КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2008                                                                                           № 14/298/29 (12/292)

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна В.О.

суддів:           Рєпіної Л.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП "Критий ринок "Прогрес" Державного комунального підприємства "Комунальний ринок"

на рішення Господарського суду м.Києва від 29.01.2008

у справі № 14/298/29 (12/292) (Книш Н.Ю.)

за позовом                               Ніжинський міжрайонний прокурор

до                                                   ДП "Критий ринок "Прогрес" Державного комунального підприємства "Комунальний ринок"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 22719,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 29.01.2008 р. у справі № 14/298/29(12/292) позов ТОВ „НіжинТеплоМережі” до ДП „КР „Прогрес” КП „Комунальний ринок” про стягнення 22719,56 грн. задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 17387,71 грн. основного боргу, 2138,91 грн. пені, 1244,13 грн. інфляції, 460,68 грн. річних, судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням відповідач подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та припинити провадження.

Представник позивача , в судовому засіданні проти апеляційних вимог заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення суду без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 16.01.2004 сторонами було укладено договір № 70 на постачання теплової енергії та додаток №1 до договору, за умовами яких позивач взяв на себе зобов’язання виробляти і постачати відповідачу теплову енергію об’єктам, які перераховано у додатку №1 до договору, а споживач зобов’язується сплачувати за одержану теплову енергію тарифами (цінами) в термін, передбачений договором.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок – відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п. 2.2.10 договору споживач зобов’язаний щомісячно здійснювати розрахунки за всю спожиту теплову енергію, згідно з тарифами шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника після отримання рахунку на оплату. У випадку відсутності рахунку до 10 числа наступного місяця споживач зобов’язаний повідомити про це постачальника. При невиконанні цієї вимоги вважається, що споживач отримав рахунок на оплату спожитої теплової енергії.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду щодо надання послуг без врахування відмінності стосовно визначення об’єктів теплоспоживання, отже позивачем були надані послуги на загальну суму 61842,54грн., відповідачем заборгованість сплачена частково в зв’язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 17387,71грн., яка підлягає стягненню.

Заперечуючи проти рішення суду першої інстанції, відповідач звертає увагу на те, що прокурор не мав права звертатися до суду з позовом в інтересах позивача, отже матеріали справи суд повинен був повернути, а не приймати до розгляду; позивачем не сплачено державне мито в межах заявлених вимог; були процесуальні порушення в частині вирішення заявленого відводу судді, таким чином склад суду що розглядав справу не можна визнати законним; що позивач безпідставно виставляв рахунки за послуги за новими цінами без повідомлення відповідача; що лічильником користувалися інші суміжні споживачі, отже нарахування спожитих саме відповідачем послуг необґрунтовано, що в свою чергу призвело до завишування розміру коштів на 10-12% за використану теплову енергію. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення з нього інфляції та річних, так як додаткові штрафні нарахування умовами договору не передбачені.

На думку колегії суддів, відповідач безпідставно посилається у апеляційній скарзі на порушення процесуальних прав що виразилися у поданні прокурором позову в інтересах позивача, який не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Відповідно до п.1 ст. 63 ГПК України господарський суд повинен повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду. Якщо господарський суд помилково порушив справу за позовом прокурора чи його заступника, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до п. 1 ст.81 ГПК України.

Дійсно позивач є самостійним господарським суб’єктом, який має право на звернення до суду за захистом своїх прав. Але, відмова прокурора від поданого ним позову не є обов’язковою для позивача, у відповідних випадках спір підлягає вирішенню по суті, чим і скористався позивач, а саме заявлено збільшення позовних вимог та державне мито було сплачено, про що є відмітка про зарахування суми до бюджету.

