СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" січня 2008 р.
Справа  № 15/02

за позовом :       ОСОБА_1

до відповідача 1:    ОСОБА_2

до відповідача 2:   ОСОБА_3

про визнання недійсним договору
дарування частки у статутному фонді ТОВ - фірми "РВК"

Суддя
Коломис В. В.

Секретар судового засідання
Михалевська Л.В.

Представники:

Від позивача  :
ОСОБА_4. (довіреність в справі)

Від відповідача 1 : ОСОБА_5.
(довіреність в справі)

Від відповідача 2:    не з'явився

Статті 20, 22 ГПК України сторонам
роз'яснені.

СУТЬ СПОРУ:    Позивач
-  ОСОБА_1, який є засновником
(учасником) Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми "РВК" з
внеском до статутного фонду товариства у розмірі 1271325,00 грн., що складає
46,23% статутного капіталу товариства, звернулась до господарського суду з
позовом, відповідно з яким просить суд визнати недійсним договір дарування
частки у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю від 05 квітня
2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного
нотаріального округу ОСОБА_6., та зареєстрований в реєстрі за №1609, укладений
між засновником (учасником) товариства з обмеженою відповідальністю - фірми
"РВК"  ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Як вказує позивач, підставою для
укладення 05 квітня 2007 року відповідачами договору дарування було
зобов'язання відповідача 2 на протязі трьох місяців з моменту укладення
договору дарування  відшкодувати  відповідачу 1 частину вартості майна
товариства, пропорційно його частці у статутному фонді товариства. Відтак, на
думку позивача, оспорюваний договір дарування є удаваною угодою, укладеною з
метою приховати іншу угоду, а саме договір купівлі-продажу. В той же час,
відповідно до ст.53 Закону України "Про господарські товариства",
учасник товариства з обмеженою відповідальністю може за згодою решти учасників
відступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам цього ж
товариства, а якщо інше не передбачено установчими документами, то і третім
особам. При цьому, учасники товариства користуються переважними правами
придбання частки (її частини) учасника, який її відступив, пропорційно їх
часткам у статутному фонді товариства або іншому погодженому між ними розмірі.

Враховуючи, що оспорюваний договір
був укладений відповідачем 1 з порушенням вищевказаних вимог, позивач вважає,
що є всі підстави для визнання його недійсним.

Відповідач 1 - ОСОБА_2 у наданому
суду відзиві  і її представник  безпосередньо в судовому засіданні позовні
вимоги визнає в повному обсязі. Як вказав відповідач 1 вона, як засновник
(учасник) товариства з обмеженою відповідальністю - фірми "РВК" з
часткою в статутному фонді товариства в розмірі 163675,00 грн., що складає
3,77% за весь час існування товариства не отримувала будь-яких виплат, а
загальними зборами учасників жодного разу не приймались рішення  про розподіл прибутку товариства.

Зважаючи на становище, яке склалося
в товаристві, на думку відповідача 1 настала реальна загроза втрати належної їй
частки майна товариства. В зв'язку з чим, як вказує відповідач 1, знаючи, що в
аналогічній ситуації знаходиться і позивач вона поділилась з останнім своїми
побоюваннями, на що і отримала пропозицію укласти договір дарування частки в
статутному фонді товариства з ОСОБА_3., оскільки той зобов'язувався на протязі
трьох місяців отримати у товариства цю частку і відшкодувати частину її
вартості. При цьому відповідач 1 зазначає, що до моменту укладення договору
дарування з ОСОБА_7. знайома не була, в той же час останній безпосередньо перед
підписанням договору підтвердив взяті на себе зобов'язання майнового характеру.
Крім того відповідач 1 зазначив, що перед укладенням оспорюваного договору
дарування він не отримував згоди інших учасників товариства на відступлення
своєї частки у статутному фонді
товариства ОСОБА_3.

Відповідач 2 - ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду
справи, витребуваних доказів суду не надав.

На думку суду нез'явлення
відповідача 2 без поважних причин в судове засідання, не є перешкодою для
розгляду справи та вирішення спору по суті.

Заслухавши пояснення
представників  позивача, відповідача 1,
дослідивши всі фактичні докази у справі, як кожний окремо, так і в їх
сукупності, давши цьому достатню і об'єктивну оцінку, суд прийшов до висновку
про обгрунтованість позовних вимог.

При цьому суд встановив та врахував
таке.

Відповідно до Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.5-7),
Статуту ТОВ -фірми "РВК" (а.с.19) ОСОБА_1 є засновником (учасником)
Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми "РВК" (м.Рівне,
вул.Уласа Самчука, буд.30А, ) з розміром внеску до
статутного фонду товариства в розмірі 1271325,00 грн., що відповідно складає
46,23% статутного капіталу.

