ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2008 р.

№ 19/78

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Київгаз" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2007р. та рішення господарського суду м. Києва від 11.06.2003р.

у справі №19/78 господарського суду м. Києва

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до відповідача Державного комунального підприємства газового господарства "Київгаз"

про стягнення553 754,45грн.

за участю представників:

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" –Чижевська Р.В.;

ВАТ "Київгаз" –Дергач Т.О., Кравчук А.М.

в с т а н о в и л а :

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом та просила суд стягнути з відповідача –Державного комунального підприємства газового господарства "Київгаз" 553 754,45грн., у т.ч. 483 191,97грн. основної заборгованості, 35 723,35грн. пені, 27 667,59грн. збитків від інфляції, 7171,54грн. в рахунок трьох процентів річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідач не виконав в установлений договором №10/16-34 від 18.01.2000р., який укладений між ДК "Торговий дім "Газ України" та ДКП "Київгаз", строк взяті на себе зобов’язання в частині оплати коштів за переданий з січня по грудень 2000р. природний газ.

При цьому, позивач вказує на те, що є правонаступником ДК "Торговий дім "Газ України" (т.1 а.с.2-5).

Відповідач у справі – ДКП "Київгаз" у відзиві на позов заявлені вимоги визнав в частині основної заборгованості. Відповідач стверджує, що така заборгованість виникла у зв’язку з наявністю заборгованості перед ним інших осіб. У задоволенні вимог щодо стягнення збитків від інфляції, трьох процентів річних та пені просить відмовити (т.1 а.с.69-70).

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.06.2003р. позов задоволено. Відповідно до рішення суду з відповідача на користь позивача стягнуто 483 191,97грн. основної заборгованості, 27 667,59грн. в рахунок відшкодування збитків від інфляції, 7 171,54грн. процентів, 35 723,35грн. пені (т.1 а.с.72-73).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- відповідачем виконані взяті на себе зобов’язання в частині оплати переданого природного газу лише частково, заборгованість становить 483191,97грн.;

- за прострочення виконання зобов’язання з оплати природного газу умовами договору встановлена відповідальність у вигляді пені, яка підлягає застосуванню;

- відповідач як особа, що прострочила виконання грошового зобов’язання, повинен сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2007р. рішення господарського суду м. Києва від 11.06.2003р. залишено без змін (т.2 а.с.31-35).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, ВАТ "Київгаз", що є правонаступником ДКП "Київгаз", звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2007р. скасувати, а провадження у справі припинити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 18.01.2000р. між ДК "Торговий дім "Газ України" та ДКП "Київгаз" укладено договір №10/16-34, за умовами якого ДК "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України" брало на себе зобов’язання передати відповідачу у 2000році для потреб бюджетних установ та організацій, що утримуються за рахунок бюджетів всіх рівнів, природний газ, а відповідач зобов’язався прийняти та оплатити його на умовах, визначених договором.

Згідно ст. 4 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент укладення договору, прийняття рішення у справі судом першої інстанції), цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.151 ЦК УРСР, договір (багатостороння угода) є однією з підстав виникнення зобов’язань.

Отже, укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін певних прав та обов’язків, визначених ним.

За умовами договору, приймання-передача газу оформлюється актами прийому-передачі (п.3.5 договору)

Судами встановлено, що на виконання умов вказаного договору, ДК "Торговий дім "Газ України" поставив відповідачу природний газ на суму 24508 563,31грн., що підтверджується двосторонніми актами прийому-передачі.

Порядок та умови проведення розрахунків за поставлений природний газ визначений сторонами у п.5 договору. Так, в силу п.5.1 договору, розрахунки за газ здійснюються покупцем грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок постачальника вартості об’єму газу, що передається у місяці поставки газу згідно п.2.1 договору до 10 числа, наступного за звітним місяця. При цьому, остаточний розрахунок здійснюється відповідачем не пізніше п’яти банківських днів з моменту підписання актів приймання-передачі газу.

Як встановлено судами, частково зобов’язання відповідача щодо сплати природного газу припинені; заборгованість становить 483 191,97грн.

Предметом спору у даній справі є, зокрема, виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань щодо сплати коштів за поставлений природний газ.

В силу ст.161 ЦК УРСР (чинному на момент укладення договору, прийняття рішення у даній справі судом першої інстанції), зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заявлених вимог в частині стягнення основної заборгованості у сумі 483 191,97грн. на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", яка є правонаступником сторони за договором –ДК "Торговий дім "Газ України". При цьому, основна заборгованість у вищевказаному розмірі визнана відповідачем під час розгляду спору по суті у суді першої інстанції; ним відповідно до ст. 33 ГПК України не надано доказів в підтвердження виконання зобов’язань за договором до прийняття рішення у даній справі.

