донецький апеляційний
господарський суд
Постанова

Іменем України

04.03.2008
р.
справа №6/76

Донецький
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за
участю представників сторін:

від
позивача:

не
з"явився,

від
відповідача:

не
з"явився,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Закритого
акціонерного товариства "Автонавантажувач" смт.Шкло

на
рішення господарського суду

Донецької області

від

10.01.2008
року

по
справі

№6/76

за
позовом

Закритого
акціонерного товариства "Автонавантажувач" смт.Шкло

доСуб"єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1м.Костянтинівка Донецької області

про

стягнення
5290грн. 68коп.

В С Т А Н О В И В:

Закрите акціонерне товариство
«Автонавантажувач»смт.Шкло Львівської області звернулось до господарського суду
Донецької області з позовною заявою про стягнення з Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1м. Костянтинівка Донецької області
5290грн.68коп., з яких 2768грн. 40коп. -сума основного боргу, 114грн.76коп.
-сума пені, 20грн.25коп. -3% річних, 30грн.54коп. -інфляційних витрат,
2356грн.76коп. -сума витрат на подання позову та ведення справи.

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилався на ті обставини, що сума 2768грн.
40коп. була перерахована на рахунок відповідача відповідно до умов договору
купівлі-продажу № 08/К-10/2006 від 23.10.2006р., однак обумовлений договором
товар поставлений не був, отримані відповідачем кошти позивачу не
повернені.

Рішенням
господарського суду Донецької області від 29.05.2007р. по справі № 6/76,
залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від
01.08.2007р., у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з
недоведеністю.

Вищий
господарський суд України постановою від 14.11.2007р. скасував судові рішення
попередніх судових інстанцій, справу № 6/76 направив на новий розгляд до
господарського суду Донецької області.

Господарський
суд Донецької області, при новому розгляді справи, рішенням від 10.01.2008р.
відмовив у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що на день подання
позову строк поставки продукції відповідачем не настав, право на повернення
попередньої оплати у позивача не виникло. Посилання позивача на листи №3/ВКЗ
від 25.01.2007р. та № 7/ВКЗ від 13.02.2007р., як на вимогу у розумінні ст. 530
ЦК України, господарським судом не прийняті з тих підстав, що позивачем не
надано суду доказів їх відсилки (вручення) відповідачеві та текст листа не
містить чіткої вимоги про поставку продукції.

Закрите
акціонерне товариство «Автонавантажувач»смт.Шкло Львівської області, не
погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій
просить рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2008р. у справі
№6/76 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Заявник
скарги вважає, що при прийнятті рішення господарським судом неправильно застосовані
норми матеріального і процесуального права, проте не вказує які саме норми
права були порушені судом.

Заявник
скарги вважає помилковим висновок господарського суду про  те, що умовами договору купівлі-продажу №
08/К-10/2006 від 23.10.2006р. не встановлені строки поставки продукції,
оскільки у п.3.1 даного договору зазначено, що продукція поставляється протягом
25 банківських днів після надходження відповідного замовлення.

Заявник
скарги вважає, що господарський суд безпідставно не прийняв до уваги лист №/ВКЗ
від 25.01.2007р. з підстав ненадання доказів його відсилки відповідачеві,
оскільки, на його думку, чинним законодавством України не передбачена така
підстава неприйняття доказів.

Також,
заявник скарги вважає, що господарський суд безпідставно не прийняв, у якості
вимоги, згідно із ст.530 ЦК України, лист позивача від 13.02.2007р. № 7/ВКЗ,
оскільки з тексту даного листа слідує, що позивач просить відповідача виконати
роботи за договором № 08/К-10/2006 від 23.10.2006р., і тому позивач вважає цей
лист вимогою у розумінні ст. 530 ЦК України.

Крім
того, заявник скарги вказує на неправильне посилання господарського суду в
резолютивній частині рішення на ч.4 ст. 23 Закону “Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизацію)”.

Представники
позивача та відповідача у судове засідання не з'явились, про поважність причин
неявки суд не повідомили.

Ухвала
Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2008р. про порушення
апеляційного провадження та призначення розгляду апеляційної скарги на
04.03.2008р. була направлена сторонам рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням. Згідно поштового повідомлення № 8617439 уповноважений
представник позивача  18.02.2008р.
одержав ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2008р.  Повідомлення про вручення вищевказаної ухвали
Донецького апеляційного господарського суду представнику відповідача на адресу
суду не поверталося. Проте, Виконавчий комітет Костянтинівської міської ради за
вих. № 56 від 25.02.2008р. у відповідь на запит суду повідомив, що, за даними
відділу реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності виконкому
Костянтинівської міської ради, відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1. Саме за
цією адресою і була направлена ухвала Донецького апеляційного господарського суду.

