ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2008 р.

№ 2-26/8671-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Першиков Є.В.

судді

Данилова Т.Б.

Ходаківська І.П.

розглянув

касаційну скаргу,

клопотання про відновлення строку

Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі

на

рішення від 07.09.2006р. господарського суду Автономної Республіки Крим

у справі

№ 2-26/8671-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом

Приватного підприємства "Ріволоф"

до

третя особа

Сільськогосподарського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Победа"

Сімферопольське МБРТІ

про

Визнання договору дійсним

Представники сторін не з’явилися;

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Ріволоф" звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Сільськогосподарського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Победа", третя особа Сімферопольське МБРТІ, про визнання договору дійсним.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.09.2006 р. позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 03.08.2005р., укладений між Сільськогосподарським підприємством Товариство з обмеженою відповідальністю „Победа” та Приватним підприємством „Ріволоф” нерухомого майна - цілісного майнового комплексу Молочно-товарної ферми, а саме: будівель корівника (інв. №1126, 1129, 1130), будівлі аптечного складу (інв. №1128), будівлі свінарнику (інв. №1132), будівлі телятнику (інв. №1131), будівлі зерноскладу (інв. №1136), будівлі бойні (інв. №1118), будівлі вагової ( інв. № 1133), будівлі профілакторію (інв. №1117), будівлі свеклосховища (інв. №414), спорудження сіносушилки (інв. №1137), огородження МТФ (інв. №1134), яке розташоване в с. Фурманівка Бахчисарайського району АР Крим.

Державна податкова інспекція у Бахчисарайському районі звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.09.2006 р. з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а справу передати на новий розгляд в іншому складі господарського суду.

Також скаржником заявлено клопотання про поновлення встановленого процесуального строку для звернення з касаційною скаргою. Враховуючи приписи ст. 53 ГПК України, зазначене клопотання підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2005 р. між Сільськогосподарським підприємством Товариство з обмеженою відповідальністю „Победа” (Продавець) та Приватним підприємством „Ріволоф” (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - цілісного майнового комплексу Молочно-товарної ферми, а саме: будівель корівника (інв. №1126, 1129, 1130), будівлі аптечного складу (інв. №1128), будівлі свінарнику (інв. №1132), будівлі телятнику (інв. №1131), будівлі зерноскладу (інв. №1136), будівлі бойні (інв. №1118), будівлі вагової ( інв. № 1133), будівлі профілакторію (інв. №1117), будівлі свеклосховища (інв. №414), спорудження сіносушилкі (інв. №1137), огородження МТФ (інв. №1134), яке розташоване в с. Фурманівка Бахчисарайського району АР Крим.

Відповідно до п. 4 Договору вартість відчуженого майна становить 176000 грн.

Пунктами 7, 8 Договору передбачено, що право власності у Покупця виникає з дня підписання та передачі майна за актом прийому-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що акт прийому-передачі було складено та підписано сторонами 16.01.2006 р.

Суд першої інстанції встановив, що Приватне підприємство "Ріволоф" за придбане нерухоме майно розрахувалося повністю, що підтверджується платіжними дорученнями від 24.10.2005 р. №19 на суму 30800 грн., №35 від 16.12.2005 р. на суму 10000 грн., №33 від 24.11.2005 р. на суму 6500 грн., №43 від 17.01.2005 р. на суму 7000 грн., №42 від 27.12.2005 р. на суму 6500 грн., №55 від 01.03.2006р. на суму 10000 грн., №44 від 31.01.2006 р. на суму 2128,30 грн.

Відповідно до, ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, або нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що спірний Договір нотаріально посвідчено не було, оскільки Сільськогосподарське підприємство ТОВ "Победа" ухиляється від такого посвідченя.

У зв’язку з цим, ПП "Ріволоф" звернулося до господарського суду з позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу МТФ СГП ТОВ „Перемога” від 03.08.2005 р.

Задовольняючи позовні вимоги ПП "Ріволоф" місцевий господарський суд керувався приписами ст. 220 ЦК України, відповідно до якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, але якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції при розгляді справи та прийнятті судового рішення не взято до уваги та не надано належної оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується документальними доказами, наявними у справі, отримувачем коштів за вищезгаданими дорученнями був не відповідач, а суб’єкт підприємницької діяльності –фізична особа Красов О.І.

Проте, дана обставина не була прийнята господарським судом до уваги та не досліджувалася.

Судом належним чином не з'ясовано обставин правомірності розпорядження нерухомим майном.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що нерухоме майно належало відповідачу на праві приватної власності, проте в матеріалах справи відсутній будь-який правовстановлюючий документ на майно.

Отже, в судовому засіданні не з’ясовувалося, на підставі якого правовстановлюючого документу відповідач набув права власності на спірне нерухоме майно.

Окрім того, скаржник стверджує, що нерухоме майно, щодо якого прийнято рішення, обтяжене правом застави. Відповідно до приписів Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та держаними цільовими фондами”, відчуження нерухомого майна, що перебуває у податковій заставі підлягає письмовому узгодженню з податковим органом.

Визнаючи Договір дійсним, суд першої інстанції не перевіряв, відсутність податкової застави за даними Державного реєстру застав рухломого майна. Отже, судом не досліджувалася наявність прав третіх осіб на нерухоме майно.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Разом з тим, судом першої інстанції при розгляді справи та прийнятті судового рішення не взято до уваги та не надано належної оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вимоги ст. 1117 ГПК України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскаржуване судове рішення у справі підлягає скасуванню, а справа – направленню на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно, об’єктивно з’ясувати всі обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-9, 111-7, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Відновити Державній податковій інспекції у Бахчисарайському районі строк для подання касаційної скарги.

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі задовольнити.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.09.2006 р. скасувати.

Справу № 2-26/8671-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий суддя Є. Першиков

Судді Т. Данилова

І. Ходаківська