КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2008                                                                                           № 16/510

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:           Михальської Ю.Б.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ГайдукМ.В. (начальник), Ганзієнко Г.М. - за дов.,

від відповідача - Тидень М.Ю. – за дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Колективного підприємства по будівництву шляхів "Агрошляхбуд"

на рішення Господарського суду м.Києва від 01.11.2007

у справі № 16/510

за позовом                               Колективне підприємство по будівництву шляхів "Агрошляхбуд"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) "Шляхово-будівельне управління №41"

про                                                  стягнення 399 018 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від 01.11.2007 у справі № 16/510 в задоволенні позову Колективного підприємства по будівництву шляхів „Агрошляхбуд” до Відкритого акціонерного товариства „Шляхово-будівельне управління №41” відмовлено повністю.

Рішення Господарського суду м.Києва від 01.11.2007 у справі № 16/510, зокрема, мотивовано тим, що суду не надано прийомо-передавальних актів (додатки № 2 до договорів оренди), які б підтвердили факт передачі майна в оренду, позивач не підтвердив заборгованість первинними бухгалтерськими документами, які фіксують факт здійснення господарських операцій відповідно до Закону України „Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні”.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши у судових засіданнях апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегією суддів встановлено наступне.

В жовтні 2006 року позивач звернувся до Господарського суду м.Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 399 018 грн., в тому числі 358 368 грн. заборгованість з орендної плати за 1994-2005 роки та електроенергія за 2005 рік, 29 028 грн. інфляційних втрат, 11 622 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.06.1994, 02.01.2001, 05.01.2004 (№ 05/01-045) між сторонами укладено договори оренди виробничих фондів. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на акт звірки взаємних розрахунків від 17.01.2005 на суму 292717,35 грн. заборгованості з орендної плати за 1994-2004 роки.

Так, до матеріалів справи в суді першої інстанції додано:

- договір № 1 передачі в оренду основних виробничих фондів від 15.06.1994, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду основні виробничі фонди, що знаходяться на балансі орендодавця на підставі приймально - передаточного акта (додаток № 2) зі строком дії з 01.06.1994 по 01.06.1997, пролонгований до 31.12.2000 року;

- договір від 02.01.2001 передачі в оренду виробничих фондів Жашківського КП „Агрошляхбуд”, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду основні виробничі фонди, що знаходяться на балансі Орендодавця на підставі приймально-передаточного акту (додаток №2), зі строком дії 31.12.2003 (пункт 4.5.);

- договір №05/01-045 від 05.01.2004 передачі в оренду основних виробничих фондів Жашківського КП „Агрошляхбуд”, згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду основні виробничі фонди, що знаходяться на балансі Орендодавця на підставі приймально-передаточного акту (додаток №2), зі строком дії до 31.12.2004 (пункт 4.5.). Згідно додатку до договору № 05/01-045 орендна плата на 2004 рік визначена в розмірі 112 227 грн.;

Згідно договорів строк оплати встановлено до 5 числа місяця, наступного за звітним.

- розрахунок № 5 орендної плати на 1999 (закреслено), зверху проставлено 2000 рік, згідно угоди від 15.06.1994 (додаток до угоди про оренду основних виробничих фондів) в сумі 123 930 грн.

- розрахунок № 5 орендної плати на 2000 рік згідно угоди від 15.06.1994 (додаток до угоди про оренду основних виробничих фондів) в розмірі 133 200 грн.;

- розрахунок орендної плати на 2001 рік згідно угоди від 16.06.1994 року (додаток до угоди про оренду основних виробничих фондів), згідно якого орендна плата визначена в розмірі 134 300 грн.;

- розрахунок № 2 орендної плати на 2001 (зверху проставлений 2002) рік згідно угоди від 16.06.1994 року (додаток до угоди про оренду основних виробничих фондів), згідно якого орендна плата визначена в розмірі 134 300 грн.;

- розрахунок орендної плати на 2003 рік згідно угоди від 16.06.1994 року (додаток до угоди про оренду основних виробничих фондів), згідно якого орендна плата визначена в розмірі 139 310 грн.;

Додатково суду апеляційної інстанції додано розрахунок орендної плати на 1995 рік згідно договору від 15.06.1994 в сумі крб., розрахунок на друге півріччя 1996 року в сумі крб., на друге півріччя 1997 року в сумі 53916 грн., на 1998 рік в сумі 97019 грн., на 1999 рік в сумі 123 930 грн.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 283 Господарського кодексу України встановлює, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов’язаний передати наймачеві майно у користування негайно, або у строк, встановлений договором найму.

Всі договори містять умову про те, що майно передається в оренду згідно приймально-передавальний актів. Доказів передачі майна в оренду згідно вищевказаних договорів - Актів приймання – передачі майна в оренду, суду не надано.

Наданий позивачем в якості доказів передачі майна за вищевказаними договорами в оренду відповідачу акт від 21.03.2006 про те, що КП „Агрошляхбуд” передані автотранспортні засоби та дорожні машини в технічно справному стані, а також подорожні листи автомобілів правомірно не визнані судом першої інстанції як належний доказ, оскільки не містять посилань на договори.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно не прийняті як належні докази наявності заборгованості відповідача акти звірки взаємних розрахунків, в тому числі і акт від 17.01.2005 року на суму 292 717,35 грн., оскільки вони не є первинними документами та не містять інформації щодо первинних документів, на підставі яких вони складені, не містять посилань на договори, за якими виникли права та обов’язки сторін, та не підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

Статтею 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно статті 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 передбачено, що первинні документи – це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції – це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов’язань та фінансових результатів (пункт 2.1 Положення).

Пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Згідно пункту 7 розділу ІІІ Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 29.03.2001 N 135, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2001 р. за N 368/5559, яка втратила чинність згідно з постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22 та пункту 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 N 22, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976 реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

В наданих позивачем рахунках на оплату та платіжних дорученнях на оплату відсутні посилання на спірні договори, що мали діяти в спірний період.

Крім того, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості, що виникла до 06.11.2003 року.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюються тривалістю в три роки.

Стаття 261 Цивільного кодексу України встановлює, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше , не сплив до набрання чинності цим кодексом.

Згідно статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у спорі.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, в тому числі не надано доказів на підтвердження суми заборгованості, яка виникла в межах строків позовної давності за вищевказаними договорами оренди, які визначені позивачем як підстава позову, позовні вимоги не підлягають задоволенню, як необґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Колективного підприємства по будівництву шляхів „Агрошляхбуд” до Відкритого акціонерного товариства „Шляхово-будівельне управління №41”.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення Господарського суду м. Києва від 01.11.2007 у справі № 16/510 обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства по будівництву шляхів „Агрошляхбуд” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м.Києва від 01.11.2007 у справі № 16/510 – без змін.

Матеріали справи № 16/510 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Михальська Ю.Б.

11.03.08 (відправлено)