При цьому, 05 квітня 2005 року між
ОСОБА_2, яка являється засновником (учасником) ТОВ фірми "РВК",
розмір внеску якого до статутного фонду товариства становить 103675,00 грн., що
в процентному співвідношенні складає 3,77% та громадянином ОСОБА_3, який
проживає у м.Києві та, відповідно, не є засновником (учасником) ТОВ фірми
"РВК" був укладений договір дарування частки у статутному фонді
товариства з обмеженою відповідальністю, посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_6.  (зареєстровано в реєстрі за №1609) (далі
договір, а.с.8).

Як вбачається з положень
оспорюваного позивачем договору, відповідач 1 передав у власність відповідачу 2
належну йому частку у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю
- фірми "РВК" в розмірі 3,77%, що становить 300,00 грн.

Проте з такими діями відповідача 1,
і, власне сторін, суд, з огляду на обставини у справі, погодитись не може.

Судом враховано наступне:

Як беззаперечно стверджується
відповідачем 1, підставою для укладення 05 квітня 2007 року договору дарування
частки у статутному фонді ТОВ було зобов'язання відповідача 2 на протязі трьох
місяців з моменту укладення договору дарування, відшкодувати відповідачу 1
частину вартості майна товариства, пропорційно його частці у статутному фонді
товариства.

Натомість за договором дарування,
відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, одна сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно
майно (дарунок) у власність. При цьому, договір, що встановлює обов'язок
обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або
немайнового характеру, не є договором дарування.

Як зазначалось вище і підтверджено
безпосередньо дарувальником (відповідачем 1), оспорюваний договір дарування мав
на меті отримання матеріальних благ.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК
України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. При цьому, правочин має бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203 ЦК України).

Згідно положень ст. 235 ЦК України,
удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину,
який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини
сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Під час судового розгляду
відповідач 1 підтвердив наявність окремих угод (домовленостей між собою),
укладених в усній формі, які передбачають отримання матеріального відшкодування
вартості відчуженої частки в майбутньому, тобто оспорюваний договір дарування
частки в установленому фонді ТОВ є удаваною угодою, яка приховує вчинений
сторонами договір купівлі-продажу.

Таким чином, якщо суд встановлює,
що оспорювана угода є удаваною, укладеною з метою приховання іншої угоди
(наприклад, договір дарування приховує купівлю-продаж), суд, визнаючи укладену
сторонами угоду недійсною, разом з тим постановляє, що між сторонами була
укладена угода, яка приховувалась і застосовує правила, що регулюють цю угоду.

Оскільки сторони насправді вчинили
правочин щодо продажу частки в статутному фонді, який приховали за договором
дарування, відповідно необхідно застосувати норми, які регулюють відносини
продажу частки у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 ЦК
України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи
іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному
або кільком учасникам цього товариства.

При цьому, відчуження учасником
товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам
допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства, а учасники
товариства, в свою чергу, користуються переважним правом купівлі частки (її частини)
учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи
домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього
права (ч.2 ст. 147 ЦК України).

Зазначене, в свою чергу,
передбачено і ст. 53 Закону України «Про господарські товариства».

При цьому, Статутом ТОВ фірми
«РВК», зокрема п. 6.1 не передбачений інший порядок переходу частки (її
частини) учасника.

Натомість відповідачем 1 зазначене
при укладенні оспорюваного договору дарування дотримано та враховано не було, в
результаті чого інші учасники товариства, в т.ч. і позивач був позбавлений
права на переважне придбання частки у статутному капіталі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами  першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
Цивільного законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Окремо слід зауважити про
невідповідність положень договору (п.1.1, пп. «б»п.1.2, пп. 1.3.2, 1.3.3 п.1.3)
новій редакції Статуту ТОВ фірми «РВК», зареєстрованої розпорядженням міського
голови м. Рівне 09.02.04р. за № 265-р, відповідно до якої, в свою чергу, внесок
ОСОБА_2 до статутного фонду товариства становить 103675,00 грн. , а не 3 693,75
грн., як вказується в договорі дарування.

Враховуючи все вищевикладене в
сукупності, суд вбачає достатньо правових підстав для задоволення позову, і,
відповідно, визнання недійсним укладеного відповідачами 05 квітня 2007 року
договору дарування частки у статутному фонді ТОВ.

Судові витрати, передбачені ст. 44
ГПК України і понесені позивачем в зв'язку з зверненням до суду за захистом
порушеного права на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача 1,
оскільки внаслідок його неправильних дій спір було доведено до господарського
суду.

Керуючись ст. 49, 82-85  Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Договір дарування частки у
статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю від 05 квітня 2007
року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального
округу ОСОБА_6., та зареєстрований в реєстрі за №1609, укладений між засновником
(учасником) товариства з обмеженою відповідальністю - фірми
"РВК"  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
визнати недійсним.

Стягнути з  ОСОБА_2 (33000 м. Рівне, вул.
Хвильового, 22)на користь  ОСОБА_1
(79000 м. Львів, АДРЕСА_1)    203 (двісті
три) грн. 00 коп. понесених судових витрат.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя

підписано
"14" січня 2008 р.