ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2008 р.

Справа № 6/30/08

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “ім. Ольшанського”, м. Миколаїв, вул. Колонтай, 1-а/1.

до відповідача

Управління Пенсійного фонду у Жовтневому районі, м. Миколаїв, вул. Янтарна, 61, а/я 225.

про

Визнання протиправним та скасування рішення від 03.08.2007 року № 848.

Суддя                                                                                           Ткаченко О.В.

Секретар                                                                                          Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача

Луцивій І.С.

Від відповідача

Лєсєчко Н.Г.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення від 03.08.2007 року № 848, згідно якого відповідачем застосовано штрафні санкції в сумі 497,21 грн. та нараховано пеню в сумі 14,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем при прийнятті рішення строків, передбачених п. 9.3.2. та п. 9.3.3. Інструкції “Про порядок розрахунку та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України”, що затверджена постановою Правління ПФУ від 19.12.2003 року № 21-1. Крім того, позивач посилається на порушення відповідачем п. 9.3.4 зазначеної Інструкції, оскільки в оскаржуваному рішенні та вимозі від 04.12.2007 року відсутній розрахунок штрафних санкцій. До того ж, загальна сума застосованих згідно оскаржуваного рішення штрафних санкцій та нарахованої пені (512,13 грн.) не відповідає зазначеній у вимозі від 04.12.2007 року сумі боргу (511,16 грн.)

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись в запереченнях від 08.02.2008 року № 1150/07 на те, що:

-          УПФУ у Жовтневому районі оскаржуване рішення прийнято у відповідності до п. 9.3.2. та п. 9.3.3. Інструкції “Про порядок розрахунку та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України”, що затверджена постановою Правління ПФУ від 19.12.2003 року № 21-1;

-          загальний розмір застосованих згідно застосованих згідно оскаржуваного рішення штрафних санкцій та нарахованої пені (512,13 грн.) не відповідає зазначеній у вимозі від 04.12.2007 року сумі боргу (511,16 грн.), оскільки за позивачем рахувалась переплата в сумі 0,97 грн. за наслідками розрахунків по внесках за жовтень 2007 року;

-          ні Законом, ні Інструкцією не передбачено надсилання страхувальнику разом з рішенням ще й розрахунку фінансової санкції і пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив.

Згідно розрахунку сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за грудень 2006 року, позивачем були нараховані за ставкою 31,8 % від фактичних витрат на оплату праці за вказаний період 10434,40 грн.

Відповідно до ст. 20 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” № 1058-І-IV від 09.07.2003 року страхувальник зобов’язаний сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період (для позивача базовим періодом є місяць), не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Враховуючи, що граничний термін сплати співпадав з вихідним днем, терміном сплати страхових внесків за 2006 рік є 22.01.2007 року.

Як свідчить копія банківської виписки ( а. с. 25) на рахунок за ставкою 31,8 % від відповідача 19.01.2007 року надійшло 5148,41 грн. Оскільки за підприємством за даними особового рахунку рахувалась переплата в сумі 313,89 грн., несплаченою залишилась сума 4972,10 грн., яка відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” вважається недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафних санкцій.

Як свідчить копія банківської виписки (а. с. 26) на рахунок за ставкою 31,8 % від відповідача 25.01.2007 року надійшло 5000 грн. Таким чином, недоїмка за грудень була сплачена позивачем із затримкою 3 дні.

У зв’язку з несвоєчасною сплатою страхових внесків 03.08.2007 року відповідачем на підставі ч. 8, п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” було прийнято рішення від 03.08.2007 року № 848, згідно якого відповідачем застосовано штрафні санкції в сумі 497,21 грн. та нараховано пеню в сумі 14,92 грн.

Непогоджуючись з правомірністю прийнятого рішення, 18.09.2007 року позивач звернувся до УПФУ в Жовтневому районі зі скаргою та просив скасувати рішення від 03.08.2007 року № 848.

Рішенням від 15.10.2007 року скаргу від 18.09.2007 року було повернуто без розгляду.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, вважає необхідним відмовити в позові, виходячи з такого.

Відповідно до п. 9.3.2. Інструкції “Про порядок розрахунку та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України”, що затверджена постановою Правління ПФУ від 19.12.2003 року № 21-1У разі коли страхувальник не сплачує (не перераховує)

або несвоєчасно сплачує (несвоєчасно перераховує) страхові внески, у тому числі донараховані ним самостійно або органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі:

при затримці їх сплати у строк до 30 календарних днів включно - 10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум;

при затримці їх сплати у строк до 90 календарних днів включно - 20 відсотків зазначених сум;

при затримці їх сплати понад 90 календарних днів - 50 відсотків зазначених сум.

При цьому складається рішення за формою згідно з додатком 14.

Рішення про застосування штрафів, зазначених у цьому підпункті, складається в залежності від терміну затримки сплати (погашення) страхових внесків:

1) при затримці до 30 календарних днів включно, на наступний день після закінчення зазначених 30 календарних днів, рішення про застосування штрафу виноситься у розмірі десяти відсотків від суми фактично сплаченої (погашеної) за цей період недоїмки.

Враховуючи, що граничний термін сплати внесків за ставкою 31,8 % за грудень 2006 року наступив 22.01.2007 року при затримці підприємством терміну сплати внесків на 3 календарних дні, рішення про застосування штрафних санкцій за приписами п. 9.3.2. вказаної вище Інструкції складається 22.02.2007 року (тобто на наступний день після закінчення зазначених 30 календарних днів).

Проте, слід зазначити, що у вирішенні питання про правову природу зазначених штрафних санкцій слід виходити з того, що вони є видом адміністративно-господарських санкцій, правовий режим яких визначено у Господарському Кодексі України.

Згідно ст. 238 Господарського Кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб»єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб»єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 239 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно - господарський штраф відноситься до видів адміністративно-господарських санкцій і є грошовою сумою, що сплачується суб»єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб»єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно –господарські санкції можуть бути застосовані до суб»єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб»єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Оскільки днем виявлення порушення в данному випадку є 22.02.2007 року (наступний після закінчення строку затримки до 30 днів), то рішення про застосування штрафних санкцій від 03.08.2007 року прийняте до закінчення шестимісячного строку з дня виявлення порушення, тобто в межах передбаченого ст. 250 ГК України строку.

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу.

За таких обставин, судом не приймаються до уваги посилання позивача, як на підставу задоволення позову, на порушення відповідачем п. 9.3.2. Інструкції “Про порядок розрахунку та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України”.

Враховуючи, що приписами п. 9.3.3. Інструкції “Про порядок розрахунку та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України” передбачається застосування штрафних санкцій в разі приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, суд вважає безпідставними посилання позивача на зазначену норму.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя