ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.01.08 р.                     Справа № 40/276пд

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пасічник О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом приватного підприємства „Бэль” м.Донецьк

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „СКМ ІСТЕЙТ” м.Донецьк

про визнання недійсним договору

та зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю „СКМ ІСТЕЙТ” м.Донецьк

до приватного підприємства „Бэль” м.Донецьк

про стягнення 140 273 грн. 79 коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача Поліщук Р.Г. - юрисконсульт

від відповідача Симоненко П.О. - юрисконсульт

У судовому засіданні за приписами ст. 77 ГПК України було оголошено перерву з 10.01.08р. до 16.01.08р. без винесення процесуального документа.

З метою дослідження фактичних обставин справи та доказів на їх підтвердження, строк вирішення спору було продовжено за приписами частини четвертої ст. 69 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство „Бэль” звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „СКМ ІСТЕЙТ” про визнання договору оренди нежитлового приміщення від 17.07.07р. недійсним та стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 40 000 грн.

Відповідач позов не визнав з огляду на відповідність спірного договору вимогам законодавства і подав зустрічний позов з вимогами про стягнення боргу з орендної плати в сумі 140 273 грн. 79 коп., який утворився на підставі спірного договору.

Позивач в обґрунтування своїх заперечень проти зустрічного позову посилається на відсутність з його боку порушень умов договору за відсутності факту користування спірним приміщення, а отже й на недостатність правових підстав для стягнення з нього боргу з орендної плати.

До прийняття рішення по справі позивач за зустрічним позовом подав заяву про доповнення своїх вимог та намагається додатково:

-          визнати дійсним договір оренди нежитлового приміщення від 17.07.07р.;

-          розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 17.07.07р. з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 17.07.07р. між приватним підприємством „Бэль” та товариством з обмеженою відповідальністю „СКМ ІСТЕЙТ” було укладено договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 2616 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Журналістів, 9, терміном дії до 01.09.2010р.

Пунктом 4.1. договору сторони передбачили розмір місячної орендної плати, яка становить 76 387 грн. 20 коп.

Відповідно до п. 4.2.1. договору протягом семи днів з моменту укладання договору позивач сплачує відповідачу орендну плату за останній місяць строку оренди, з розрахунку розміру орендної плати, що визначений у пункті 4.1. цього договору.

На виконання зазначених умов договору позивач згідно рахунку-фактури №000116 від 18.07.07р. платіжним дорученням № 971 від 07.08.07р. перерахував відповідачеві орендну плату в сумі 40 000 грн.

Позивач вважає, що даний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки сторонами при його укладенні були порушені вимоги закону щодо його нотаріального посвідчення. Крім того, вважає, що відповідачем були безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 40 000 грн.

У зв’язку з викладеним позивачем заявлені вимоги про визнання договору оренди нежитлового приміщення від 17.07.07р. недійсним та стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 40 000 грн.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що орендар прийняв майно у користування та продовжує користуватися ним до наступного часу, однак зобов’язання по сплаті орендної плати не виконує, у зв’язку з чим за ним утворився борг в сумі 140 273 грн. 79 коп. за період з 02.09.07р. по 31.10.07р.

Як свідчать докази по справі, сторони є суб’єктами господарювання у розумінні ст. 55 ГК України.

Частиною 4 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін, як це передбачено ст. 209 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України, із змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.12.2006 р. N 501-V, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, на виконання вимог ст. 220 ЦК України розглядаючи спір щодо визнання договору дійсним, суд повинен дати оцінку домовленості сторін щодо усіх істотних умов договору , перевірити правову природу такої домовленості, чи відповідає вона законодавству та чи відповідають законодавству дії сторін по виконанню спірної угоди.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У зв'язку з недодержанням нотаріальної форми визнаються недійсними лише такі угоди, які відповідно до закону підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню у порядку, встановленому Законом України "Про нотаріат".

Вирішуючи відповідні спори, господарські суди повинні перевіряти, чи підлягала укладена угода такому посвідченню та чому сторона за договором ухилилася від нотаріального посвідчення угоди.

Судом встановлено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов спірного договору, і відбулося часткове його виконання. Однак сторонами не були додержані вимоги закону про обов’язкове нотаріальне посвідчення спірного договору, що не було наслідком ухилення однією із сторін від вчинення таких дій

Посилання позивача на відсутність додатку № 1 до договору, який передбачений п. 1.1. договору та у відповідності до п. 7.4. є його невід’ємною частиною, а також відсутність в договорі ціни об’єкту, який передається в оренду та строку підписання акту приймання-передачі приміщення спростовуються, оскільки сторони досягли згоди щодо суттєвих умов договору відносно його ціни та строку, передбачивши їх у пунктах 4.1. та 1.1. відповідно.

З урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання договору оренди нежитлового приміщення від 17.07.07р. недійсним обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно чи грошові кошти або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно чи грошові кошти. Тобто ця стаття передбачає позадоговірні зобов’язання, які виникають внаслідок придбання або зберігання майна чи грошових коштів за рахунок іншої особи без достатніх підстав.

