ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2008р.

м.Київ

№ 6/519-А

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л."

До відповідача 1

Міністерства фінансів України

До відповідача 2

За участю

Державного комітету України з питань регуляторної політики і підприємництва

прокуратури міста Києва

Про

визнання протиправними та скасування окремих положень Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з випуску та проведення лотерей

Суддя Ковтун С.А. (головуючий)

Суддя Хрипун О.О.

Суддя Шевченко Е.О.

Секретар судового засідання Мамонтова О.О.

Представники учасників процесу:

Від позивача                    Крайняк Ю.О. (за дов.)

Від відповідача 1          Олійник Н.Л. (за дов.)

Від відповідача 2           не з’явився

Від прокуратури           Висоцька О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." до Міністерства фінансів України та Державного комітету з питань регуляторної політики та підприємництва про визнання протиправними та скасування положень абзацу першого пункту 3.2, абзацу третього пункту 3.4, абзаців другого, третього і четвертого пункту 3.5, абзацу другого пункту 3.6 та пункту 5.1.3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з випуску і проведення лотерей, затверджених спільним наказом Міністерства фінансів України та Державного комітету України з питань регуляторної політики і підприємництва № 128/1037 від 12.12.2002 із змінами та доповненнями, внесеними спільними наказами Міністерства фінансів України та Державного комітету України з питань регуляторної політики і підприємництва № 75/419 від 23.06.2004 та № 82/649 від 22.09.2005 (далі –Ліцензійні умови).

Ухвалою суду від 03.07.2007р. було відкрито провадження у справі № 6/519-А.

Позовні вимоги мотивовані невідповідністю зазначених положень Ліцензійних умов чинному законодавству. Зокрема, позивач зазначає, що положення абзацу першого пункту 3.2 Ліцензійних умов не відповідає ст. 115 Цивільного кодексу України та ст. 13 Закону України "Про господарські товариства", оскільки вказаними нормами дозволено формувати статутні капітали господарських товариств за рахунок будь-якого майна за виключенням випадків, які встановлені законом, тоді як оскарженим положенням Ліцензійних умов таке виключення встановлено наказом органів виконавчої влади, а не законом.

Вимоги оскаржених положень пунктів 3.4, 3.5, 3.6 Ліцензійних умов, якими введено процедуру одержання письмового повідомлення про долучення умов випуску та проведення лотерей до ліцензійної справи оператора, без якого оператор не вправі здійснювати діяльність з випуску та проведення лотерей, на думку позивача, не відповідають статтям 1 та 3 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", згідно з якими ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, що надає право здійснювати діяльність з випуску та проведення лотерей, а отже, одержання будь-яких інших дозвільних документів є протиправним. Положення пункту 5.1.3 Ліцензійних умов, якими розповсюджувачів лотерей зобов’язано повертати виграшні білети оператору для їх зберігання, на думку позивача, суперечать статтям 8, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", згідно з якими такі документи повинні зберігатись не оператором, а тим розповсюджувачем, що безпосередньо здійснив виплату виграшів.

Оголошення про відкриття даної адміністративної справи опубліковано у газеті "Урядовий Кур’єр" № 137 від 02.08.2007 (копія - в матеріалах справи).

До прийняття рішення у справі позивачем були подані заяви про збільшення позовних вимог, в яких він просив додатково визнати протиправним та скасувати останнє речення абз. 1 п. 3.3, п. 4.1.3, абз. 2 п. 3.2, п. 4.3.10 та абз. 5 п. 3.2 Ліцензійних умов.

Відповідач первісно заявлені позовні вимоги відхилив повністю, письмово виклавши свої заперечення у відзивах. Відповідач посилається на те, що положення Ліцензійних умов повністю відповідають чинному законодавству, зокрема пункт 3.2 Ліцензійних умов повністю відповідає пункту 10.2.3 ст. 10 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" тощо.

Ухвалою суду від 03.07.2007 року за клопотанням позивача на підставі ст.ст. 117, 118 Кодексу про адміністративні правопорушення (далі - КАС) України було вжито заходів забезпечення позову. Дія абзацу першого пункту 3.2, абзацу третього пункту 3.4, абзаців другого, третього і четвертого пункту 3.5, абзацу другого пункту 3.6 та пункту 5.1.3 Ліцензійних умов була зупинена. Ухвалою суду від 06.07.2007 за клопотанням позивача був роз’яснений зміст ухвали суду від 03.07.2007.

До участі у справі вступила прокуратура міста Києва в порядку ст. 60 КАС України.

17.01.2008 позивач у письмовій формі заявив про відкликання позову в частині визнання протиправними та скасування абз. 3 п. 3.4, абз. 2, 3, 4 п. 3.5, абз. 2 п. 3.6, п. 5.1.3, останнього речення абз. 1 п. 3.3, п. 4.1.3, абз. 2 п. 3.2, п. 4.3.10, абз. 5 п. 3.2 Ліцензійних умов.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Позивач є оператором державних лотерей, який здійснює господарську діяльність з випуску та проведення державних лотерей на підставі ліцензії Міністерства фінансів України № 0001978 від 01.06.2001.