На
підставі наведеного колегія суддів вважає, що позивач та відповідач були
належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак
не скористалися правом захисту своїх прав та інтересів у судовому засіданні. У
зв'язку з викладеним колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну
скаргу без представників позивача та відповідача, за наявними в матеріалах
справи документами.

Крім
того, як вбачається з матеріалів справи представники сторін жодного разу не
з'являлися і у попередні судові засідання у даній справі.

Відповідно
до ст.129 Конституції України, статей 44, 811
Господарського процесуального кодексу України складено протокол.

Відповідно
до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду
справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Між
ЗАТ «Автонавантажувач»смт.Шкло Львівської області та Суб'єктом підприємницької
діяльності -фізичною особою ОСОБА_1 м. Костянтинівка Донецької області укладено
договір № 08/К-10/2006 від 23.10.2006р.

Пунктом
1.1 даного договору сторони передбачили, що продавець (відповідач у справі)
продає, а покупець (позивач у справі) купує за даним договором товар, згідно
специфікацій, які є невід'ємною частиною даного договору.

Специфікацією,
яка є додатком № 1 до договору № 08/К-10/2006 від 23.10.2006р., сторони
передбачили купівлю продукції: прес-форма у кількості 1шт. вартістю 3250грн.,
картер заднього ходу з механічною обробкою (пробна партія) у кількості 5шт.
ціною за 1 шт. 457,58грн.

В
пункті 2.2 договору сторони передбачили, що покупець здійснює 50% попередню
оплату за продукцію (товар), решту суми по факту повідомлення про виготовлення
товару, а в пункті 3.2 договору передбачили здійснення поставки товару
автотранспортом покупця на складі продавця.

Тобто,
між сторонами укладено договір поставки.

Відповідно
до частини 2 статті 712 Цивільного Кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно
статті 655 Цивільного Кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно
(товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею
662 Цивільного Кодексу України встановлений обов'язок продавця передати товар
покупцеві.

Згідно
статті 663 Цивільного Кодексу України продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530
цього Кодексу.

В
пункті 3.1 договору сторони зазначили, що продавець відпускає продукцію на
протязі 25 банківських днів після надходження відповідного замовлення продавця.

Господарський
суд, з аналізу пункту 3.1 договору, дійшов до висновку про те, що сторони не
обумовили строків постачання продукції.

Однак,
колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає даний висновок
помилковим.

В
пункті 1.1 договору та у специфікації сторонами визначений предмет договору та
ціна, а в пункті 3.1 договору визначений обов'язок відповідача відпустити
продукцію на протязі 25 банківських днів, сторонами не визначено поняття
«відповідного замовлення», яке повинен надати «продавець продавцю», що дає
підстави вважати, що сторонами визначений строк виготовлення продукції, а
недотримання умов договору в частині надання продавцем відповідного замовлення
не є підставою для невиконання зобов'язань за договором купівлі-продажу.

При
наявності неможливості виконання зобов'язань, сторона, яка не може виконати
свої зобов'язання по договору, повинна терміново повідомити іншу сторону про
початок і терміни дії обставин, які заважають виконанню обов'язків по договору
-п.5.3 договору.

Проте,
відповідач не скористався своїм правом на повідомлення позивача про причини
невиготовлення товару, в матеріалах справи немає документів, підтверджуючих
направлення повідомлення щодо обставин, передбачених пунктом 5.3 договору.

Пунктом
2.2. договору передбачено, що покупець здійснює 50% попередню оплату за
продукцію (товар), решту суми по факту повідомлення про виготовлення товару.

Фактично
платіжним дорученням №4024 від 21.11.2006р. позивач перерахував відповідачу
2768грн. 40коп. із призначення платежу: «за картер та прес-форми згідно рахунку
№ 12 від 13.10.2006р.». Дане платіжне доручення було надано 22.06.2007р., як
додаток до апеляційної скарги від 14.06.2007р. (а.с.42).

Оскільки
обумовлена умовами договору попередня оплата за продукцію у розмірі 50% у сумі
2768грн. 40коп. 21.11.2006р. була перерахована відповідачеві, а обумовлена у
специфікації продукція поставлена не була, позивач листом № 3/ВКЗ від
25.01.2007р. просив відповідача надати інформацію про хід робіт за умовами
договору, не отримавши відповіді на даний лист, позивач повторно звернувся до
відповідача з листом № 7/ВКЗ від 13.02.2007р. з тією ж вимогою.

