СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.03.08

Справа № 11/106-08.

Господарський суд
Сумської області, у складі судді Зражевського Ю.О.,розглянувши матеріали справи

за позовом          Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Суми

Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Суми

до відповідача   Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Суми

про розірвання договору
та визнання права власності

За участю представників
сторін:

Від позивача:      ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Від відповідача: не
прибув

За участю секретаря
судового засідання Лєпкової О.О.

Суть спору: позивачі
просять суд розірвати договір про спільне фінансування реконструкції приміщення
від 18.04.2006 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2,
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3;
визнати за Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (40030, м. Суми, АДРЕСА_1, Ід.
номерНОМЕР_1) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (40030, м. Суми, АДРЕСА_2
Ід. номер НОМЕР_2) право спільної часткової власності     (в рівних частинах) на об'єкт нерухомого
майна - нежитлове приміщення літ. „П” згідно технічного паспорту складеному
Комунальним Підприємством “ Сумське міське бюро технічної інвентаризації,  розташованого за адресою: м. Суми, АДРЕСА_3,
загальною площею 1299,7 кв.м.

Відповідач в судове
засідання не прибув, відзив на позовну заяву не подав, хоча був повідомлений
належним чином ухвалою суду від 12.03.2008 р., яка надіслана на адресу
відповідача рекомендованим листом 13.03.2008 р. Тому, згідно ст. 75
Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними
в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали
справи, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню
виходячи з наступного:

„10” листопада 2005 року
між ОСОБА_2 (Продавець), та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір
купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення. Відповідно до розділу 1
вказаного договору покупець набув у власність 1/2 частини нежитлового
приміщення, розташованого за адресою: м. Суми,АДРЕСА_3 -  незавершена будівництвом адміністративна
будівля під літерою „П” загальною площею 1263,92 кв. м. Вказаний договір
купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусомОСОБА_4, зареєстровано в
реєстрі за № 3428.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.  Згідно із частиною 1 статті 328 право
власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів.  Відповідно до частини 2
вказаної статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо
не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом. Таким чином, позивачі набули права власності на зазначене вище нежитлове
приміщення правомірно на підставі договору купівлі-продажу від „10”
листопада  2005 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
18.04.2006 року з метою проведення реконструкції зазначеного приміщення між сторонами
укладено договір про спільне фінансування реконструкції вищезазначеного
приміщення.

Відповідно до умов
вказаного договору від 18.04.2006 року позивачі та відповідач зобов'язуються
спільно фінансувати проведення реконструкції нерухомого майна розташованого за
адресою: м. Суми, АДРЕСА_3. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що після
завершення робіт з реконструкції, відповідач
отримує у власність частину нежитлового приміщення площею 300 кв.м, при
цьому розмір грошового внеску Сторін визначається виходячи з необхідності у
грошових коштах на проведення ремонтних робіт згідно кошторису та вноситься
пропорційно до площі, що буде належати кожній зі  Сторін. Право власності на частину
нежитлового приміщення площею 300 кв.м., відповідач отримує тільки після повної
сплати грошових коштів визначеної згідно п. 1.3. даного Договору.

Позивачами належним чином
виконані всі передбачені Договором умови, крім того профінансована на 100%
реконструкція вказаного об'єкту нерухомості у зв'язку з тим, що відповідач
відмовився від виконання своїх зобов'язань по договору від 18.04.2006 року та
не провів фінансування  робіт з
реконструкції приміщення у зв'язку з відсутністю грошових коштів, про що
свідчить листи від 23.05. 2006 року, які знаходиться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що
позивачами здійснено технічну інвентаризацію вказаного об'єкту нерухомості про
що отримано в КП „ Сумське міське БТІ” технічний паспорт на нежитлове
приміщення.

В обґрунтування своїх
позовних вимог позивачі посилаються на те, що в даний час вони не можуть
провести реєстрацію права власності на належне їм нежитлове приміщення площею
1299,7 кв.м, розташованого за адресою: м. Суми, АДРЕСА_3, адже згідно договору
про спільне фінансування реконструкції, частина зазначеного нежитлового
приміщення 1299,7 кв.м має належати Відповідачу.

