ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 р.

№ 31/212

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В. –головуючого

Полянського А.Г.

Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача (за первісним позовом)

Сацюк В.В. –дов. від 18.02.2008 року

відповідача (за первісним позовом)

не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсільгосптранс"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від

26.09.2007 року

у справі

№ 31/212 господарського суду міста Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсільгосптранс"

до

Приватного підприємства "Експедиція-2"

про

стягнення 65 264, 55 грн.

та за зустрічним позовом

Приватного підприємства "Експедиція-2"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсільгосптранс"

про

стягнення 13 635, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрсільгосптранс" звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Експедиція-2" про зобов'язання відповідача повернути позивачу майно –транспортний засіб (автопоїзд) № АА2922АХ/АА6840 ХХ та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 4 163, 55 грн., штраф за наднормативний простій автопоїзда у розмірі 61 101, 00 грн., а всього: 65 264, 55 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000грн.

26.04.2007 року позивач, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України подав клопотання про зміну позовних вимог, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 4 163, 55 грн., штраф у розмірі 65 646, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору № 12-П від 18.01.2006 року, позивачем був наданий відповідачу транспортний засіб (автопоїзд) № АА2922АХ/АА6840 ХХ для перевезення зовнішньоекономічного вантажу. Оскільки, з вини відповідача, який не прийняв мір до повернення автопоїзда власнику, простій становить 171 день, позивач просить стягнути з відповідача матеріальні збитки та штраф за простій.

У квітні 2007 року Приватне підприємство "Експедиція-2" звернулося до господарського суду міста Києва з зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсільгосптранс" про стягнення з відповідача на користь позивача попередньо отриманих грошових коштів у розмірі 13 635, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки рішенням Київського міжобласного апеляційного господарського суду визнано незаконними дії Яворівської митниці, Приватне підприємство "Експедиція-2" має право на повернення коштів, отриманих Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрсільгосптранс" у якості штрафу за наднормативний простій автомобіля.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.05.2007 року (суддя: Качан Н.І.) у справі № 31/212 господарського суду міста Києва первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Експедиція-2" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсільгосптранс" 65 646, 00 грн. штрафних санкцій, 656, 00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині первісного позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Мотивуючи судове рішення господарський суд з посиланням на статтю 193 Господарського кодексу України, статтю 33 Господарського процесуального кодексу України зазначає про те, що суд визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, вимогу позивача щодо сплати штрафних санкцій за наднормативний простій у розмірі 65 646, 00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2007 року (судді: Кондес Л.О. - головуючий, Куровський С.В., Михальська Ю.Б.) у справі № 31/212 господарського суду міста Києва рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2007 року у справі № 31/212 господарського суду міста Києва в частині стягнення з Приватного підприємства "Експедиція-2" штрафних санкцій в сумі 65 646, 00 грн. та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасовано, прийнято нове рішення. В решті рішення залишено без змін. Резолютивна частина рішення викладена в наступній редакції: "У задоволенні первісного позову відмовити повністю. Зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсільгосптранс" на користь Приватного підприємства "Експедиція-2" грошові кошти у розмірі 13 635, 00 грн., 136, 35 грн. витрат по сплаті державного мита та 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу ".

Обґрунтовуючи постанову, апеляційний господарський суд зазначає про те, що наявні у справі докази свідчать про відсутність вини замовника та про правомірність та обґрунтованість заявленого зустрічного позову.

Не погоджуючись з постановою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрсільгосптранс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2007 року у справі № 31/212 господарського суду міста Києва, в якій просить постанову у справі скасувати, а рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2007 року у справі № 31/212 господарського суду міста Києва залишити в силі, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, зокрема, статей 4, 34 Господарського процесуального кодексу України, статей 617, 1166 Цивільного кодексу України. Зокрема, заявник зазначає про те, що відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження обставин непереборної сили, внаслідок яких він звільняється від відповідальності.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу проти доводів позивача заперечує та зазначає, що вони не створюють підстав для скасування або зміни постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2007 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи, на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено господарськими судами, 18.01.2006 року між Приватним підприємством „Експедиція –2” (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Укрсільгосптранс” (перевізник) укладено договір перевезення вантажів №12-П, який регулює взаємовідносини між перевізником та експедитором при здійсненні міжнародних перевезень вантажним автотранспортом.

