ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2008 р.

Справа № 15/16-08-280

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Мирошниченко М. А.,

Суддів: Бєляновського В. В. та Шевченко В. В.,

при секретарі - Волощук О. О.,

за участю представників:

позивача –Віноградова С. А.,

відповідача –Садова Т. В.,

3-ї особи –Сільницький І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу ДПІ у Приморському районі м. Одеси

на рішення господарського суду Одеської області від 08.02.2008 р.

у справі №15/16-08-280

за позовом ДПІ у Приморському районі м. Одеси

до Першої Одеської державної нотаріальної контори, м. Одеса,

3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приморська райадміністрація Одеської міськради, м. Одеса,

про визнання права власності та зобов’язання видати свідоцтво про право власності,

ВСТАНОВИЛА:

21.01.2008 р. (вх. №237) у господарському суді Одеської області ДПІ у Приморському районі м. Одеси пред’явлено позов до Першої Одеської державної нотаріальної контори про визнання за позивачем права власності на 70/1000 частин квартири № 34 будинку № 22 по вул. Дворянській у м. Одесі та зобов'язання відповідача видати ДПІ у Приморському районі м. Одеси свідоцтво на право власності в порядку спадкоємства на 70/1000 частин квартири № 34 будинку № 22 по вул. Дворянській у м. Одесі. Крім того, позивач зазначив зацікавленою особою - Приморську райадміністрацію Одеської міськради (а.с. 2-3). Свої вимоги він мотивував наступним.

Згідно свідоцтва на право власності на житло, виданого УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради, від 14.08.1996 р. № 7-9671, Різницька Єва Абрамівна являється власником 70/1000 частин квартири № 34 по вул. Дворянській у м. Одесі. Відповідно довідки Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси № 2387/02-80 від 07.08.07р., Різницька Єва Абрамівна померла 13.01.98р., про що внесений запис до акту про смерть № 393 від 13.01.1998 р.. Відповідно Акту опису і попередньої оцінки майна, прийнятого на облік до рішення відповідного органу про визнання безхазяйним № 11 від 18.12.03р. 70/1000 частин квартири № 34 буд. № 22 по вул. Дворянській у м. Одесі знаходиться на обліку ДПІ у Приморському районі м. Одеси як безхазяйне майно. Відповідно до п.12 ст. 10 Закону України „Про державну податкову службу України” від 04.12.1990 р. №509-ХІІ, органи державної податкової служби здійснюють роботу, пов'язану з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку, безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом спадкоємства державі, скарбів та конфіскованого майна. На час звернення з цим позовом не втратили чинність, з урахуванням вимог ЦК України, Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затверджений Постановою КМУ від 25.08.1998 р. № 1340. Враховуючи ст. 336 ЦК України та ст. 124 Конституції України, ДПІ у Приморському районі м. Одеси не має законодавчо обумовленої можливості отримання документів, що підтверджують право власності держави на 70/1000 частин квартири № 34 будинку № 22 по вул. Дворянській у м. Одесі, для вчинення заходів щодо її реалізації в іншому, ніж судовий, порядку. Постановою КМУ від 25.08.1998 р. № 1340 затверджено Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, відповідно п.5 якого, дія цього Порядку поширюється на безхазяйне майно. Розпорядження безхазяйним майном здійснюється місцевими податковими інспекціями на основі актів опису, оцінки та передачі майна, податкові органи забезпечують здійснення загального контролю за повнотою та своєчасністю перерахування до державного бюджету виручки від реалізації майна, а також відповідних податків.

Надалі відповідач подав до суду клопотання (а.с. 23), в якому, на підставі ч.1 ст. 80 ГПК України, просив припинити провадження з цієї справи, оскільки Перша Одеська державна нотаріальна контора не є суб'єктом господарювання, фактично не є юридичною особою, тому що не має розрахункового рахунку в банку, не має свого майна, не знаходиться на обліку у податковій інспекції та не має інших ознак юридичної особи, що добре відомо позивачу. Не може бути відповідачем Державна нотаріальна контора ще і тому, що нотаріуси її діють ні в особистих інтересах і ні в інтересах нотаріальної контори, а на них ст. 1 Закону України „Про нотаріат” покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, таким чином, вони виконують свою роботу. Позивач не вправі вимагати визнання судом спадщини відумерлою та визнання за Державою права власності на 70/1000 частин квартири № 34 по вул. Дворянській,22, які належали померлій Різницькій Єві Абрамівні, тому що, згідно з п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Згідно ч.ч.1,3 ст. 1277 ЦК України, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування та майно переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, у цьому випадку - Одеської міської ради, а не Держави, як це було передбачено ЦК 1963 року, і, тим паче, ніяк не Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси. Отже, на думку Першої Одеської державної нотаріальної контори, ДПІ не може бути позивачем, Перша Одеська державна нотаріальна контора - відповідачем, а Приморська районна адміністрація - третьою (зацікавленою) особою у цій справі.