Відповідно до п. 29 ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" діяльність з випуску і проведення лотерей підлягає ліцензуванню.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1698 від 14.11.2000 визначено, що органом ліцензування господарської діяльності з випуску і проведення лотерей є Міністерство фінансів України (далі –відповідач-1).

Згідно з положенням про Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва (далі –Держкомпідприємництво, відповідач-2), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 667 від 26.07.2007, останній є спеціально уповноваженим органом з питань державної регуляторної політики, державної реєстрації, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Відповідачі є суб’єктами владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з абз. 7 ст. 1 та ст. 8 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензійні умови є нормативно-правовим актом, положення якого з урахуванням вимог законів визначають вичерпний перелік організаційних, кваліфікаційних та інших спеціальних вимог, обов’язкових для виконання при провадженні видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з випуску і проведення лотерей затверджені спільним наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва та Міністерства фінансів України № 128/1037 від 12.12.2002. Наказами Міністерства фінансів України та Державного комітету України з питань регуляторної політики і підприємництва № 75/419 від 23.06.2004 та № 82/649 від 22.09.2005 до Ліцензійних умов були внесені зміни та доповнення.

Враховуючи положення ст. 1 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", дані Ліцензійні умови визначають у вичерпній формі організаційні та інші вимоги, обов’язкові для виконання позивачем при провадженні ним господарської діяльності з випуску і проведення лотерей.

Позовні вимоги про визнання протиправним та скасування абз. 1 п. 3.2 Ліцензійних умов позивачем не відкликані, а отже в цій частині спір має вирішуватись у по суті загальному порядку.

Суд вважає вимоги в цій частині необґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно з абз. 1 п. 3.2 Ліцензійних умов, формування статутного капіталу оператора може здійснюватись виключно шляхом грошових внесків.

Відповідно до ст. 144 Цивільного кодексу України, статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається з вартості вкладів його учасників.

Статтею 13 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Відповідно до ст. 115 Цивільного кодексу України вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Визначивши у вказаних вище нормах Цивільного кодексу України та Закону України "Про господарські товариства" загальне правило щодо форми вкладів до статутного капіталу господарського товариства, і встановивши, що виключення із цього загального правила можуть встановлюватись тільки законом України, законодавець тим самим визначив єдиний орган, який вправі вводити такі виключення. Зокрема, таким органом є Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні (ст. 75 Конституції України). Міністерство фінансів України та Державний комітет України з питань регуляторної політики і підприємництва не можуть підмінювати собою орган законодавчої влади у здійсненні його функцій та повноважень.

Натомість, у абз.1 п. 3.2 Ліцензійних умов фактично вирішене питання про зміну встановленого законами правила щодо формування статутного капіталу господарського товариства за рахунок будь-якого майна, зобов’язавши операторів формувати статутні капітали виключно за рахунок грошових коштів, що є повноваженням органу законодавчої влади, який вправі приймати закони та здійснювати регулювання цього питання, а не відповідачів, жоден з яких повноваженнями на прийняття законів не володіє.

Доказів щодо делегування обом відповідачам повноважень органів законодавчої влади та передачі їм прав на врегулювання тих відносин, регулювання яких допускається виключно Верховною Радою України шляхом прийняття відповідного закону України відповідачі, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України, суду не надали, що свідчить про невідповідність оскарженого положення актам вищої юридичної сили: ст. 114 Цивільного кодексу України та ст. 13 Закону України "Про господарські товариства".

Суд вважає помилковими посилання Міністерства фінансів України в обґрунтування права відповідачів встановлювати обмеження у праві операторів формувати статутні фонди за рахунок не грошових коштів на підпункт 10.2.3 пункту 10.2 ст. 10 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до п.п. 10.2.3 п. 10.2 ст. 10 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", Міністерство фінансів України встановлює вимоги щодо порядку фінансового контролю за діяльністю з випуску та проведення лотерей, а також встановлює вимоги до статутного капіталу операторів, що не можуть бути меншими за ті, що висуваються Національним банком України до банків, які здійснюють діяльність на всій території України.

Тобто, правом висувати вимоги до статутного капіталу наділене тільки Міністерство фінансів України, тоді як Державний комітет України з питань регуляторної політики і підприємництва такими правами не наділений.

При цьому суд звертає увагу на те, що у випадку реалізації декількома органами державної влади власної компетенції шляхом прийняття спільного наказу, вирішене таким чином питання має знаходитись у межах компетенції обох суб’єктів владних повноважень. Відсутність у Державного комітету України з питань регуляторної політики і підприємництва повноважень на встановлення вимог до статутних капіталів операторів державних лотерей виключає можливість затвердження ним власним наказом таких вимог.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", ліцензійні умови та порядок контролю за їх додержанням затверджуються спільним наказом спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування та органу ліцензування.

Статтею 19 Конституції України передбачається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У той же час, оцінюючи можливість задоволення заявленого позову в частині визнання протиправним та скасування абз. 1 п. 3.2 Ліцензійних умов суд виходить з того, що позивачем не надано доказів будь-якого впливу на його права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 3 КАС України адміністративний позов –це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах. Позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Отже, позивач може пред’явити адміністративний позов виключно для захисту власних прав, свобод та інтересів. Тому адміністративний суд вправі задовольнити позов про визнання протиправним рішення суб’єкта владних повноважень тільки в тому випадку, якщо це рішення здійснює прямий та об’єктивний вплив на права, свободи або інтереси позивача у справі, у зв’язку з чим позивач зазнає певні обмеження.

Оскаржене положення абзацу 1 п. 3.2 Ліцензійних умов щодо власного капіталу було введено у Ліцензійні умови спільним наказом відповідачів № 75/419 від 23.06.2004 і, згідно з внесеними цим наказом змінами до абз. 3 Прикінцевих положень Ліцензійних умов, набуло чинності 01.09.2004. Вимога цієї норми поширюється тільки на те формування статутного капіталу, яке відбулось після набрання цієї редакцією даного пункту чинності. Проте, позивач у своїх поясненнях зазначив, що після вказаної дати він не формував статутний капітал за рахунок іншого майна крім грошових коштів, а отже, на нього введена цією нормою заборона не поширюється. Не надано таких доказів й відповідачами.

Тому, не дивлячись на встановлену судом невідповідність абз. 1 п. 3.2 Ліцензійних умов вимогам актів вищої юридичної сили (ст. 114 Цивільного кодексу України та ст. 13 Закону України "Про господарські товариства"), суд не має законних підстав для скасування цієї норми оскільки її дія не поширюється на позивача у справі та не примушує до будь-яких дій, в тому числі до переформування власного статутного капіталу та вилучення з нього вже внесених активів.

Виконання позивачем вимог законів України, зокрема, Цивільного кодексу України та Закону України "Про господарські товариства" не вважатиметься правопорушенням навіть за умови, якщо підзаконним нормативним актом відповідні відносини врегульовані в інший спосіб, ніж це передбачено актами вищої юридичної сили. Окрім того, чинне законодавство, включаючи оскаржене положення п. 3.2 Ліцензійних умов, не містить приписів, за якими позивач повинен вилучати зі сформованого ним до 01.09.2004 статутного капіталу внесене майно та замінювати його на інші види активів, що додатково вказує на безпідставність заявленого позову та відсутність порушеного права позивача, за захистом якого звернена дана вимога.

Тому формування позивачем власного статутного капіталу за рахунок іншого, крім грошових коштів, майна, здійснене до 01.09.2004, не є протиправним і не може стати підставою для застосування до позивача в подальшому заходів адміністративного або іншого впливу.

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у задоволені вимог щодо визнання протиправним та скасування абзацу 1 п. 3.2 Ліцензійних умов.

У зв’язку з відкликанням позову в частині вимог щодо визнання протиправним та скасування останнього речення абзацу 1 п. 3.3, абзацу 3 п. 3.4, абзаців другого, третього і четвертого п. 3.5, абзацу 2 п. 3.6, п. 5.1.3, п. 4.1.3, абз. 2 п. 3.2, п. 4.3.10, абз. 5 п. 3.2 Ліцензійних умов, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 155 КАС України позовна заява у даній частині підлягає залишенню без розгляду.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду міста Києва № 6/519-А від 03.07.2007, підлягають скасуванню на підставі ст. 118 КАС України після набрання постановою суду законної сили.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 17, 118, 155, 158, 161, 162, 163 та п. 6 прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування абзацу першого пункту 3.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з випуску і проведення лотерей, затверджених спільним наказом Міністерства фінансів України та Державного комітету України з питань регуляторної політики і підприємництва № 128/1037 від 12 грудня 2002 року із змінами та доповненнями, внесеними спільними наказами Міністерства фінансів України та Державного комітету України з питань регуляторної політики і підприємництва № 75/419 від 23 червня 2004 року та № 82/649 від 22 вересня 2005 року відмовити.

2. Позов в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування абзаців другого, п’ятого пункту 3.2, останнього речення абзацу першого пункту 3.3, абзацу третього пункту 3.4, абзаців другого, третього, четвертого пункту 3.5, абзаців другого пункту 3.6, пункту 4.1.3, пункту 4.3.10 та пункту 5.1.3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з випуску і проведення лотерей, затверджених спільним наказом Міністерства фінансів України та Державного комітету України з питань регуляторної політики і підприємництва № 128/1037 від 12 грудня 2002 року із змінами та доповненнями, внесеними спільними наказами Міністерства фінансів України та Державного комітету України з питань регуляторної політики і підприємництва № 75/419 від 23 червня 2004 року та № 82/649 від 22 вересня 2005 року залишити без розгляду.

3. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду міста Києва № 6/519-А від 03.07.2007, після набрання даною постановою законної сили.

4. Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                       С.А. Ковтун (головуючий)

Суддя                                                                                О.О. Хрипун

Суддя                                                                                Е.О. Шевченко

Постанова підписана 18 січня 2008 року