ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2008 Справа № 10/11-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Александрової Л.І. при секретарі Джафаровій М.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль"

до Закритого акціонерного товариства "Український силікат"

про стягнення 51898 грн. 44 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Манікін Д.С. - ю/к;

від відповідача - Осадчий С.Г. - представник;

Рішення оголошено у повному обсязі після закінчення розгляду справи.

Розгляд справи розпочато 15.01.2008 р. з перервами до 24.01.2008 р. та 28.01.2008 р., відповідно до ст. 77 ГПК України.

Позивач просить стягнути з розрахункового рахунку відповідача 51267 грн. 76 коп., що становить вартість безпідставно отриманої відповідачем теплової енергії в період з березня 2004 р. по січень 2006 р. включно.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись, що договір по постачання теплової енергії між ними не укладався, теплова енергії у вищезазначений період йому не постачалась.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Крім викладеного, з матеріалів справи слідує, що позивач з посиланням на ст.ст. 1212, 1213 ЦК України просить стягнути з розрахункового рахунку відповідача 51267 грн. 76 коп., посилаючись на позадоговірне, безпідставне отримання останнім теплової енергії в період з 01.02.2004 р. по 17.01.2006 р. включно, чим спричинено шкоду. Позивач зазначає, що договір між сторонами на цей період не укладався, але незважаючи на відсутність правових підстав постачання теплової енергії, фактично теплова енергія відповідачу поставлялася у зв'язку з відсутністю технічної можливості відключення його від централізованого теплопостачання, тому він повинен сплатити вартість цієї енергії.

При цьому, позивач стверджує, що у спірний період відповідачу було поставлено теплової енергії вартістю 28615 грн. 58 коп., проте посилаючись на частину 2 статті 1213 ЦК України, відповідно до якої у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна, позивач перерахував вартість теплової енергії по тарифам, які діють на момент розгляду судом даної справи.

Відповідач позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що між сторонами не існувало ніяких угод щодо постачання теплової енергії в спірний період. Крім того, відповідач заперечує факт отримання теплової енергії в період з 01.02.2004 р. по 17.01.2006 р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

На обґрунтування розрахунку суми позову позивачем надано Довідку по опаленню ГВП за період з грудня 2004 р. по січень 2006 р., вимогу про сплату боргу, рахунки на оплату вартості теплової енергії та переписку з приводу укладення договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

При цьому стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до вимог закону та договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться.

Розглядаючи позовні вимоги суд виходить із того, що статтею 275 Господарського Кодексу України надано поняття договору енергопостачання. Договір енергопостачання це господарський договір, за яким енергопостачальна організація відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами в спірний період (з лютого 2004 р. по січень 2006 року) були відсутні договірні відносини, тому закон забороняє позивачу здійснювати відпуск теплової енергії відповідачу. Факт відсутності правових підстав постачання теплової енергії визнається також позивачем, що підтверджується листом № 10/3734 від 13.10.2007 року, в якому зокрема повідомлялось, що у разі не підписання відповідачем надісланих на його адресу двох примірників проекту Договору, позивач буде змушений здійснити заходи щодо відключення системи опалення займаного відповідачем приміщення від теплових мереж ТЕЦ.

Частина 2 ст.275 ГК України встановлює заборону відпуску енергії без оформлення договору енергопостачання.

Частиною 1 статті 19 закону України "Про житлово-комунальні послуги" також зазначено, що відпуск енергії без оформлення договору не допускається.

Відповідно до п.3 ст.179 ГК України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст.627 ЦК України).

За таких обставин, відповідач не зобов’язаний укладати договір на постачання теплової енергії у випадку відсутності у нього наміру її отримувати та споживати. Так само відсутність договору, який є підставою для виникнення у позивача обов’язку постачати теплову енергію, надає позивачу право її не поставляти відповідній особі.

Нав’язування споживачам примусового асортименту товарів (робіт, послуг) є перешкодою у процесі конкуренції, що визначено ст.34 ГК України; нав’язування товару, який не потрібен контрагенту, в силу ст. 29 ГК України, є зловживання монопольним становищем.

Отже, виходячи із того, що зобов'язання має виконуватися відповідно до вимог закону, та враховуючи приписи ч. 2 ст. 275 ГК України, позивач повинен був утриматися від постачання відповідачу теплової енергії до укладення з ним договору про постачання теплової енергії у встановленому законом порядку та узгодження істотних умов договору, в тому числі і щодо обсягів та максимального теплового навантаження, якісних показників, після чого виконувати обов'язки енергопостачальника.

В засіданні суду представник позивача не заперечував того, що у нього були відсутні правові підстави надання відповідачу послуг щодо централізованого теплопостачання, посилаючись на відсутність технічної можливості відключення відповідача від теплопостачання. Але зазначені обставини не підтверджені жодними засобами доказування в розумінні ст. 33 ГПК України. Відсутність заяви відповідача про припинення теплопостачання не є підставою надання цих послуг з боку позивача, оскільки закон забороняє йому відпуск енергії без оформлення договору.

Крім того, позивачем також не надано документального обґрунтування факту отримання відповідачем зазначеної в позові кількості теплової енергії, яка б була належної якості. Зазначені ж в рахунках на оплату спожитої теплової енергії, довідках про відключення опалення і гарячого водопостачання, а також в довідках по опаленню відомості не підтверджені належними засобами доказування, тому не можуть бути прийняті судом з огляду належності і допустимості доказів відповідно до ст. 34 ГПК України як факт надання відповідачу конкретних обсягів теплової енергії та її використання. До того ж, відповідач стверджував, що ці послуги в спірний період йому не надавалися. Ці факти позивачем нічим не спростовані.

Крім того, 21.05.2007 р. сторонами складено акт звірки взаємних розрахунків за спожиту теплову енергію в період з травня 2005 року по квітень 2007 року, з якого вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.05.2007 р. становить 10272 грн. 52 коп. і яка утворилась в період з січня 2006 р. по березень 2007 р. включно.

З урахуванням викладеного, судом відхиляються посилання позивача на ст. 1212, 1213 ЦК України, як на підставу позовних вимог, оскільки доказів того, що відповідач отримав від позивача теплову енергію, або зберіг її у себе за рахунок позивача суду не надано. При цьому суд зазначає, що спір між сторонами виник саме через порушення вимог закону позивачем, оскільки закон забороняє постачання теплової енергії без попереднього укладення договору, але позивач діяв всупереч зазначеним вимогам, чим свідомо порушував вимоги закону.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Суддя Л.І. Александрова