ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2008 р. о 10:00 Справа № АС-54/265-07

вх. № 6614/1-54

Суддя господарського суду Харківської області Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Кириленко М.Ю.

представників сторін :

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

по справі за позовом ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр", м. Хв.

до ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова

про визнання недійсним повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати недійсними податкове повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова № /0 від 16.11.2004 року.

Представників сторін в судове засідання не з'явились, витребувані судом документи не надали , про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши надані до матеріалів справи документи, встановив наступне.

Відповідачем проведена позапланова документальна перевір ка фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.07. 2003 року по 01.07. 2004 року по результатам якої, складено акт від 15.11.2004р. № 7870/2602/01188827, в якому зазначено, що відповідач порушив ст. 75 Закону Україні "Про державний бюджет на 2004рік" , а саме скасована пільга по оплаті на землю у 2004р., донараховано за 1 півріччя 2004р. в сумі 56188,47 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 16.11.2004 року № /0 відповідач повідомив позивача, що на підстав акту перевірки від 15.11.2004р. № 7870/2602/01188827 згідно з ст. 75 Закону Україні "Про державний бюджет на 2004рік" позивачу визнано суму податкового зобов'язання з податку на землю на суму 70235 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, просить скасувати зазначені податкові повідомлення-рішення відповідача, оскільки вони порушують права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин та не відповідають вимогам чинного законодавства, тому що відповідач не врахував, що позивач є закладом культури та розповсюджує телерадіопередачі та програми.

Закон України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" визначає правові, економічні, організаційні засади державної підтримки засобів масової інформації та соціального захисту журналістів і як складова частина законодавства України про свободу слова та інформаційну діяльність посилює систему правового регулювання в інформаційній сфері (преамбула Закону).

У ч. 1 ст. 1 цього Закону державна підтримка засобів масової інформації визначена як сукупність правових, економічних, організаційних та інших заходів державного сприяння зміцненню і розвитку інфор маційної галузі, її інфраструктури. Визначаючи сферу дії цього Закону, за конодавець поширив його норми також на телерадіоцентри та підприємст ва поліграфії і зв'язку тією мірою, наскільки вони забезпечують діяльність засобів масової інформації.

Правові, економічні, соціальні, організаційні засади розвитку культури в Україні закріплено в Основах законодавства України про культуру. Відповідно до ст. 21 вказаних Основ в Україні гарантується розвиток різних за видами діяльності та формою власності закладів, підприємств та організацій культури, зокрема, організацій телебачення, радіомовлення. Ці заклади здійснюють види культурної і господарської діяльності, які визначені ст. 12 Основ законодавства України про культуру і відповідають цілям, передбаченим їх статутами. Відповідно до ст. 12 Основ, діяльністю у сфері культури є розповсюдження творів літератури та мистецтва.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" телерадіоорганізація (редакція, студія, агентство, об'єднання, асоціація, компанія, радіостанція, тощо) - зареєстрована у встановленому законодавством порядку юридична особа, яка на підставі виданої Національною ра дою України з питань телебачення і радіомовлення ліцензії на мовлення створює або комплектує та/чи пакетує телерадіопрограми і/або передачі та розповсюджує їх за допомогою технічних засобів мовлення.

Відповідно до довідки Державного комітету статистики, позивач є державним підприємством з видом діяльності за КВЕД 92.20.0 Відповідно до статуту позивача, предметом діяльності є розповсюдження телевізійних та радіопрограма на території області, передача телефонної, комп'ютерної та іншої інформації через передавальні засоби та радіорелейні мережі підприємства.

Наказом Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації від 22.10.1996р. № 441 введено в дію новий класифікатор ДК 009-96, згідно якого вид діяльності - 92.20.0 - діяльність у сфері радіомовлення та телебачення, включає передачу радіо і телевізійних програм, створення радіо та телевізійних програм.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", державна підтримка засобів масової інформації здійснюється шляхом протекціоністської політики зниження споживчої вартості інформаційної продукції, включаючи податкове, тарифне, митне, валютне та господарське регулю вання, відшкодування збитків, подання фінансової допомоги.

Ст. 5 цього Закону встановлено, що розмір плати за землю державними підприємствами зв'язку, які займаються розповсюдженням друкованої продукції, теле- і радіопрограм, не може перевищувати розміру плати за землю закладами культури (частина п'ята статті 5).

Таким чином, системний аналіз норм Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" дає підставу для висновку щодо наявності зв'язку між змістом статті 4 стосовно організації фінансово-економічної та іншої державної підтримки засобів масової інформації і статті 5, положення якої забезпечують цю підтримку.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що ч.5 ст. 5 цього Закону не встановлюються пільги щодо плати за землю, яка справляється зазначеними в ній державними підприємствами зв'язку, а передбачено граничний рівень такої плати, який не може перевищувати розмір плати за землю закладами культури. Тим самим законодавець запровадив однаковий підхід при ви значенні обов'язків щодо плати за землю до суб'єктів господарювання, які діють в інформаційній сфері та потребують державної підтримки. Згідно з пунктами 1, 2 розділу VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про дер жавну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналі стів" цей Закон введено в дію з 1 січня 1998 року та передбачено, що до приведення інших законодавчих актів у відповідність з цим Законом вони застосовуються і діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку визначає Закон України "Про плату за зе млю" (преамбула Закону).

Згідно пункту 4 статті 12 Закону України "Про плату за землю", від земельного податку звільняються вітчизняні заклади культури.

Визначальним для застосування наведеної норми є те чи відноситься позивач до закладів культури, а не те чи є він суб'єктом підприємницької діяльності.

Згідно п. 20 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, закон про Державний бюджет України - це закон, який затверджує повноваження ор ганам державної влади здійснювати виконання Державного бюджету Укра їни протягом бюджетного періоду. Таким чином, закон про Державний бю джет України не встановлює обов'язків для платників податків та не є за коном про оподаткування.

Згідно ст. 75 Закону України "Про державний бюджет на 2004 рік", у 2004 році пільги по платі за землю, визначені пунктами 3 і 4 частини першої статті 12 Закону України "Про плату за землю", застосовуються до бюджетних установ, які утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, та громадських організацій інвалідів, їх підприємств і організацій, а також закладів фізичної культури та спорту, спортивних баз олімпійської та параолімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про плату за землю" визначено, що ставки земельного податку, порядок обчислення та сплати земельного податку не можуть установлюватися або змінюватися другими законодавчими актами, крім цього Закону. Зміни та доповнення в цей Закон вносяться не пізніше чим за три місяці до початку нового бюджетного року та набувають чинності з початку нового бюджетного року.

Зазначена правова норма кореспондує з нормою частини 3 статті 1 Закону України "Про систему оподатковування", відповідно до якої ставки, механізм стягнення податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до чинного тарифу на електричну й теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів всіх форм власності, і пільги щодо оподатковування не можуть установлюватися або змі нюватися другими законами України, крім законів в оподатковуванні.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню, а податкове повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова № /0 від 16.11.2004 року. - визнанню недійсними.

Відповідно до ст. 94 КАС України судовий збір в сумі 3,40 грн. підлягає відшкодуванню позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 4, 8, 86, 94, 160 - 1 163 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсними податкове повідомлення - рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова № /0 від 16.11.2004 року

Стягнути з державного бюджету на користь Державного підприємства "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (61103, м. Харків, вул. Дерев"янка,1 "А", , дані про р/р в банківських установах в матеріалах справи відсутні) судовий збір 3,40 грн.

Після набрання постановою законної сили за заявою стягувача видати виконавчий лист.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.01.2008 року,17год.00хв.

Суддя Хачатрян В.С.