ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2008 р.

Справа № 8/245-07-7979

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Жукової А.М.;

Суддів: Бойко Л.І.; Величко Т.А.,

при секретарі судового засідання: Арбієві А.А.

за участю представників сторін:

від позивача:Лисняк Я.В.

від відповідача: Падалко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ТОВ "Інтераф"

на рішення господарського суду Одеської області від "16" січня 2008 р.

зі справи №8/245-07-7979

за позовом ТОВ "Компанія "Візард", м. Запоріжжя

до ТОВ "Інтераф", м. Одеса

про стягнення 7819, 92грн.

встановив:

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.01.2008р. (суддя Атанова Т.О.) позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Інтераф" на користь ТОВ "Компанія "Візард" основний борг у сумі 2992 грн.50 коп., пеню у розмірі 363 грн., штраф 1000грн., 3% річних у розмірі 119 грн. 78 коп., індекс інфляції у сумі 535 грн. 38 коп., державне мито у сумі 102 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу у сумі 118 грн., в решті позову судом відмовлено. Рішення місцевого господарського суду вмотивоване матеріалами справи, нормами ст.ст. 525, 526, 625, 628, 629 ЦК України, та зазначено, що згідно з бухгалтерської виписки взаєморозрахунків сторін, даної до відзиву на позов та підписаною головним бухгалтером відповідача, вбачається, що ТОВ "Інтераф" визнало борг у сумі 2992, 50 грн. Крім того, відповідачем не доведено належним чином та відповідними засобами доказування надіслання позивачу листа про припинення дистриб'юторського договору від 28.12.2005р. за №36К.

Не погоджуючись з висновками судового рішення, ТОВ "Інтераф" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, як таке, що прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права; суд не проаналізувавши зміст самого договору, невірно застосовує до Дистриб'юторського договору №36К від 28.12.2005р. норми, які регулюють договори поставки та купівлі - продажу.

Представник ТОВ "Компанія "Візард" заперечуючи доводи скаржника, просить залишити рішення місцевого суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, колегія суддів встановила таке.

Між ТОВ "Компанія "Візард" м. Запоріжжя та ТОВ "Інтераф" м. Одеса

укладено дистриб'юторський договір №36К від 28.12.05р. за умовами якого, постачальник зобов'язався поставити товари (продукти харчування) для їх подальшої реалізації, а дистриб'ютор має прийняти їх у власність та сплачувати їх вартість у строки, встановлені договором.

Згідно умов договору, ТОВ "Компанія "Візард" відвантажила ТОВ "Інтераф" продовольчі товари в асортименті, у т.ч. по видатковим накладним:

№В-000007/2 від 17.01.2006р., №В-00000068 від 17.02.2006р. , №В-00000112 від 13.03.2006р., №В-00000134 від 23.03.2006р., №В-00000163 від 07.04.2006р., №В-00000191 від 25.04.2006р. Зальна сума поставленого товару склала 35056,99 грн., із яких ТОВ "Інтераф" сплатило 32064,49 грн. Залишок боргу склав 2992,50 грн., який протягом тривалого періоду не сплачений. Обрахувавши пеню та штраф за порушення договірних зобов'язань, ТОВ "Компанія "Візард" звернулась із позовом про стягнення 7819,92 грн., що складається із суми основного боргу 2992,50 грн., пені - 363,42 грн.; штрафу 4464 грн. Уточненням до позову, позивач додатково просив стягнути річні - 138,22 грн. та інфляційні - 622,16 грн., внаслідок чого до стягнення заявлено 8475,08 грн.

На заперечення позовних вимог ТОВ "Інтераф" надав відзив, у якому зазначив безпідставність вимог позивача, оскільки договір дистриб'юції є посередницьким договором по розповсюдженню товарів. Зобов'язання по оплаті товару виникають не після постачання товару дистриб'ютору, а після постачання його покупцеві, який може здійснювати платежі безпосередньо постачальнику. Договором не передбачено строк оплати товару дистриб'ютором, а відстрочення оплати на 21 день надається саме покупцеві. Крім того, підстав для сплати боргу у сумі 2992,50 грн. немає у зв'язку із незадовільною якістю товару, що підтверджено актом списання №ІА - 0000042 від 9.12.2006р. Ця сума була помилково включена підприємством у попередній акт взаєморозрахунків як заборгованість перед позивачем, фактично, ця заборгованість відсутня.