Факт набуття або збереження майна чи грошових коштів без належних правових підстав одним суб’єктом правовідносин за рахунок іншого суб’єкта правовідносин зумовлює виникнення зобов’язань особливого виду, які мають назву кондикційних. Кондикційні зобов’язання відносяться до позадоговірних зобов’язань. Головною метою кондикційних зобов’язань є відновлення майнового положення того суб’єкта, за рахунок котрого інший суб’єкт безпідставно збагатився.

Зазначення у п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України на те, що статті 1212-1215 ЦК України застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином не означає, що таку вимогу слід пред’являти з посиланням на ці статті. При витребуванні майна у особи, якій воно було передане на виконання правочину, що є нікчемний або визнаний судом недійсним, слід посилатись на ст. 216 ЦК України та інші спеціальні положення законів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 40 000 грн. необґрунтовано, а тому не підлягає задоволенню.

Зустрічний позов мотивовано тим, що позивач за актом приймання-передачі від 02.09.07р. прийняв у користування спірне майно, однак жодних інших доказів факту користування орендарем приміщенням сторонами не надано.

Крім того, згідно п. 4.4. договору в разі затримання орендарем в сплаті орендної плати більш, ніж на 5 календарних днів, орендодавець має право припинити доступ орендаря до території приміщень, які входять до складу орендованого майна, до моменту повної сплати платежів, а відповідно до п. 4.5. договору в разі затримання орендної плати більш, ніж на 20 календарних днів, орендодавець має право звільнити територію приміщень, які входять до складу орендованого майна, від майна, належного орендареві, шляхом приймання такого майна на відповідальне зберігання.

Жодних дій, зазначених вище, з боку орендодавця не здійснювалось. Орендар не користувався спірним майном, а отже й обов’язку по сплаті орендної плати в нього не виникало.

За таких обставин підстав для задоволення зустрічного позову щодо стягнення боргу в сумі 140 273 грн. 79 коп. суд не вбачає, а тому у його задоволенні слід відмовити, як необґрунтовано заявленого.

Законодавець визначає, що збільшення розміру позовних вимог не може бути пов’язано з пред’явленням додаткових позовних вимог, заявлені додаткові вимоги є новими та мають бути розглянуті окремо, а за змістом ст. 22 ГПК України зміна позивачем підстав і предмету позову може мати місце лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива

На підставі викладеного, у задоволенні заяви від 28.12.07р. про доповнення до зустрічного позову у частинах визнання дійсним договору оренди нежитлового приміщення від 17.07.07р. та розірвання зазначеного договору з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили слід відмовити.

З урахуванням зазначеного, заявнику підлягає поверненню державне мито в сумі 85 грн. перераховане платіжним дорученням № 1 від 09.01.07р. та державне мито в сумі 85 грн. відповідно до платіжного доручення № 2 від 09.01.07р.

Витрати по держмиту та забезпечення судового процесу за подання первісного позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог за приписами частини п’ятої ст. 49 ГПК України.

Витрати по держмиту та забезпеченню судового процесу за подання зустрічного позову покладаються на заявника згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У зв’язку з тим, що у судовому засіданні за згодою сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення згідно частини третьої ст. 85 ГПК України, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого згідно статті 84 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 220, 793, 1212 ЦК України, ст. 55ГК України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Первісний позов задовольнити частково.

2.Визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення від 17.07.07р., укладений між приватним підприємством „Бэль” та товариством з обмеженою відповідальністю „СКМ ІСТЕЙТ”.

3.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „СКМ ІСТЕЙТ”, 83000, м.Донецьк, вул. Постишева, 117, ід. код 34435248, р/р 6100 у ЗАТ „Донгорбанк”, МФО 334970, на користь:

- приватного підприємства „Бэль”, 83114, м.Донецьк, вул. Університетська, 96, ід. код 24067799, р/р 0518 у філії Путилівське відділення „Промінвестбанк” м.Донецьк, МФО 334914, витрати по держмиту в сумі 85 грн. 00 коп., витрати по забезпеченню судового процесу в сумі 59 грн. 00 коп., видавши наказ.

4.У задоволенні вимог щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 40000 грн. відмовити.

5.У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

6.Витрати по державному миту за подання зустрічного позову в сумі 1402 грн. 74 коп. та забезпеченню судового процесу в сумі 118 грн. відносяться на заявника.

7.Повернути товариству з обмеженою відповідальністю „СКМ ІСТЕЙТ” платіжне доручення № 1 від 09.01.07р. про перерахування державного мита в сумі 85 грн. та платіжне доручення № 2 від 09.01.07р. про перерахування державного мита в сумі 85 грн.

8.Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Підченко Ю.О.

Дата підписання рішення, оформленого згідно вимог ст. 84 ГПК України:21.01.08р.