с. 21-27).

За  договорами № 39 та № 38
від 16.02.2006р. відповідач доручав, а
СПД ФО ОСОБА_3  зобов'язувався на
власний ризик виконати відповідно до умов даних договорів та договорів № 19 та
№ 20 від 15.02.2006р. між відповідачем та головним управлінням
житлово-комунального господарства м. Харкова послуги з вивезення твердих
побутових відходів від будинків місцевих рад та ЖБК,  ЖК, ТСББ згідно з переліком вказаним в
додатку №1 до даних договорів, а відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити
виконані послуги.

Згідно з п. 1.4. договорів № 230 та № 236 від 01.12.2006р. позивач
підтвердив, що йому була передана вся необхідна інформація та документи,
пов'язані із договорів № 38 та № 39 від 16.02.2006р. між СПД ФО ОСОБА_3 та
відповідачем, зокрема і та, що стосується спорів і суперечностей між   СПД ФО ОСОБА_3 та відповідачем за вказаними
договорами.

Пунктом 2.1.1 договорів № 38 та № 39 від 16.02.2006р. передбачено
обов'язок СПД ФО ОСОБА_3  погодити з
відповідним житлово-експлуатаційним підприємством графік вивозу твердих
побутових відходів та надати його копію
відповідачу. Доказів виконання даних умов договорів № 38 та № 39 від
16.02.2006р. позивачем не було  надано.

Пунктом 2.1.3 договорів № 38 та № 39 від 16.02.2006р. СПД ФО
ОСОБА_3   зобов'язувався щомісячно, до 5
числа місяця, наступного за звітним, надавати необхідну, достовірну та
своєчасну інформацію про обсяги виконаних робіт до уповноваженої
міськвиконкомом організації в сфері поводження з відходами -Комунального
підприємства «Муніципальна компанія поводження з відходами», але позивачем не
було  доведене виконання даної умови
договорів.

Пунктом 4.3 договорів № 38 та № 39 від 16.02.2006р. сторони
передбачили орієнтовні обсяги твердих побутових відходів, що підлягають
вивезенню -т.м.к. 23381,75 грн.  Як
витікає з умов п. 2.1.3 договорів № 38 та № 39 від 16.02.2006р., фактичні
обсяги робіт повинні повідомлятись СПД ФО ОСОБА_3   додатковою інформацією.

Виконання даних обов'язків
позивачем також не підтверджено.

Відповідно до п. 5.4 та п. 7.1 договорів № 38 та № 39 від
16.02.2006р., СПД ФО ОСОБА_3
зобов'язався  після закінчення
виконання робіт відповідного місячного обсягу, протягом 2-х днів письмово
повідомити відповідача   про готовність
до здачі-приймання виконаних робіт.

Доказів такого письмового повідомлення позивачем не надано.

Умовами п. 7.3  договорів №
38 та № 39 від 16.02.2006р., сторони передбачили приймання виконаних робіт та
підписання акту здійснюється уповноваженими представниками СПД ФО ОСОБА_3,
відповідача та відповідного районного виконавчого комітету, представника
підприємства по захороненню твердих побутових відходів.

З матеріалів справи вбачається, що надані позивачем акти виконаних
робіт складені, в порушення даних умов, без затвердження їх уповноваженими
представниками районного виконавчого комітету та представника підприємства по
захороненню твердих побутових відходів.

Пунктом 10.3 договорів № 38 та № 39 від 16.02.2006р. передбачено,
що  жодна із сторін не має права
передавати свої права  за договором
третій стороні без письмової згоди другої сторони.

На виконання вимог п. 10.3 договорів № 38 та № 39  від 16.02.2006р. позивачем не було надано
доказів про надання відповідачем
письмової згоди   щодо передачі
права вимоги позивачу на одержання   від
відповідача заборгованості у розмірі 117841,90 грн. та у розмірі 2772,08 грн.
за договорами № 230 та № 236 від 01.12.2006р. про уступку права вимоги,
оскільки підпис уповноваженої особи відповідача в договорах № 230 та № 236 від
01.12.2006р.  у  відповідності до п. 1.2. цих договорів
свідчить про повідомлення відповідача про укладання договорів уступки права
вимоги, а не про надання ним згоди на укладання даних договорів.

Необхідно зазначити, договори про уступку права вимоги № 230 та №
236 від 01.12.2006р. були укладені після спливу, встановленого п. 5.3 договорів
№ 38 та № 39  від 16.02.2006р., строку
виконання всього обсягу робіт -30.06.2006 р.

Посилання позивача на підтвердження відповідачем факту
заборгованості,  підписанням актів звірки
розрахунків, судом не приймаються, так як, відповідно до ст. 11 ЦК України,
зобов'язання не витікає з акту звірки розрахунків, оскільки акт звірки
бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють
бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких
зобов'язань  сторін підтверджується
первинними документами -договором, актами виконаних робіт, рахунками тощо.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, п.1 ст. 193 ГК України зобов'язання
має виконуватися належним чином відповідно до
умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного
законодавства,  а за відсутності
таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв
ділового  обороту  або
інших  вимог,  що
звичайно ставляться.  Але
відповідно до  п.6 ст. 193 ГК України
зобов'язана  сторона має право
відмовитись від виконання зобов'язання  у
разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою
виконання.

Таким чином, викладене свідчить про неправомірність та
необґрунтованість   вимог позивача в
частині стягнення з  відповідача суми
основного боргу в розмірі 120613,98 грн. В зв'язку з чим вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача  10291,59
грн. пені, 6388,37 грн. 3% річних та 49860,83 грн. інфляційних нарахувань також
є безпідставними і  задоволенню не  підлягають.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що  рішення господарського суду Харківської   області від 30.07.2008  р.  по
справі № 07/97-08 прийнято у відповідності до матеріалів справи та норм чинного
законодавства і підстави для його скасування відсутні, у зв'язку з чим рішення
суду першої інстанції підлягає  залишенню
без змін. Апеляційна скарга є
необґрунтованою і не може бути підставою для скасування рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 99,101, п.1 ст.103, ст.105 ГПК України, колегія
суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу залишити
без задоволення.

Рішення господарського
суду Харківської   області від
30.07.2008  року  по справі № 07/97-08 залишити без змін.

Повний текст постанови підписано 29.10.2008
року.

Головуючий суддя
Карбань І.С.

суддя
Бабакова Л.М.

суддя
Олійник В.Ф.