Під час перегляду прийнятого рішення в апеляційному порядку, відповідач просив припинити провадження у справі у зв’язку з відсутністю предмета спору, враховуючи факт повної оплати суми основної заборгованості під час перегляду прийнятого рішення в апеляційному порядку.

Відповідні обставини обґрунтовано не взяті до уваги апеляційною інстанцією з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Також апеляційною інстанцією, за змістом ст.101 ГПК України, приймаються додаткові докази, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Отже, переглядаючи в апеляційному порядку судові акти, суд апеляційної інстанції не досліджує обставин, які мали місце після прийняття відповідного рішення судом, та не приймає докази в підтвердження таких обставин, а перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції з урахуванням обставин, що мали місце на момент його прийняття.

Таким чином, безпідставні посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції п.11 ч.1 ст.80 ГПК України.

При цьому, у разі фактичного виконання рішення у відповідній частині, у випадку видачі наказу, відповідач не позбавлений права звернутися до суду в порядку, визначеному ст.117 ГПК України, і просити визнати наказ у відповідній частині таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ст.214 ЦК УРСР (чинному на момент укладення договору, звернення до суду з позовом та прийняття рішення у справі судом першої інстанції), боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Таким чином, судами правильно визнані обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збитків від інфляції та трьох процентів річних.

За порушення зобов’язання щодо здійснення розрахунків за поставлений природний газ умовами договору сторонами встановлена відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

У поданій позовній заяві, позивач просив стягнути з відповідача пеню за період з 14.09.2002р. по 14.03.2003р. у сумі 35 723,35грн. Такі вимоги задоволені судом першої інстанції у повному обсязі, з чим погодилась апеляційна інстанція. Однак, з рішенням судів щодо задоволення заявлених вимог у цій частині у повному обсязі погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.75 ЦК УРСР (чинному на момент звернення до суду з позовом та прийняття рішення у даній справі), позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) п.1 ч.1 ст.72 ЦК УРСР, встановлений строк позовної давності у шість місяців.

При цьому, перебіг строку позовної давності, згідно ч.1 ст.79 ЦК УРСР, переривається пред’явленням позову в установленому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява здана до канцелярії господарського суду м. Києва 21.05.2003р., отже, вимоги щодо стягнення пені за період з 14.09.2002р. по 20.11.2003р. заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст.80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові.

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягали задоволенню лише з 21.11.2003р. по 14.03.2003р. у сумі 21 331,96грн.

Зазначені порушення норм матеріального права, які допущені судом першої інстанції, залишені без уваги апеляційною інстанцією.

За таких обставин, постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2007р. в частині залишення без змін рішення господарського суду м. Києва від 11.06.2003р. щодо задоволення вимог про стягнення пені у розмірі 35 723,35грн.підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції у відповідній частині зміненню.

Враховуючи часткове задоволення заявлених вимог, також підлягає скасуванню і постанова апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, а рішення суду першої інстанції у відповідній частині –зміненню шляхом зменшення розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме: витрат по оплаті позову державним митом до 1 655,80грн., витрат щодо сплати інформаційно-технічне забезпечення судового процесу до 114,93грн.

Також, відповідно до ст.49 ГПК України, відповідачу за рахунок позивача підлягають частковому відшкодуванню витрати по оплаті скарг державним митом у загальному розмірі 94,09грн., а саме: апеляційної –22,10грн., касаційної –71,99грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49,1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

1.          Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Київгаз" задовольнити частково.

2.          Скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2007р. в частині залишення без змін рішення господарського суду м. Києва від 11.06.2003р. у справі №19/78 щодо задоволення у повному обсязі вимог про стягнення пені та в частині розподілу судових витрат, а вищевказане рішення у відповідній частині змінити,

-          виклавши пункт перший резолютивної частини рішення у наступній редакції: "позов задовольнити частково";

-          зменшивши розмір пені, що підлягає стягненню до 21 331,96грн., судових витрат, які відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача, а саме: витрат по оплаті позову державним митом до 1 655,80грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу до 114,93грн.;

-          доповнивши резолютивну частину зазначеного рішення реченням наступного змісту: "у задоволенні вимог про стягнення пені у сумі 14391,39грн. відмовити".

3.          В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2007р. у цій справі залишити без змін.

4.          Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Відкритого акціонерного товариства "Київгаз" в рахунок часткового відшкодування витрат по оплаті апеляційної та касаційної скарг державним митом 94,09грн.

5.          Доручити видати наказ на виконання п.4 резолютивної частини постанови господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Васищак І.М.

Палій В.М.