ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

23.01.08                                                                                           Справа№ 3/369А

Суддя Н.Березяк при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

За позовом: Львівське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту, м. Львів

До відповідача: ДПІ у Залізничному районі м. Львова

Про скасування рішення про застосування штрафних санкцій в розмірі 850 грн.

За участю представників:

Від позивача: Іванів Л.П., Костельник В.П. - представник

Від відповідача: Карпин Я.С. - представник

Представникам сторін роз’яснено права та обов‘язки, передбачені ст. ст. 49, 51 КАС України.

Суть спору: Подано позов Львівським міжрегіональним вищим професійним училищем залізничного транспорту до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова про скасування рішення № /0/23531 від 02.08.2007 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 850 грн..

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач проти позову заперечує з підстав і мотивів, викладених у своєму відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 18.12.2007 року оголошувалась перерва до 15.01.2008 року.

23.01.2008 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності , встановив наступне:

20.07.2007 року ДПІ у Залізничному районі м. Львова проводилась камеральна перевірка Львівського міжрегіонального вищого професійного училища залізничного транспорту з питань дотримання терміну подання звітності. За результатами перевірки податковою інспекцією було складено акт № 1520/15-3/105537041 від 20.07.2007 року та прийнято рішення № /0/23531 від 02.08.2007 р., яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 850 грн. за порушення терміну подання звітності, а саме розрахунку збору за спеціальне використання водних ресурсів.

Львівське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту не погоджується із зазначеними вище рішенням, що стало підставою його оскарження в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

При прийнятті постанови, суд виходив з наступного :

Відповідно до ст. 46 Водного Кодексу України водокористування може бути двох видів – загальне та спеціальне.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами, насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб, відповідно до ст. 48 Водного кодексу.

Положеннями статті 49 Водного кодексу України передбачено, що спеціальне водокористування є платним.

Згідно зі ст. 43 Закону України від 25.06.1991 р. № 1264-ХІІ „Про охорону навколишнього природного середовища” збір за спеціальне використання природних ресурсів встановлюється на основі нормативів збору і лімітів їх використання.

Порядок справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.1999 р. № 1494(далі-Порядок).

Відповідно до Закону України „Про питну воду та питне водопостачання” від 10.01.2002 збір за використання води для задоволення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових потреб населення, а також потреб зовнішнього упорядкування територій міст та інших населених пунктів з підприємств питного водопостачання не справляється.

Приписами пункту 16 Порядку справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 серпня 1999 року № 1494, збір за використання водних ресурсів не справляється за воду, що використовується для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення.

Згідно з приписами пункту 4.5 Інструкції про порядок обчислення і справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту, затвердженої спільним наказом Міністерства фінансів України, ДПА України, Міністерства економіки України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України N 231/539/118/219 від 01.10.99 року, при використанні водокористувачами води одночасно для власних потреб і для потреб об'єктів соціально-культурного призначення, житлово-комунального господарства за винятком обсягу води, переданої населенню, підсобного сільського і рибного господарства або інших допоміжних служб збори до бюджетів вносять за всю фактично використану воду з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання. Частиною першою пункту 4.8 названої Інструкції встановлено перелік видів використання води, за який не справляється збір за використання водних ресурсів, зокрема збір за використання водних ресурсів не справляється за воду, що використовується для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення, в тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, Львівське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту зареєстроване виконкомом Львівської міської рад, як державний професійно-технічний заклад.

Відповідач стверджує, що Львівське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту є платником збору за спеціальне використання водних ресурсів і неподання ним розрахунку збору за спеціальне використання водних ресурсів є порушенням ст..14.1 Порядку справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту , що стало підставою застосування штрафних санкцій. Однак, такі доводи податкової інспекції необґрунтовані і не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до п.2 зазначеного вище Порядку „ збір за спеціальне використання водних ресурсів справляється за використання води з водних об'єктів, що забрана із застосуванням споруд або технічних пристроїв та скидання в них зворотних вод”. Відповідач жодним чином не довів того, що позивач застосовує споруди або технічні пристрої для забору води. Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, позивач використовує водні ресурси отримані від ЛМКП „Львівводоканал” для питного та санітарно –гігієнічного використання .

Положеннями п.3 зазначеного вище Порядку встановлено, що „платниками збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту є підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, а також громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що використовують водні ресурси та користуються водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту. При цьому, органи Мінприроди зобов'язані щороку до 20 січня подавати органам державної податкової служби перелік водокористувачів, яким надано дозволи на спеціальне водокористування, із зазначенням термінів їх дії.

В жодне із судових засідань відповідач не подав доказів того, що позивачу надавався такий дозвіл на спеціальне водовикористання. Відповідачем також не спростовано факту використання позивачем питної води лише для задоволення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових потреб населення та власних потреб. Окрім того, позивач не має власних водозабірних споруд, а воду отримує з водозабірних споруд первинних водокористувачів (ЛМКП „Львівводоканал”) на підставі договору і тому не може вважатись первинним водокористувачем. Наведене спростовує доводи податкової інспекції про наявність підстав для утримання з позивача збору за спеціальне використання водних ресурсів.

В акті перевірки зазначається, що Львівським міжрегіональним вищим професійним училищем залізничного транспорту, порушувалось податкове законодавство в частині неподання звітності за спеціальне використання водних ресурсів. Такі висновки податкової інспекції ґрунтуються виключно на суб’єктивних припущеннях не підтверджуються жодними доказами та суперечать чинним положенням законодавства. В акті перевірки відображені необґрунтовані дані, а також суб’єктивні припущення перевіряючих, які не мають підтверджених доказів, що є порушенням п.2.3.4. «Порядку оформлення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства”, зареєстрованого в Мін’юсті 25.08.2005р за №925/11205, ст. 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»та ст.19 Конституції України.

Відповідно до п. 7.1 Інструкції про порядок обчислення і справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту, платники збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики складають та подають розрахунок платежу. Однак, Львівське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту не є госпрозрахунковим підприємством, не є платником податку на прибуток, утримується за рахунок бюджетних коштів, які передбачаються кошторисом, є неприбутковою установою, використовує водні ресурси отримані від ЛМКП „Львівводоканал” виключно для питного та санітарно –гігієнічного використання і у відповідності із чинним законодавством не є платником згаданого збору, що не було відображено в акті перевірки, а відповідно до цього училище не має підстав до подання вищезгаданого розрахунку.

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення зазначеної норми Відповідач не надав суду жодних доказів правомірності прийняття ним спірного рішення.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Судові витрати, за згодою сторін, покласти на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.7-9, 14, 17, 69-71, 79, 86,158-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги Львівського міжрегіонального вищого професійного училища залізничного транспорту задоволити .

2.Скасувати рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова № /0/23531 від 02.08.2007 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 850 грн.

3. Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 24.01.2008 р.

Суддя