Доводи відповідача місцевим судом не прийнято до уваги. Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд визнав позовні вимоги в частині суми основного боргу, пені, річних та інфляційних такими, що відповідають норам матеріального права, а щодо стягнення 20% штрафу зазначив, що порушення строку виконання зобов'язання не завдало істотних збитків позивачу та розмір штрафу є неспіврозмірним з основним боргом, тому підлягає зменшенню до 1000 грн.

Судова колегія частково не погоджується з висновками судового рішення.

Так, предметом договору дистриб'юції є розповсюдження продуктів харчування на території м. Одеси та Одеської області. При цьому, постачальник передав продукти харчування у власність дистриб'ютору, який зобов'язаний був оплачувати їх вартість (п.3.3.3 договору) згідно із розділом 4 цього договору - по відпускним цінам постачальника, вказаним у переліку поставляємих товарів (додаток №1 до договору).

Фактично, відповідачем повністю сплачено вартість харчових продуктів, одержаних по видатковим накладним: від 17.01.06р., 17.02.06р., 13.03.06р., 23.03.06р., 7.04.06р.

Несплаченим є товар - халва в асортименті, відвантажений по видатковій накладній №0000191 від 25.04.06р.

Згідно п.2.3 договору - прийомка товару по якості здійснюється дистриб'ютором безпосередньо на місці одержання товару. Відсутність претензій по кількості та якості фіксується в накладних, які є невід'ємною частиною договору. Видаткова накладна №В-00000191 від 25.04.2006р. містить запис про "відповідність товару вимогам ДСТ, медикобіологічним, гігієнічним, ветеринарним, санітарним та іншим стандартам, вимогам, нормам; претензій до якості, кількості й асортименту товарів не мається., документи, що підтверджують якість товару отримані; товар маркований, ушкодження тари та упакування відсутні". Сертифікат відповідності №489784 серії ВБ зареєстровано в реєстрі за №ИА1.32.Х006294-06, термін дії до 22.02.2007р. Товар по цій видатковій накладній отримав представник ТОВ "Інтераф" підпис якого скріплено печаткою підприємства.

Оскільки п.1.2 договору сторони передбачили поставку харчових продуктів у власність дистриб'ютора, то останній мав зобов'язання сплатити вартість одержаного товару незалежно від подальшої його реалізації кінечному покупцю, що випливає із п.3.3.3; 4.1-4.2 договору та ст.526 ЦКУ.

Відповідно до ст.625 п.2 ЦКУ - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Крім того, відповідач, як суб'єкт господарювання, за порушення у сфері господарювання несе відповідальність у вигляді господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених ГКУ, іншими законами та договором (ст.216 ГКУ). Зокрема, відповідно до ст.230 ГКУ, господарські санкції визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ст.231 п.6 ГКУ).

Сторони погодили розмір пені за прострочення платежу у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої на день прострочення.

Отже, позовні вимоги у цій частині є такими, що відповідають чинному законодавству.

Щодо нарахування позивачем 20% штрафу за порушення строків оплати, то така відповідальність за порушення грошового зобов'язання чинним законодавством не передбачена, проте розмір цієї відповідальності сторони погодили у п.6.2 договору, висновок щодо якої місцевим судом викладено у оскарженому рішенні про зменшення штрафу до 1000 грн.

Разом з тим, господарським законодавством не передбачено застосування відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Не заслуговують на увагу доводи скаржника про неповне з'ясування господарським судом обставин справи, оскільки саме на підставі договору виникли господарські зобов'язання між позивачем та відповідачем.

Наявність в матеріалах справи акту списання №ІА-0000042 від 9.12.2006р. (а.с.69) згідно якого, списання харчових продуктів з причини перевищення термінів придатності та зберігання, що закінчився 25.07.2006р., не свідчить про вину постачальника та не є підставою для несплати заборгованості в сумі 2992,50 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України,

суд постановив:

1. Апеляційну скаргу ТОВ "Інтераф" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 16.01.2008р. у справі №8/245-07-7979 скасувати в частині стягнення штрафу - 1000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає чинності з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до ВГСУ.

Головуючий суддя                                                                                А.М. Жукова

Судді                                                                                                              Т.А. Величко

Л.І. Бойко