Також, відповідач надав суду відзив на позов (а.с. 24), в якому просив відмовити в його задоволенні, оскільки, окрім вказаного у клопотанні відповідача, посилка позивача на ст. 336 ЦК України є безпідставною, тому що вона до нерухомого майна не має відношення. Свідоцтво про право на спадщину, згідно ст. 1277 ЦК України, нотаріальна контора не може видати, питання про перехід права власності до Одеської міської ради може бути вирішено тільки судом.

Крім того, 3-я особа надала суду письмове пояснення (а.с. 25-26), в якому просила відмовити в задоволенні позову та залучити в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Одеську міську раду, як представницький орган територіальної громади м. Одеси, який має право розпоряджатися комунальною власністю. Також, 3-я особа зазначила, що Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним поширюється на майно, яке вже визнане безхазяйним, відповідно до законодавства (ч.5 п.1), та спірні правовідносини не регулює. Відповідно до ст. 137 ЦК УРСР, майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Рішення виконавчого комітету районної, міської ради народних депутатів з питання визнання вказаного майна безхазяйним не приймалось, адже, відповідно до ЦК УРСР 1963 року, заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської ради народних депутатів. В зв’язку з тим, що у ДПІ у Приморському районі м. Одеси право на звернення до виконавчого комітету Одеської міської ради щодо винесення рішень про передачу вказаного майна до державної власності виникало тільки 22.12.2004 р., а з 01.01.2004 р. набув чинності ЦК України, ст. 335 визначила порядок набуття права власності на безхазяйну річ. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном, відповідної територіальної громади може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. 26.02.2008 р., з моменту надходження на адресу райадміністрації позовної заяви ДПІ у Приморському районі м. Одеси, нею було направлено лист до юридичного управління Одеської міської ради з метою прийняття заходів щодо взяття на облік в КП „ОМБТІ та РОН” зазначеного об'єкту нерухомого майна, з метою подальшої передачі його у комунальну власність територіальної громади м. Одеси. Незрозумілим, на думку 3-ї особи, є посилання позивача на ст. 336 ЦК України 2004 року, яка визначає порядок набуття права власності на рухому річ, від якої власник відмовився, підміняючи поняття безхазяйної нерухомої речі. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що безхазяйне майно з 01.01.2004 р. може бути визнано комунальною власністю в судовому порядку, 3-я особа вважає, що правових підстав для виникнення права державної власності в будь-якому разі на безхазяйне майно не виникає.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.02.2008 р. (суддя Петров В. С.) з цієї справи у задоволенні позову відмовлено повністю (а.с. 28-29). Таке рішення суд мотивував тим, що 14 серпня 1996 р. УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів було видано свідоцтво за № 7-9671 про право власності на житло, згідно якого Різницька Єва Абрамівна є власником 70/1000 частин квартири № 34 по вул. Дворянській у м. Одесі. Як з'ясовано судом, згідно довідки Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси № 2387/02-80 від 07.08.2007 р., Різницька Єва Абрамівна померла 13.01.1998 р., про що внесений запис до акту про смерть за № 393 від 13.01.1998 р.. 18 грудня 2003 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси був складений акт за № 11 опису і попередньої оцінки майна, прийнятого на облік до рішення відповідного органу про визнання майна безхазяйним, яким нерухоме майно - 70/1000 частин квартири № 34 буд. № 22 по вул. Дворянській у м. Одесі було поставлено на облік в податковій інспекції як безхазяйне майно. На думку суду, Перша Одеська державна нотаріальна контора не може бути відповідачем у даній справі про визнання права власності на безхазяйне майно, оскільки на державну нотаріальну контору, згідно Закону України „Про нотаріат”, покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Будь-якого відношення до безхазяйного майна нотаріальна контора не має. До того ж суд зазначив, що, згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 р., правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Також, правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. При цьому, суд зазначив, що, згідно ч.ч.1,3 ст. 1277 ЦК України, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування та майно переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (якою у цьому випадку є Одеська міська рада, а не ДПІ). Крім того, відповідно до ст. 137 ЦК УРСР (чинній на момент складання позивачем акту опису і попередньої оцінки майна, прийнятого на облік до рішення відповідного органу про визнання майна безхазяйним), майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Однак, рішення виконавчого комітету районної, міської ради народних депутатів з питання визнання вказаного майна безхазяйним не приймалось, адже, відповідно до ЦК УРСР 1963 року, заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше, як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської ради народних депутатів. У зв'язку з тим, що у ДПІ у Приморському районі м. Одеси право на звернення до виконавчого комітету Одеської міської ради щодо винесення рішень про передачу вказаного майна до державної власності виникало тільки 18.12.2004 р. (через рік після складення акту опису), а з 01.01.2004 р. набув чинності ЦК України, згідно ст. 335 якого, безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Виходячи з вищенаведеного, нерухомі безхазяйні речі, яким є спірне майно, можуть бути передані за рішенням суду лише до комунальної власності. 