Щодо незаконного складу суду, то колегія суддів звертає увагу відповідача що ухвалами Голови суду від 21.11.2007 та 05.12.2007 заяви відповідача були розглянути та залишені без задоволення як немотивовані. Колегія суддів погоджується з доводами вказаними в цієї ухвали, що відповідно до ст.77 ГПК України розгляд справи відкладається в разі відводу судді в межах строків вирішення спору, тому вказані твердження відповідача в обґрунтування апеляційних вимог , суд вважає безпідставними.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред’явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Пунктом 3.1.7 договору сторони передбачили право позивача в односторонньому порядку вносити зміни до договору - змінювати діючі тарифи на відпущене тепло згідно з діючим законодавством України, розпорядженнями обласної держадміністрації, рішеннями міської ради та зміни тарифів на енергоносії. Позивач про зміну тарифів повинен повідомити через представ масової інформації, що передбачено п.3.2.5 договору.

Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради №424 від 11.09.06р. „Про встановлення тарифів на послуги теплопостачання та гарячого водопостачання по товариству з обмеженою відповідальністю „НіжинТеплоМережі" визначено, що тарифи вводяться в дію з дня опублікування прийнятого рішення в міській газеті „Вісті”. Про зміну тарифів було повідомлено через оголошення у газеті „ Вісті” за 15.09.2006р.

Враховуючи що, позивач не встановлює розмір тарифів, а їх зміна вирішувалася Виконавчим комітетом Ніжинській міській ради, було офіційне опублікування, суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань відповідача про те, що позивач безпідставно виставляв рахунки за послуги за новими цінами без повідомлення відповідача. Дані зміні передбачені п.3.1.7 договору та п.3.2.5, тобто позивач виконав умови договору в повному обсязі. Навпаки, відповідач отримуючи рахунки на оплату послуг, жодного заперечення, зауваження на адресу позивача щодо зміні розміру нарахувань не надіслав, крім того, здійснив часткову оплату. Вказані факти свідчать про те, що відповідачем була надана згода на діючи тарифи, це стосується і нібито завишування розміру коштів на 10-12% за використану теплову енергію, оскільки матеріали справи не містять жодної претензії про неправильне нарахування сум за використані послуги.

Крім того, згідно технічного паспорту на будівлю опалювальна площа збільшилася на 430,17кв.м і склала станом на 01.11.04р. - 4285,57кв.м., це підтверджується довідкою БТІ Чернігівської області від 23.01.2008р. за №67,

В грудні 2005р. ДП „Критий ринок „Прогрес” свої приміщення здав в оренду приватним підприємцям, з якими безпосередньо було укладено договори на теплопостачання. Також було виявлено 82,77кв.м додаткових опалювальних площ відповідача, щодо самовільного надання відповідачем дозволів на підключення додаткових систем теплоспоживання до внутрішньої будинкової системи та лічильника КМ-5 №002819. Таким чином, враховуючи показання лічильнику, площі що не обраховуються лічильником, суд вважає вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 17387,71 грн. обґрунтованими.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Оскільки пеня як один із видив неустойки є засобом забезпечення належного виконання зобов’язання, встановлена чинним законодавством або договором майнова відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань повинна застосовуватись до несправних платників тільки по відповідних зобов’язаннях за укладеними договорами.

Умовами договору (п.5.7) сторони передбачили, що при порушенні п.5.5.3 споживач оплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від належної л сплати суми за кожний день прострочки. Отже, господарський суд правомірно стягнув пеню в розмірі 2138,91 грн. з врахуванням ст. 232 ГК України та ст. 258 ЦК України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що основний борг не сплачений, стягнення господарським судом інфляції в сумі 1244,13 грн. та річних в розмірі 460,68 грн. правомірно.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги , а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ДП „Критий ринок „Прогрес” ДКП „Комунальний ринок” залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернігівської області від 29.01.2008 року у справі № 14/298/29 ( 12/292) залишити без змін.

2.          Матеріали справи повернути, доручити господарському суду Чернігівської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна Л.О.

Синиця О.Ф.

26.03.08 (відправлено)