ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008 р.

№ 11/533/07

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Банк "БІГ Енергія" в особі Запорізької територіальної філії на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 25.12.2007р.

у справі №11/533/07 господарського суду Запорізької області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Південно-українська лізингова компанія"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю

"Банк БІГ Енергія" в особі Запорізької територіальної філії

про           стягнення 79 221,72грн.

за участю представників:

ТОВ "Південно-українська лізингова компанія" –Вишнивецька Ю.В;

ВАТ "Банк БІГ Енергія" –Донченко Т.Г.

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Південно-українська лізингова компанія" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом та просило суд стягнути з відповідача –Відкритого акціонерного товариства "Банк БІГ Енергія"в особі Запорізької територіальної філії 79221,72грн. в рахунок повернення перерахованих йому грошових коштів.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що на вимогу відповідача перерахував у рахунок сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Славянське" лізингових платежів 79 221,72грн., які відповідач мав йому повернути після продажу ним майна, що ТОВ "Південно-українська лізингова компанія" передало у заставу відповідно до умов договору застави №05/FLT-047-04-06 від 06.04.2006р. з метою забезпечення виконання зобов’язань третьою особою (т.1 а.с.2-3).

До прийняття рішення по суті заявлених вимог, позивач зменшив розмір заявлених ним вимог до 39 296,74грн., про що надав суду відповідну заяву (т.1 а.с.77).

Відповідач у справі – ВАТ "Банк БІГ Енергія" у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на те, що він не повинен повертати вказані коштів, оскільки:

- за умовами договору, позивач мав відшкодовувати здійснені ним платежі за рахунок коштів, що надходять від реалізації вилученого у боржника лізингового майна;

- коштів від реалізації заставленого майна вистачило лише на погашення основної заборгованості (лізингових платежів), залишились не погашеними пеня та витрати, пов’язані з реалізацією майна, які також забезпечувались заставою відповідно до п.1.5 договору застави.

Крім того, відповідач також вважає, що позивач не довів допустимими доказами факт здійснення ним відповідних платежів (т.1 а.с.47-48).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.09.2007р. у позові відмовлено (т.1 а.с.86-87).

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

- ТОВ "Славянське", за яке поручився позивач, не виконало взятих на себе зобов’язань за договором лізингу, у зв’язку з чим відповідач отримав право на задоволення своїх вимог із вартості заставленого майна;

- коштів від реалізації заставленого майна вистачило ВАТ "Банк БІГ Енергія" лише на задоволення частини вимог;

- оскільки коштів, отриманих від реалізації заставного майна, після задоволення вимог відповідача не залишилось, підстави для повернення позивачу будь-яких сум відсутні.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 25.12.2007р. рішення господарського суду Запорізької області від 10.09.2007р. скасовано, а позов задоволено. Відповідно до постанови суду апеляційної інстанції з ВАТ "Банк "БІГ Енергія" на користь ТОВ "Південно-українська лізингова компанія" стягнуто 39 296,74грн. основної заборгованості (т.2 а.с.21-23).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи заявлені позовні вимоги, апеляційна інстанція виходила з того, що відповідальність позивача як майнового поручителя за виконання ТОВ "Славянське" зобов’язань обмежена вартістю майна, що передано у заставу, у зв’язку з чим грошові кошти перераховані відповідачу безпідставно.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, ВАТ "Банк "БІГ Енергія" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить її скасувати, залишивши в силі рішення господарського суду Запорізької області від 10.09.2007р.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням судами норм матеріального права, а саме ст.25 Закону України "Про заставу" (т.2 а.с.40-42).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір у даній справі по суті заявлених вимог та переглядаючи прийняте рішення в апеляційному порядку, судами обох інстанцій встановлені наступні обставини.

13.03.2006р. між ТОВ "Південно-українська лізингова компанія" та ТОВ "Славянське" укладено договір фінансового лізингу №Л0014, за умовами якого позивач брав на себе зобов’язання придбати у постачальника та передати у лізинг ТОВ "Славянське" рухоме майно, визначене специфікацією, а ТОВ "Славянське" –прийняти таке майно, використовувати його згідно умов договору та сплачувати встановлені договором платежі.

Об’єкти лізингу за цим договором –трактор Case STX 425, сіялка Flexi-Coil 820, дві пневматичні стернові 12-ти рядні сіялки MF 555, а всього вартістю 2721136,60грн., передані ТОВ "Славянське" відповідно до актів прийому-передачі №ЛОО14-б від 04.0242006р., №Л0014-в від 06.04.2006р., Л0014 від 06.04.2006р.

06.04.2006р. між позивачем у справі –ТОВ "Південно-українська лізингова компанія" та ВАТ "Банк БІГ "Енергія" в особі Запорізької територіальної філії укладено договір факторингу валютних цінностей №05/FLT-047-04-06.

Відповідно до умов зазначеного договору, ВАТ "Банк "БІГ Енергія" передає у розпорядження ТОВ "Південно-українська лізингова компанія" грошові кошти, а останній –відступає відповідачу право грошової вимоги зі сплати лізингових платежів, що виникли згідно вищевказаного договору фінансового лізингу.

06.04.2006р. між ВАТ "Банк "Біг Енергія" та ТОВ "Південно-українська лізингова компанія" укладено договір застави №05/FLT-047-04-06, за умовами якого, для забезпечення виконання зобов’язань ТОВ "Славянське", позивач –ТОВ "Південно-українська лізингова компанія" виступає його майновим поручителем та передає у заставу відповідачу рухоме майно, перелік якого визначений п.1.2 договору, загальною вартістю 2 721 136,60грн.

Як встановлено судами, у заставу згідно з вказаним договором передано рухоме майно, яке є об’єктом лізингу за умовами договору фінансового лізингу №Л0014 від 13.03.2006р.

Пунктом 4.2 зазначеного договору застави визначено, що майнова порука заставодавця – ТОВ "Південно-українська лізингова компанія" обмежена лише заставою предмета застави за цим договором та розширеному тлумаченню не підлягає; заставодавець не відповідає перед заставодержателем по зобов’язанням боржника іншим чином, ніж прямо вказано у цьому договорі (наприклад, іншим своїм майном, грошима тощо).

25.05.2006р. відповідач звернувся до позивача з вимогою виконати п.4.10 договору факторингу, який визначає, що за взаємною згодою сторін, клієнт (позивач) має право перерахувати фактору (відповідачу) за боржника належні тому до сплати суми винагороди. При цьому, у разі подальшої сплати боржником своєї заборгованості, фактор зобов’язаний протягом двох робочих днів повернути клієнту суму сплаченої ним за боржника винагороди; у разі ненадходження від боржника належних платежів, клієнт відшкодовує свої платежі за рахунок коштів, що надходять від реалізації вилученого у боржника лізингового майна.

25.05.2006р. позивач відповідно до вказаної вимоги перерахував відповідачу, що встановлено судами, 39 296,74грн.

Предметом спору у даній справі є обов’язок відповідача повернути вищевказані грошові кошти.

Вважаючи відповідні вимоги обґрунтованими, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідальність позивача за виконання ТОВ "Славянське" зобов’язань із сплати лізингових платежів відповідно до умов договору застави №05/FLT-047-04-06 обмежена вартістю предмета застави, у зв’язку з чим відповідач має повернути грошові кошти, перераховані позивачем в рахунок сплати простроченої винагороди за користування предметом лізингу (частини лізингового платежу відповідно до п.4.1 договору фінансового лізингу №Л0014 від 13.03.2006), які перераховані за ТОВ "Славянське".

Однак, такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов не застосувавши норми матеріального права, що підлягали застосуванню до взаємовідносин сторін.

Так, відповідно до ч.3 ст.1081 ЦК України, клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред'явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Отже, договором факторингу може бути встановлена відповідальність клієнта за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред'явлена до виконання фактором.

Зокрема, така відповідальність сторонами визначена саме п.4.10 вказаного договору факторингу, який передбачає перерахування клієнтом суми винагороди фактору за боржника. При цьому, така відповідальність у позивача наступає лише у разі його згоди, яку він висловив на пропозицію відповідача перерахувати грошові кошти в рахунок сплати заборгованості за лізинговими платежами (в частині сплати винагороди за користування) шляхом здійснення фактичного перерахування грошових коштів.

Відносини, що виникають між сторонами у зв’язку з виконанням такого зобов’язання за боржника позивачем, не врегульовані умовами договору застави, у зв’язку з чим посилання суду апеляційної інстанції на обмеження договором застави відповідальності позивача помилкові.

Умова, визначена сторонами п. 4.10 договору, є самостійною, не залежною від умов договору застави і визначає відповідальність позивача за не виконання боржником зобов’язань лише в частині сплати такої складової лізингового платежу як винагорода за користування об’єктом лізингу.

Враховуючи, що перерахування коштів відбулось на виконання умов договору №05/FLT-047-04-06 валютних цінностей від 06.04.2006р., суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення заявлених позивачем вимог.

За таких обставин, постанова Запорізького апеляційного господарського суду від 25.12.2007р. підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення господарського суду Запорізької області від 10.09.2007р.

В силу ст.49 ГПК України, відповідачу за рахунок позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені ним у зв’язку з оплатою касаційної скарги державним митом у розмірі 396,11грн.

У випадку виконання постанови Запорізького апеляційного господарського суду від 25.12.2007р., яка скасовується, відповідач не позбавлений права звернутися до суду в порядку, визначеному ст.122 ГПК України, з заявою про поворот виконання судового акта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

1.          Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Банк "БІГ Енергія" в особі Запорізької територіальної філії задовольнити.

2.          Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 25.12.2007р. скасувати, залишивши в силі рішення господарського суду Запорізької області від 10.09.2007р.

3.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Південно-українська лізингова компанія" на користь Відкритого акціонерного товариства "Банк БІГ Енергія" в особі Запорізької територіальної філії в рахунок відшкодування судових витрат з оплати касаційної скарги державним митом 396,11грн.

4.          Доручити видати наказ на виконання п.3 резолютивної частини постанови господарському суду Запорізької області.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Васищак І.М.

Палій В.М.