Крім того, позивачі
зазначають, що відповідач в даний час не відмовився від свого права на частину
нежитлового приміщення, а лише повідомив про неможливість виконання умов
договору про спільне фінансування реконструкції приміщення від 18.04.2006 року.

Відповідно до ст. 316 ЦК
України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно
до закону за власною волею, незалежно від волі інших осіб.

В свою чергу, відповідно
до ст. 317 ЦК України, власнику належать право володіння, користування на
розпорядження своїм майном.

Однак, позивачі не можуть
в повній мірі скористатися своїм правом власності на зазначений об'єкт
нерухомості, адже відповідач не визнає таке право власності.

Відповідно до ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Вважаємо, що такі дії з
боку відповідача незаконні, порушують матеріальні права та інтереси позивачів,
щодо права власності, утворюють перешкоди у здійсненні права користування та
розпорядження власністю позивачами.

Вказане вище нежитлове
приміщення належить до нерухомих речей, що відповідає положенням ч. 1 ст. 181
ЦК України, якою передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість)
належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Вимогами ч. 1 ст. 41
Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої
діяльності.

При цьому, вимогами ч. 1
ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших
осіб.

Зміст права власності
визначений в ч. 1 ст. 317 ЦК України, якою передбачено, що власникові належать
права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Здійснення права
власності регламентується приписами ст. 319 ЦК України, якою, в тому числі,
передбачено наступне:

-          власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на власний розсуд;

-          власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать закону;

-          при здійсненні своїх прав та
виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад
суспільства;

-          усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

При цьому, ч. 5 та ч. 7
вказаної статті ЦК України передбачено відповідно, що власник не може
використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості
землі, а діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може
бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у
випадках і в порядку, встановлених законом.

Підстави набуття права
власності визначені вимогами ст. 328 ЦК України, якою передбачено, що право
власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів, а право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч. 1 ст.
202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, ч. 1 та ч. 2
ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або
законом, а право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення
майна).

Позивачами здійснено за
свій рахунок реконструкцію, належного їм на праві власності нежитлового
приміщення, розташованого за адресою: м. Суми, АДРЕСА_3 в рамках реалізації
одного з повноважень власника.

Однак, відповідач
заперечує проти права власності позивачів на вказане нерухоме майно з причин,
вказаних вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 16
ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч. 2 вказаної статті
ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено
визнання права.

При цьому, ч. 1 ст. 392 “
Визнання права власності ” ЦК України визначено, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Крім того відповідачем
були істотно порушені умови Договору від 18.04.2006 року про спільне
фінансування реконструкції приміщення. Таким чином , згідно ч.2 ст. 651
Цивільного кодексу України позивачі отримують право розірвати вказаний Договір.

Таким чином, права та інтереси
позивачів, пов'язані із захистом права власності на нерухоме майно - нежитлове
приміщення, розташованого за адресою: м. Суми, вул. м. Суми, АДРЕСА_3 можуть
бути захищені судом шляхом визнання права власності  Позивачів на вказане нерухоме майно.

Суд, оцінивши надані
позивачем документи та докази по справі, дійшов висновку, що вимоги позивача
підлягають задоволенню виходячи з норми, закріпленої ст. 328 Цивільного кодексу
України, а саме: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим законно, якщо інше не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Враховуючи вищевикладені
обставини, суд встановив, що вимоги позивача є правомірними, обґрунтованими,
повністю підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 16, 316, 317, 321, 331, 392 Цивільного кодексу України,
статтями 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити в повному обсязі.

2.          Розірвати договір про спільне
фінансування реконструкції приміщення від 18.04.2006 року, укладений між
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

3.          Визнати за Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (40030, м. Суми, АДРЕСА_1, Ід. номерНОМЕР_1) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (40030, м. Суми, АДРЕСА_2 Ід. номер НОМЕР_2) право
спільної часткової власності (в рівних частинах) на об'єкт нерухомого майна -
нежитлове приміщення літ. „П” згідно технічного паспорту складеного Комунальним
Підприємством “Сумське міське бюро технічної інвентаризації, розташованого за
адресою: м. Суми, АДРЕСА_3, загальною площею 1299,7 кв.м.

СУДДЯ
Ю.О. ЗРАЖЕВСЬКИЙ