За цим договором, експедитор, приймає на себе зобов’язання за дорученням та за рахунок коштів замовника, організувати перевезення вантажів транспортом перевізника за маршрутом, вказаним в разовому договорі-заявці (пункт 2.1 договору).

Згідно пункту 3.6 договору, у разі простою автомобіля на погранпереході з вини замовника більш ніж 24 години, належним чином підтвердженого документально перевізником, експедитор за кошти, отримані від замовника, сплачує перевізнику суму штрафу за документально оформлений останнім простій.

18.09.2006 року між сторонами було укладено договір-заявку № 336, за яким перевізник прийняв на себе зобов’язання на перевезення вантажу замовника –Товариства з обмеженою відповідальністю „Капрі-експорт” за маршрутом м. Шепетівка –м.Київ (Україна) –м. Пшемишль (Польша) з митним оформленням за адресою м. Київ, вул. М. Окружна, 10/1 ВМО „Святошино” та погранпереходом Краковець, митниця Яворівська. Перевезення здійснювалось шляхом завантаження належного перевізнику транспортного засобу , державний номер АА2922АХ / АА6840ХХ, вантажем „основи абразивних паст”.

Митне оформлення товарів по вантажним митним деклараціям №125000001/6/930658 від 04.09.2006 року, №125000001/6/930688 від 13.09.2006 року, №125000001/6/930700 від 15.09.2006 року на ВМО „Святошино” здійснювалось з 12.09.2006 року та було завершено 26.10.2006 року.

Як встановлено судами, 28 жовтня 2006 року Яворівською митницею на погранпереході „Краковець” було відмовлено в пропуску через митний кордон України товару за вантажними митними деклараціями №125000001/6/930658 від 04.09.2006 року, №125000001/6/930688 від 13.09.2006 року, №125000001/6/930700 від 15.09.2006 року, через що стався наднормативний простій транспортного засобу з вантажем на Яворівській митниці.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою господарського суду Київської області від 08.02.2007 у справі № А417/9-06 позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Капрі –Експорт” до Північної регіональної митниці, Яворівської митниці задоволено повністю та визнано протиправними дії Північної регіональної митниці по анулюванню вантажних митних декларацій № 125000001/6/930658 від 04.09.2006 року, №125000001/6/930688 від 13.09.2006 року, № 125000001/6/930700 від 15.09.2006 року; визнано протиправними та скасовано розпорядження начальника Північної регіональної митниці про анулювання вантажних митних декларацій № 125000001/6/930658 від 04.09.2006 року, №125000001/6/930688 від 13.09.2006 року, №125000001/6/930700 від 15.09.2006 року.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.02.2007 у справі А338/9-06 позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Капрі-Експорт” до Державної митної служби України, Яворівської митниці задоволено частково, визнано протиправними дії Яворівської митниці щодо відмови в пропуску товарів і транспортних засобів, задекларованих у вантажних митних деклараціях № 125000001/6/930658 від 04.09.2006 року, №125000001/6/930688 від 13.09.2006 року, № 125000001/6/930700 від 15.09.2006 року.

Задовольняючи частково первісний позов, місцевий господарський суд, зокрема, виходив з того, що у договорі про перевезення вантажу відсутні підстави, з яких відповідач звільняється від відповідальності за наднормативний простій автопоїзда з вантажем.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, місцевий господарський суд виходив з того, що кошти перераховані позивачем (за зустрічним позовом) відповідачу (за зустрічним позовом), як штрафі санкції за наднормативний простій, були сплачені на виконання умов Договору, що укладався сторонами і в подальшому не змінювався. До того ж, в Договорі відсутні умови звільнення позивача від господарсько-правової відповідальності, включаючи відповідальність щодо простою.

При цьому, суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов зазначив, що оскільки вина експедитора та замовника за понаднормовий простій транспортного засобу завантаженого вантажем „основи абразивних паст” під час митного оформлення на Яворівській митниці відсутня, замовник та експедитор звільняються від відповідальності за наднормативний простій транспортного засобу на погранпереході.

Відповідно до Роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених пунктах 1, 6 постанови від 29.12.1976 року №11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи; вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності —на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що нормативний простій автомобіля при навантаженні (розвантажуванні) та виконання митних формальностей приймається сторонами в межах 48 годин на території України та 48 годин на території іноземних держав за виключенням вихідних та святкових днів. Вихідні та святкові дні відносяться на час наднормативного простою, якщо ці дні почались після закінчення строку нормативного простою автомобілю.

