КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

05.02.08 р.                                                                                                    № 02-03/3438/19

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий                                                                       Фаловська І.М.

Судді :

Агрикова О.В.

Мостова Г. І.

при секретарі судового засідання –Лисунь Г.Д.,

за участю представників сторін:

від позивача: Скринник О.М. –дов. б/н від 02.04.2007 р., представник;

від відповідача: не з’явились;

від третьої особи: не з’явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Даванті»на ухвалу господарського суду Київської області від 11.10.2007 року,

у справі           № 02-03/3438/19 (суддя Карпечкін Т.П.),

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Даванті», м. Київ

до приватного підприємства «Нова», м. Боярка, Києво-Святошинський

район, Київська область

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватне підприємство «Доміно», м. Боярка

про захист авторського права та стягнення 4200001,00 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський міжобласний апеляційний господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Даванті»(далі по тексту –ТОВ «Даванті», позивач) звернулося до господарського суду Київської області із позовною заявою до приватного підприємства «Нова»(далі по тексту –ПП «Нова», відповідач), за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватного підприємства «Доміно»(далі по тексту –ПП «Доміно») про захист авторського права та стягнення 4200001,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.10.2007 р. у справі № 02-03/3438/19 позовну заяву та додані до неї документи було повернуто позивачу без розгляду на підставі п. 3, 31 ст. 57 Господарсько процесуального кодексу України (далі по тексту –ГПК України).

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою господарського суду Київської області ТОВ «Даванті»звернулося до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 11.10.2007 р. у справі № 02-03/3438/19 та передати справу на розгляд до місцевого господарського суду.

В обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилається на невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам норм як матеріального, так і процесуального права, у зв’язку з чим остання підлягає скасуванню з підстав, викладених у тексті скарги.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 26.12.2007 р. апеляційна скарга позивача була прийнята до провадження і призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05.02.2008 р. за участю представників сторін.

На вимогу ухвали апеляційної інстанції від 26.12.2007 р., відповідач та ПП «Доміно»не скористалися наданим їм ст. 96 ГПК України процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не є перешкодою для перегляду рішення місцевого господарського суду по суті за наявними в справі матеріалами відповідно до ст.ст. 75, 96, 99 ГПК України.

Сторони у справі про час та місце засідання суду належним чином були повідомлені.

Представник скаржника (позивача) в судовому засіданні 05.02.2008 р. підтримав доводи апеляційної скарги, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з’явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, але колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду вирішила здійснити розгляд справи у відсутності вказаних представників, оскільки визнала, що матеріали справи містять достатньо доказів для здійснення апеляційного перегляду справи № 02-03/3438/19 та прийняття правильного по суті рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Даванті»на ухвалу господарського суду Київської області від 11.10.2007 р. не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною другою ст. 106 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

А як зазначається в частині першій ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Повертаючи ТОВ «Даванті»позовні матеріали без розгляду, місцевим господарським судом було встановлено, що до позовної заяви не додано належних доказів сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у встановленому розмірі.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, основним доводом скаржника з приводу скасування оскаржуваної ухвали, є те, що ТОВ «Даванті»користується пільгами щодо сплати державного мита, визначеними п. 2 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито», яким встановлено, що від сплати державного мита звільняються позивачі –за позовами, що випливають з авторського права, а також з права на відкриття, винахід, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, топографії інтегральних мікросхем, сорти рослин та раціоналізаторські пропозиції.

Та дійсно відповідно до п. 2 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито», від сплати державного мита звільняються позивачі за позовами, що випливають з авторського права, а також з права на відкриття, винахід, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, топографії інтегральних мікросхем, сорти рослин та раціоналізаторські пропозиції.

Але при перегляді в апеляційній інстанції матеріалів позовної заяви, що були додані до апеляційної скарги, колегією суддів апеляційної інстанції було встановлено, що позов ТОВ «Даванті», містить саме дві вимоги:

-          про захист авторського права –не майнового характеру, (яка підпадає під пільгову категорію);

-          про стягнення 4200001,00 грн. –майнового характеру, (яка підлягає обов’язкової сплати державного мита),

Тому колегія суддів апеляційної інстанції в повному обсязі погоджується і підтримує висновки місцевого господарського суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, стосовно об’єднання позивачем у одній заяві вимог як майнового так і не майнового характеру.

Пунктом 4.5. Роз’яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/78 від 04.03.78 «Про деякі питання практики застоcування розділу VI Господарського процесуального Кодексу», визначено, що у випадку об’єднання у одній заяві вимог як майнового так і не майнового характеру державне мито згідно з пунктом 36 Інструкції підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, та і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

А пунктом 36 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України № 15 від 22.04.1993 р., встановлено, що позовні заяви по спорах, які виникають при укладенні, зміні або розірванні господарських договорів, що носять одночасно майновий характер, до яких включено вимоги про стягнення штрафу тощо, оплачуються державним митом як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв по спорах, що виникають при укладенні, зміні або розірванні господарських договорів.

У такому ж порядку оплачуються державним митом позовні заяви, що носять одночасно майновий і немайновий характер.

Отже, в нашому випадку, при поданні до місцевого господарського суду позовної заяви в якій одночасно об’єднанні, як вимоги майнового так і вимоги не майнового характеру, ТОВ «Даванті»повинне було сплатити мито у розмірі 25500,00 грн., відповідно до п. а ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито», за однією з заявлених позовних вимог, яка за своїм походженням є майновою (стягнення 4200001,00 грн.), що складає 1 (один) відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Також, в порушення вимог п. 31 ст. 57 ГПК України, позивачем до позовної заяви не було додано документи, які б підтверджували сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Отже, викладені в апеляційній скарзі, підстави скасування оскаржуваної ухвали, не приймаються колегією суддів апеляційної інстанції та відхиляються, як безпідставні, оскільки не знаходять свого підтвердження як відповідно до матеріалів справи та і вимог чинного законодавства.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, підстави повернення місцевим господарським судом ТОВ «Даванті»позовних матеріалів не створили перешкод позивачу для повторного звернення до господарського суду в загальному порядку, після усунення допущених ним порушень, що передбачено ст. 63 ГПК України.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Оскільки, дотримання вимоги стосовно оформлення позовної заяві, які викладені в ст.ст. 54-58 ГПК України, є обов’язком для позивача, так як останні спрямовані на забезпечення нормального ходу судового процесу.

Порушення позивачем імперативних норм п.п. 3-31 ст. 57 ГПК України відносно документів, які в обов’язковому порядку повинні додаватися до позовної заяви, породжує правові наслідки, такі як повернення позовної заяви на підставі п. 4 та п. 10 ст. 63 ГПК України.

Тому, в даному конкретному випадку, недодержання визначених відповідно до норм чинного законодавства вимог, потягнуло за собою негативні правові наслідки лише для позивача, а саме його позовна заява не була прийнята і справа у господарському суді не була порушена.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду вважає, що підстав для скасування чи зміни ухвали місцевого господарського суду не вбачається, тому апеляційна скарга ТОВ «Даванті»задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 101-106 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Даванті»на ухвалу господарського суду Київської області від 11.10.2007 року у справі № 02-03/3438/19 залишити без задоволення.

2.          Ухвалу господарського суду Київської області від 11.10.2007 р. по справі № 02-03/3438/19 залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 02-03/3438/19 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий                                                                       Фаловська І.М.

Судді :

Агрикова О.В.

Мостова Г. І.