ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008 р.

№ 31/300

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Першиков Є.В.

судді

Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

за участю представників сторін

позивача -

відповідача -

розглянувши матеріали касаційної скарги

пр. Подрез О.О. –дов. від 16.01.2008р.

пр. Домбровський С.І. –дов. №1290-НЮ від 16.05.2007р.

Херсонського міжгосподарського колективного шляхо-будівного підприємства

у справі

господарського суду міста Києва

на рішення

господарського суду міста Києва від 03.10.2007р.

за позовом

Херсонського міжгосподарського колективного шляхо-будівного підприємства

до

державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про

стягнення 68 272,00грн.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2007 року Херсонське міжгосподарське колективне шляхо-будівне підприємство звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по основному боргу у розмірі 62 464,45грн., 785,55грн. збитків у вигляді 3% річних, 5 022,14грн. індексу інфляції та судових витрат.

У відзиві на позовну заяву державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" зазначало, що позов не визнає, посилаючись на відсутність в договорі умови щодо повернення грошових коштів попередньої оплати та на те, що термін дії Договору № 41 від 14.04.05р. не закінчився.

В судовому засіданні 03.10.2007р. представником позивача було подано письмове клопотання про зміну предмету позову, згідно із ст.1212 Цивільного кодексу України позивач просив стягнути з відповідача грошову суму безпідставно набутих коштів у розмірі 62 464,45грн., яке судом першої інстанції було відхилено.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.10.2007р. (суддя Качан Н.І.) у задоволенні позовних вимог відмовлено, посилаючись на доведеність відповідачем доказів того, що відсутні підстави для повернення передоплати, оскільки Договір, який укладений між сторонами і на підставі якого позивачем було перераховано відповідачу оспорювані грошові кошти, продовжує діяти.

В апеляційному порядку справа не переглядалась.

Херсонське міжгосподарське колективне шляхо-будівне підприємство звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки, на думку скаржника, при винесенні рішення судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального та порушені норм процесуального права.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між сторонами було укладено договір №41 від 14.04.2005р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, за умовами якого відповідач, як залізниця, зобов’язався надавати послуги (роботи, операції) по забезпеченню перевезень вантажів згідно з переліком, зазначеним у п.1.2. цього Договору, а позивач, як замовник, зобов'язався оплачувати ці послуги (роботи, операції).

Відповідно до п.2.4. Договору замовник зобов'язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під’їзній колії на рахунок залізниці. Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок замовника.

Згідно п.3.2. Договору у міру виконання перевезень та надання послуг відповідач списує відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, штрафи) з особового рахунку позивача на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами).

На виконання умов Договору позивач здійснив передоплату та перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 122 300 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №333 від 23.05.2005р. на суму 2 000грн.; №436 від 06.06.2005р. на суму 3 000грн.; №720 від 18.10.2005р. на суму 15 300грн.; №785 від 01.11.2005р. на суму 12 000грн.; №882 від 23.11.2005р. на суму 30 000грн.; №1124 від 29.11.2005р. на суму 30 000грн.; №944 від 05.12.2005р. на суму 30 000грн. Належним чином засвідчені копії вищевказаних платіжних доручень долучені до матеріалів справи.

Відповідач, на виконання умов договору, надав позивачу послуги на суму 59 835,55грн. Таким чином, залишок коштів на особовому рахунку позивача складає 62 464,45грн., що підтверджується позивачем та не оспорюється відповідачем.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.01.2006р. позивач направив відповідачу лист Вих. №29, з проханням повернути надмірно перераховані грошові кошти в розмірі 71 725,70грн., також, що позивач заявив відповідачу Претензію №53 від 03.02.2006р., з вимогою повернути суму передоплати та пропозицією припинити дію Договору №41 від 14.04.2005р., яку відповідач залишив без відповіді.

З позовом до суду з вимогою до залізниці про розірвання договору або визнання його таким, що припинив дію, та повернення на цій підставі грошових коштів, що залишилися на рахунку залізниці, позивач не звернувся.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що доводи відповідача про відсутність підстав для повернення передоплати, оскільки Договір, укладений між сторонами, продовжує діяти (відповідно до п.7.6. Договору 14.04.2007р. відбулася його пролонгація до 14.04.2008р.), а також, що Договором не передбачено умов або підстав щодо повернення невикористаних грошових коштів з особового рахунку замовника, а позивач може в будь-який час використати їх для оплати за перевезення.

Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що при відмові у задоволенні клопотання позивача про зміну предмету позову, суд неправильно застосував норми матеріального права, але з таким твердженням скаржника колегія суддів не може погодитись, оскільки відповідно до ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, зазначена норма передбачає, що позивач має право змінювати щось одне чи підставу, чи предмет, а відповідно до змісту клопотання позивач змінює як підстави, так і предмет позову.

В роз'ясненнях Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997р. №02-5/289 та Вищого господарського суду України від 31.05.2002р. №04-5/609 зазначається, що одночасна зміна і предмету , і підстав позову не допускається.

Статтею 1117 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин та враховуючи, що господарським судом досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування постановлених по справі рішень.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Херсонського міжгосподарського колективного шляхо-будівного підприємства залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2007р. по справі №31/300 залишити без змін.

Головуючий суддя Є. Першиков

Судді Т. Данилова

І. Ходаківська