СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.08                                                                                 Справа № 4/633

Суддя Батюк Г.М., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайленс», м.Київ

до Приватного підприємства «Лев Плюс», м.Луганськ

про стягнення 206012 грн. 49 коп.

Представники сторін:

від позивача – Чепелюк В.М., дов. № 7 від 15.10.07;

- Задорожний О.І.,дов.№ 8 від 15.10.07;

від відповідача –Черенцова Т.М.,дов. № б/н від 13.12.07;

- Коровников В.Є., дов.№ б/н від 13.12.07.

Суть спору: заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 206012 грн. 49 коп., у тому числі: заборгованість за поставлену продукцію у сумі 171500 грн. 00 коп., пені у сумі 14957 грн. 77 коп., 3% річних у сумі 2773 грн. 70 коп., інфляційні нарахування у сумі 16781 грн. 02 коп.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву, зданого до суду 13.12.07,розмір позовних вимог визнав у повному обсязі.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, суд –

в с т а н о в и в:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "САЙЛЕНС" (позивач у справі)) та Приватним підприємством "Лев Плюс" (відповідачем у справі) були укладені договір купівлі-продажу № 1298 від 10.11.06 та договір купівлі-продажу № 1363 від 07.12.06 ( далі-Договори).

Згідно умов Договорів (п.1.1.), «Продавець»(позивач у справі) зобов'язаний поставити, а «Покупець»(відповідач у справі) прийняти і оплатити передбачене пунктами 2.1. Договорів обладнання в терміни та на умовах, які передбачені Договорами.

Так, відповідно до підпункту 3.1.1. Договору № 1298 від 10.11.06 відповідач зобов'язаний внести передплату у розмірі 50 % суми Договору, яка складає 106 788 грн.00 коп. (загальна сума Договору 213 576 грн.00 коп.) до відправки обладнання, а інші 50 % оплатити трьома рівними частинами по 35 596 грн.00 коп. протягом трьох місяців не пізніше 20 числа кожного місяця (пп. 3.1.2. Договору).

Відповідно до підпункту 3.1.1. Договору № 1363 від 07.12.06 відповідач зобов'язаний внести передплату у розмірі 50 % суми Договору, яка складає 112 200 грн.00 коп. (загальна сума Договору 224 400 грн.00 коп.) до відправки обладнання, а інші 50 % оплатити двома рівними частинами по 56 100 грн.00 коп. протягом двох місяців не пізніше 20 числа кожного місяця (пп. 3.1.2. Договору).

Згідно умов Договору купівлі-продажу № 1298 від 10.11.06 та Договору купівлі-продажу № 1363 від 07.12.06 відповідачем було перераховано на рахунок позивача передплату у розмірі 106 788 грн.00 коп. та 112 200 грн.00 коп. відповідно, і позивачем, на виконання підпунктів 4.1.1. Договорів, було поставлено обумовлене Договорами обладнання.

Між позивачем та відповідачем, після монтажу відповідного обладнання, були укладені акт пуску-наладки, ремонту, технічного огляду обладнання та акт пуску-наладки обладнання.(а.с.17-18).

Однак, в протиріччя умовам Договорів, відповідач не виконав своїх зобов'язань в повному обсязі та не перерахував на рахунок позивача заборгованості за Договорами у розмірі 83 100 грн.00 коп. (Договір купівлі продажу №1298 від 10.11.06) та 88 400 грн.00 коп. (Договір купівлі-продажу №1363 від 07.12.06).

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач частково погашав заборгованість, заборгованість відповідача перед позивачем щодо оплати переданого обладнання у власність становить 171 500 грн.00 коп.

Згідно п. 4.2.2 договору, за несвоєчасне виконання умов вищезазначених договорів , позивачем нарахована відповідачу пеню у в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого обладнання за кожен день прострочки, яка складає 14957 грн. 77 коп. за період з 01.05.07 по 31.10.07.

Відповідно п.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов‘язання, на вимогу кредитора зобов‘язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків, які відповідно склали 3% річних у сумі 2773 грн. 70 коп. за період з 01.05.07 по 31.10.07, інфляційні нарахування у сумі 16781 грн. 02 коп. за період з 01.05.07 по 31.10.07.

Відповідач у відзиві на позовну заяву розмір позовних вимог визнав у повному обсязі.

Оцінивши доводи представників сторін у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення повністю, з наступного.

Позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 206012 грн. 49 коп., у тому числі: заборгованість за поставлену продукцію у сумі 171500 грн. 00 коп., пені у сумі 14957 грн. 77 коп., 3% річних у сумі 2773 грн. 70 коп., інфляційні нарахування у сумі 16781 грн. 02 коп.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем були укладені договір купівлі-продажу № 1298 від 10.11.06 та договір купівлі-продажу № 1363 від 07.12.06. Відповідно до підпункту 3.1.1. Договору № 1363 від 07.12.06 відповідач зобов'язаний внести передплату у розмірі 50 % суми Договору, яка складає 112 200 грн.00 коп. (загальна сума Договору 224 400 грн.00 коп.) до відправки обладнання, а інші 50 % оплатити двома рівними

частинами по 56 100 грн.00 коп. протягом двох місяців не пізніше 20 числа кожного місяця (пп. 3.1.2. Договору). Згідно умов Договору купівлі-продажу № 1298 від 10.11.06 та Договору купівлі-продажу № 1363 від 07.12.06 відповідачем було перераховано на рахунок позивача передплату у розмірі 106 788 грн.00 коп. та 112 200 грн.00 коп. відповідно, і позивачем, на виконання підпунктів 4.1.1. Договорів, було поставлено обумовлене Договорами обладнання., незважаючи на те, що відповідач частково погашав заборгованість, заборгованість відповідача перед позивачем щодо оплати переданого обладнання у власність становить 171 500 грн.00 коп. , що підтверджено матеріалами справи.

Сума вартості несплаченої продукції у сумі 171500 грн. 00 коп. нарахована позивачем обґрунтовано, підтверджена матеріалами справи, та підлягає задоволенню в повному обсязі і стягненню з відповідача.

Відповідно до підпунктів 4.2.2. Договорів та ст. 611 Цивільного кодексу України правовим наслідком за порушення зобов'язання є сплата неустойки (пені).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. З ст. 549 Цивільного кодексу України).

Сума пені 14957 грн. 77 коп. 01.05.07 по 31.10.07 нарахована позивачем обґрунтовано, підтверджена матеріалами справи, та підлягає задоволенню в повному обсязі і стягненню з відповідача.

3% річних у сумі 2773 грн. 70 коп. за період з 01.05.07 по 31.10.07, інфляційні нарахування у сумі 16781 грн. 02 коп. за період з 01.05.07 по 31.10.07.нараховані позивачем відповідно до вимог ст. 625 ЦК України обґрунтовано і підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Суд вважає, вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 206012 грн. 49 коп., у тому числі: заборгованість за поставлену продукцію у сумі 171500 грн. 00 коп., пені у сумі 14957 грн. 77 коп., 3% річних у сумі 2773 грн. 70 коп., інфляційні нарахування у сумі 16781 грн. 02 коп., що підлягають задоволенню повністю, оскільки вони підтверджені матеріалами справи, підлягають стягненню з відповідача, відповідачем не оспорені.

Згідно ч.5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що дії відповідача не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Як було встановлено при розгляді справи, станом на день її слухання заборгованість відповідача не змінилась. Розмір суми боргу відповідачем не оспорюється.

За таких обставин позовні вимоги слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню повністю та стягнення з відповідача, з віднесенням судових витрат на відповідача.

Відповідач позовні вимоги не оспорив, доказів, які б спростували доводи позивача суду не надав.

За таких обставин, позов слід визнати обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення повністю.

У судовому засіданні 10.01.08 за згодою представників сторін судового процесу була оголошена тільки вступна та резолютивна частина рішення.

Позивачем надміру сплачене державне мито в сумі 00 грн. 88 коп. платіжними дорученнями № 1886 від 29.10.07 та № 1922 від 01.11.07, яке підлягає поверненню на підставі ст.8 Декрету України “Про державне мито”.

Відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України витрати по держмиту та судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525,526,549,611 ЦК України, ст.ст. 173,193 ГК України, ст.ст.44, 49,77,ч.5 ст. 78, 82, 84, 85 ГПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного підприємства «Лев Плюс», м.Луганськ, вул. Лутугинська,133, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайленс», м.Київ, вул. Автозаводська,18, заборгованість у сумі 171500 грн. 00 коп., пені у сумі 14957 грн. 77 коп., 3% річних у сумі 2773 грн. 70 коп., інфляційні нарахування у сумі 16781 грн. 02 коп., витрати по держмиту у сумі 2060 грн. 12 коп. та 118 грн. 00 коп. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, видати на виконання наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Сайленс», м.Київ, вул. Автозаводська,18, надміру сплачене державне мито в сумі 00 грн. 88 коп. платіжними дорученнями № 1886 від 29.10.07 та № 1922 від 01.11.07, що знаходиться в матеріалах справи.

Дане рішення, завірене печаткою, є підставою для повернення державного мита.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення –15.01.08

Суддя                                                                       Г.М.Батюк