Позивач,
не отримавши відповіді на листи № 3/ВКЗ від 25.01.2007р. та № 7/ВКЗ від
13.02.2007р., звернувся до господарського суду з позовом про стягнення
перерахованої суми попередньої оплати з відповідача на його користь в
примусовому порядку.

Відповідно
до частини 2 статті 693 Цивільного Кодексу України якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої
оплати.

Позивачем
наданими документами підтверджений факт перерахування грошових коштів у сумі
2768грн. 40коп. на рахунок відповідача, у якості передоплати за поставлену
продукцію.

Відповідачем
не надано документів, підтверджуючих відпуск продукції  та вивіз її (покупцем) позивачем, ним не
пред'явлено видаткових накладних,
рахунків-фактур, не надано інших відповідних документів, підтверджуючих
виконання умов договору.

Крім
того, відповідачем не надано доказів повернення позивачу спірної суми.

При
наявності даних обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду
дійшла до висновку про те, що відповідачем не доведений факт відпуску
продукції, передбаченої специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору №
08/К-10/2006 від 23.10.2006р., та факт повернення позивачеві передоплати у сумі
2768грн. 40коп., перерахованої на виконання умов вищевказаного договору, тому
позовні вимоги про повернення даної суми в примусовому порядку визнаються
доведеними, позов в цій частині підлягаючим задоволенню, а висновок
господарського суду про недоведеність позовних вимог в частині повернення суми
попередньої оплати - помилковим.

Позивачем
нараховані проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3%
річних у сумі 20грн.25коп. за період з 25.12.2006р. по 22.03.2007р. та
інфляційні витрати у сумі 30грн.54коп., які позивач просив стягнути з
відповідача у примусовому порядку.

Оскільки
при невиконанні умов договору по виготовленню узгодженої продукції у
встановлений строк у позивача виникло право, у відповідності із статтею 693 ЦК
України, вимагати повернення суми попередньої оплати, та враховуючи те, що
розрахунок нарахування 3% річних та інфляційних витрат здійснено позивачем
правильно, колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення  3% річних у сумі 20грн.25коп.  та інфляційних витрат у сумі 30грн.54коп.
підлягаючими задоволенню.

Позовні
вимоги про стягнення пені у сумі 114грн.76коп. задоволенню не підлягають,
оскільки у п.6.3 договору, на порушення вимог якого посилається позивач в
позовній заяві, передбачена відповідальність у вигляді пені у випадку затримки
поставки продукції, тоді як позивач заявив вимогу про повернення суми
попередньої оплати, а не продукції за договором.

Позовні
вимоги про стягнення 2356грн.73коп. -витрат на подання позову та ведення справи
задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано жодного документу,
підтверджуючого обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Враховуючі
вищенаведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства
«Автонавантажувач»смт.Шкло Львівської області підлягає частковому задоволенню,
рішення господарського суду від 10.01.2008р. у справі №6/76 підлягає частковому
скасуванню, в частині відмови у стягненні 2768грн. 40коп. -суми основного
боргу, 20грн.25коп. -3% річних, 30грн.54коп. -інфляційних витрат, в іншій
частині рішення господарського суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно
до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати
покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись
ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу
України Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну
скаргу Закритого акціонерного товариства «Автонавантажувач»смт.Шкло Львівської
області  задовольнити частково.

Рішення
господарського суду Донецької області від 10.01.2008р. у справі № 6/76
скасувати частково, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про
стягнення 2768грн. 40коп. -суми основного боргу, 20грн.25коп. -3% річних,
30грн.54коп. -інфляційних витрат.

В
іншій частині рішення господарського суду залишити без змін.

Позовні
вимоги Закритого акціонерне товариство «Автонавантажувач»смт.Шкло Львівської
області про стягнення з Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1м. Костянтинівка Донецької області 5290грн.68коп. задовольнити частково.

Стягнути
з Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1м. Костянтинівка
Донецької області на користь Закритого акціонерного товариства
«Автонавантажувач»смт.Шкло Львівської області 2768грн. 40коп. -суму основного
боргу, 20грн.25коп. -3% річних, 30грн.54коп. -інфляційних витрати, 28грн.
19коп. - суми державного мита, сплаченого при зверненні з позовною заявою,
14грн.09коп. - суми державного мита, сплаченого при звернені з апеляційною
скаргою, 62грн.87коп. суми витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

У
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Господарському
суду Донецької області згідно статті 117 Господарського процесуального кодексу
України видати наказ у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого
документу Законом України “Про виконавче провадження”.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3. у справу

4. ДАГС

5. Гос.суд Дон.обл.