26.02.2008 р. з моменту надходження на адресу Приморської райадміністрації позовної заяви ДПІ у Приморському районі м. Одеси 3-ю особою було направлено лист до юридичного управління Одеської міської ради з метою прийняття заходів щодо взяття на облік в КП „ОМБТІ та РОН” зазначеного об'єкту нерухомого майна з метою подальшої передачі його у комунальну власність територіальної громади м. Одеси. Разом з тим господарський суд зазначив, що, відповідно до ч.2 ст. 1 ГПК України, державні органи, до яких, зокрема, належить ДПІ у Приморському районі м. Одеси, мають право звертатися до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України. Як безпосередньо зазначено в преамбулі Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, цей закон визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності. Вичерпний перелік випадків, в яких органи державної податкової служби мають право подавати позови до суду перелічені в п.11 ст. 10 та п.17 ст. 11 вказаного Закону. Вказаним законом право податкового органу на звернення до суду із позовом про визнання майна безхазяйним не передбачено. Не передбачено таке право податкового органу на звернення до суду із вказаним позовом і іншими актами законодавства України. Між тим, п.12 ст. 11 зазначеного Закону містить положення, за змістом якого органи державної податкової служби у відношенні безхазяйного майна проводять роботу, пов'язану з його виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку, а, відповідно до п.12 ст. 10 цього Закону, податкові органи проводять роботу, пов'язану з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом успадкування до держави, скарбів і конфіскованого майна. Повноваження органів податкової служби щодо безхазяйного майна також визначені у Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженому Постановою КМУ № 1340 від 25.09.1998 р., проте, відповідно до п.5 ст. 1 вказаного Порядку, його дія поширюється лише на майно, яке вже визнано безхазяйним відповідно до чинного законодавства. Згідно з приписами п.2 Порядку, облік, попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання майна, зазначеного в п.1 цього Порядку, до передачі його для подальшого розпорядження, відповідно до п.9 цього Порядку, накладаються на органи (організації), що здійснили вилучення або зберігають його. Отже, як вказав суд, чинним законодавством не передбачено право податкового органу на звернення до суду з позовом про визнання права власності на безхазяйне майно, не визначено таке право також і сферою його компетенції, оскільки в даній галузі воно поширюється виключно на виявлення, облік, вжиття заходів по охороні, оцінці і реалізації безхазяйного майна. Обставини щодо складення податковим органом відповідного акту про виявлення безхазяйного майна не свідчать про наявність законних підстав для визнання права власності на безхазяйне майно за ДПІ у Приморському районі м. Одеси. Таким чином, суд вбачив безпідставними вимоги ДПІ у Приморському районі м. Одеси про визнання за позивачем права власності на 70/1000 частин квартири № 34, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дворянська,22, та, відповідно, і вимоги про зобов'язання відповідача видати позивачу свідоцтво на право власності, в порядку спадкоємства, на вказану квартиру.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, з тих же підстав, що були ним вказані у позові, а також, враховуючи те, що, згідно акту № 11 від 18.12.03р., майно вже визнано безхазяйним і перебуває на обліку ДПІ як безхазяйне. Враховуючи ст.ст. 34,66,67 ЗУ „Про нотаріат”, ДПІ не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що Перша Одеська державна нотаріальна контора не може бути відповідачем по даній справі. Фінансовим органом в даному випадку є ДПІ. Апелянт також послався на ст.ст. 555,560 ЦК УРСР та вказав, що ДПІ не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що в даному випадку необхідно керуватися нормами книги шостої ЦК України від 16.01.2003 р.. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у спадкодавця взагалі відсутні спадкоємці. Тому спадщина не могла бути прийнятою спадкоємцями до 01.01.2004 р., у зв'язку з їх відсутністю. Крім того, ДПІ не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у неї правових підстав подання до суду позову про визнання права власності на майно. Відповідно до п.12 ст. 10 Закону України „Про державну податкову службу України” від 04.12.1990 р. №509-ХІІ, органи державної податкової служби здійснюють роботу, пов'язану з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку безхазяйного майна. Поняття „робота, пов'язана з реалізацією безхазяйного майна” може включати роботу щодо подання позову до суду про визнання права власності на безхазяйне майно. Оскільки для того, щоб реалізувати безхазяйне майно, ДПІ необхідно мати правовстановлюючі документи на це майно. Однак, для того, щоб отримати правовстановлюючі документи, ДПІ необхідно рішення суду, яке стало б підставою для отримання правовстановлюючого документу (в даному випадку свідоцтва про право власності на спадщину) на майно. Постановою КМУ від 25.08.1998 р. № 1340 (діюча на час подання апеляційної скарги) затверджено Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, відповідно п.5 якого, дія цього Порядку поширюється на безхазяйне майно. Відповідно до вказаної постанови, розпорядження безхазяйним майном здійснюється місцевими податковими інспекціями на основі актів опису, оцінки та передачі майна. Податкові органи забезпечують здійснення загального контролю за повнотою та своєчасністю перерахування до державного бюджету виручки від реалізації майна. Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 11 ЦКУ, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з ч.2 ст. 328 ЦКУ, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 329 ЦКУ, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, набуте нею у власність за підставами, не забороненими законом. Жодні норми чинного законодавства не забороняють ДПІ (як особі публічного права) набувати право власності на безхазяйне майно на підставі рішення суду. Тобто, на думку скаржника, ДПІ має всі правові підстави для звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25.02.2008 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 18.03.2008 р., про що сторони та 3-я особа, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