В разі можливого наднормативного простою більше двох діб перевізник ставить до відома експедитора. При цьому сторони приймають міри по усуненню причин простою та урегульовують свої відносини в рамках даного договору (пункт 3.5 Договору).

Відповідно до пункту 3.6 Договору експедитор зобов’язаний організувати своєчасну передачу на український кордон та повідомити перевізнику номер попереднього повідомлення або декларації. В разі простою автомобіля на погранпереході з вини замовника більш ніж на 24 години, належним чином документально підтвердженого перевізником, експедитор із коштів, отриманих від замовника, сплачує перевізнику суму штрафу за документально оформлений останнім простій, починаючи з другої доби після прибуття на погранпереход, еквівалентну оплаті наднормативного простою під вантажно-розвантажувальними операціями та при виконанні необхідних митних формальностей за кожну повну добу простою –відповідно до п. 4.1.2 Договору.

Пунктом 4.1.2 Договору сторони передбачили, що наднормативний простій автомобіля під вантажно-розвантажувальними операціями та при виконанні необхідних митних формальностей (крім простою на погранпереходах, який сплачується відповідно до п. 3.6 договору) сплачується сумою в розмірі гривневого еквіваленту 50 дол. США при перевезенні вантажу по території держав СНД та гривневого еквіваленту 100 дол. США при перевезенні вантажу між іншими закордонними державами та Україною за кожну повну добу простою, якщо інше не обумовлено в договорі-заявці. При цьому відрахування доби простою під вантажно-розвантажувальними операціями починається з часу документального оформлення замовником (відправником або одержувачем товару) початку цих робіт, тобто з часу подання транспорту під навантаження (вивантаження). При цьому, про факт наднормативного простою повинен бути складений акт відповідно додатку № 4 до Правил перевезення вантажу автомобільним транспортом в Україні.

Як вбачається з зазначених вище пунктів, сторони в Договорі, передбачили штраф за простій автопоїзда з різних обставин. Так, за пунктом 3.6 експедитор із коштів, отриманих від замовника, сплачує перевізнику суму штрафу за документально оформлений останнім простій в разі простою автомобіля на погранпереході з вини замовника більш ніж 24 години, а за пунктом 4.1.2 Договору –за наднормативний простій автомобіля під вантажно-розвантажувальними операціями та при виконанні необхідних митних формальностей (крім простою на погранпереходах, який сплачується відповідно до пункту 3.6 Договору).

Проте, позивач звертаючись до суду з первісним позовом не вказав, за яким саме пунктом (чи за обома пунктами) він просить стягнути штраф за простій автомобіля та не надав розрахунок суми штрафу щодо кожного з пунктів та за відповідний період, не звернуто на це уваги і судами як першої, так і апеляційної інстанцій.

Крім того, судами не звернуто уваги на те, що у рахунках щодо сплати штрафу за простій автопоїзда не зазначено на підставі яких пунктів Договору вони виставлялись.

Відсутній в матеріалах справи й акт, яким засвідчується факт наднормативного простою автомобіля.

Також судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки платіжним дорученням на оплату наднормативного простою та сумам, що в них зазначені, а також розпискам про отримання оплати за простій автопоїзда із зазначенням сум, що знаходяться в матеріалах справи.

Частиною 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо надані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Відповідно до статті 32 зазначеного вище кодексу доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (стаття 36 Господарського процесуального кодексу України).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ряд документів (а.с. 5-16, 18-38) не відповідає вимогам частини 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, посилання суду апеляційної інстанції на статтю 61 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, є безпідставними.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і на те, що з пункту 3.6, зокрема, вбачається, що в разі простою автомобіля на погранпереході з вини замовника більш ніж на 24 години, належним чином документально підтвердженого перевізником, експедитор із коштів, отриманих від замовника, сплачує перевізнику суму штрафу за документально оформлений останнім простій.

Згідно із статтею 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Однак, замовника не було залучено до участі справі.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а також враховуючи, що господарськими судами порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова суду підлягають скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з’ясувати всі обставини справи, і, в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсільгосптранс" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2007 року у справі № 31/212 господарського суду міста Києва скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий О.Муравйов

Судді А. Полянський

Г. Фролова