Фіксування судового засідання здійснювалось технічними засобами, а саме програмно - апаратним комплексом „Діловодство суду” на диск CD-R №7197105МА32470.

Судова колегія відхилила клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача належним –Одеською міськрадою, оскільки представник позивача не погодився на таку заміну, а право вимагати її здійснення, згідно чинного законодавства, належить саме позивачу.

Представник скаржника (позивача) в усних поясненнях, наданих апеляційному суду, підтримав скаргу і просив її задовольнити на викладених у ній підставах.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

Представник 3-ї особи в усних поясненнях, наданих апеляційному суду, заперечив проти скарги.

За згодою представників сторін та 3-ї особи, згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення представників сторін та 3-ї особи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши обставини і матеріали справи, в тому числі наявні у ній докази, відповідність викладеним в рішенні висновкам цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 серпня 1996 р. УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів було видано свідоцтво за № 7-9671 про право власності на житло, згідно якого Різницька Єва Абрамівна є власником 70/1000 частин квартири № 34 по вул. Дворянській, буд. № 22, м. Одеса (а.с. 8). Згідно довідки Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси № 2387/02-80 від 07.08.2007 р., Різницька Єва Абрамівна померла, про що внесений запис до акту про смерть за № 393 від 13.01.1998 р. (а.с. 16). 18 грудня 2003 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси був складений акт за № 11 опису і попередньої оцінки майна, прийнятого на облік до рішення відповідного органу про визнання майна безхазяйним, яким нерухоме майно - частина квартири № 34, буд. № 22 по вул. Дворянській у м. Одесі було поставлено на облік в податковій інспекції як безхазяйне майно (а.с. 14).

Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 р., правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Також, правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Згідно ч.ч.1,3 ст. 1277 ЦК України, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування та майно переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Тобто, як вірно визначив суд першої інстанції, за заявою Одеської міської ради, а не ДПІ у Приморському районі м. Одеси.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦК УРСР (чинній на момент складання позивачем акту від 18.12.2003 р.), майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Такого рішення прийнято не було, оскільки, відповідно до ч.3 ст. 137 ЦК УРСР, заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше, як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської ради народних депутатів. У ДПІ у Приморському районі м. Одеси право на звернення до виконавчого комітету Одеської міської ради щодо винесення рішення про передачу вказаного майна до державної власності виникало тільки 18.12.2004 р., тобто через рік після складення акту від 18.12.2003 р.. Однак, з 01.01.2004 р. набув чинності ЦК України, згідно ч.2 ст. 335 якого, безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Також, згідно ч.2 ст. 335 ЦК України, після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку щодо того, що нерухомі безхазяйні речі можуть бути передані за рішенням суду лише до комунальної власності.

Також, відповідно до ч.2 ст. 1 ГПК України, державні органи мають право звертатися до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Згідно до п.11 ст. 10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990 р. (зі змінами та доповненнями), податкові органи мають право звертатися до суду з позовами про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав; стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна. Згідно до п.17 ст. 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, податкові органи мають право також звертатися до суду з позовами про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності. Отже, чинним законодавством не передбачено права податкового органу на звернення до суду з позовом про визнання права власності.

Відповідно до п.12 ст. 10 вказаного Закону, податкові органи проводять роботу, пов'язану з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом успадкування до держави, скарбів і конфіскованого майна. Згідно до п.5 ст. 1 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого Постановою КМУ № 1340 від 25.08.1998 р. (зі змінами та доповненнями), його дія поширюється лише на майно, яке вже визнано безхазяйним відповідно до чинного законодавства. Згідно ст. 2 вказаного Порядку, облік, попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання майна, зазначеного в п.1 цього Порядку, до передачі його для подальшого розпорядження, відповідно до п.9 цього Порядку, покладаються на органи (організації), що здійснили вилучення або зберігають його.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, враховуючи викладене, посилання скаржника на ст. 329 ЦК України, згідно якої юридична особа публічного права набуває право власності на майно, набуте нею у власність за підставами, не забороненими законом, на думку судової колегії, є безпідставним, оскільки щодо майна, з приводу якого виник спір у цій справі, існує певний законодавчо передбачений порядок набуття на нього права власності та особи, які, згідно чинного законодавства, можуть бути власниками такого майна.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що чинним законодавством не передбачено права податкового органу на звернення до суду з позовом про визнання права власності на безхазяйне майно, оскільки його компетенція поширюється виключно на виявлення, облік, вжиття заходів по охороні, оцінці і реалізації безхазяйного майна, тобто відсутні законні підстави для визнання права власності на це майно за ДПІ у Приморському районі м. Одеси.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду щодо того, що Перша Одеська державна нотаріальна контора не може бути відповідачем у даній справі про визнання права власності, оскільки на державну нотаріальну контору, згідно ст. 1 Закону України „Про нотаріат” від 02.09.1993 р. (зі змінами та доповненнями), покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Будь-якого відношення до безхазяйного майна нотаріальна контора не має.

Враховуючи вищезазначене, місцевий суд обґрунтовано вбачив безпідставними вимоги ДПІ у Приморському районі м. Одеси про визнання за нею права власності на 70/1000 частин квартири № 34, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дворянська,22, та, відповідно, і вимоги про зобов'язання відповідача видати позивачу свідоцтво на право власності, в порядку спадкоємства, на вказану квартиру.

Згідно п.3 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/422 від 10.12.1996 р. „Про судове рішення” (з наступними змінами та доповненнями), рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному з’ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що бе руть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Такі ж вимоги до судового рішення містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 29.12.1976 р. „Про судове рішення”.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

На думку судової колегії, місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи, дав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального права, тобто рішення місцевого суду відповідає вищезазначеним вимогам і підстав для скасування цього рішення, передбачених ст. 104 ГПК України, судова колегія не вбачає.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи фактично повторюють його позовні вимоги та доводи, викладені у позові, яким, як зазначалось вище, місцевий суд дав належну оцінку та вмотивовано визнав їх необґрунтованими. Зазначені доводи не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності рішення місцевого суду та допущення ним порушень норм матеріального та процесуального права, крім вищезазначених та визнаних апеляційною інстанцією необґрунтованими та безпідставними, скаржник не навів.

Перевіряючи, згідно приписів ст. 101 ГПК України, законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсязі, тобто не тільки на підставах, викладених в апеляційній скарзі, судова колегія не встановила будь - яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені місцевим судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 99,101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 08.02.2008 р. у справі №15/16-08-280 - залишити без змін, а апеляційну скаргу ДПІ у Приморському районі м. Одеси на зазначене судове рішення –без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                                               Мирошниченко М. А.

Судді:                                                             Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.

Повний текст постанови підписано 19.03.2008 р.