СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

17 березня 2008 року

Справа № 2-7/11756.2-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Котлярової О.Л.,

суддів                                                                      Антонової І.В.,

Ткаченка М.І.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідачів:

1) Кветкіна Н.В., довіреність №08/01-12/3956 від 07.11.07;

2) Капран М.В., довіреність №23-11.0/06-25 від 04.01.08;

3) Тимофєєва Н.Є., довіреність №2 від 14.01.08;

третя особа: не з'явилась;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Остап" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 10 грудня 2007 року у справі № 2-7/11756.2-2007

за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "Остап" (вул. Аеродромна, 65, Роздольне, 96200)

до

1) Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, Київ, 01001)

2) Головного управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим (вул. Севастопольська, 19, Сімферополь, 95015)

3) Акціонерного комерційного банку "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" (вул. Більшовицька, 24, Сімферополь, 95001)

третя особа: Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим (вул. Чернишевського, 2, Сімферополь, 95053)

про стягнення 65076, 05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Остап" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Роздольненського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим, Державного казначейства в Роздольненському районі про стягнення 65076, 05 грн.

Позов мотивований тим, що вжиті раніше запобіжні заходи були припинені на підставі ухвали господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.11.2005, а Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим у цей же день здійснив виконавчі дії у вигляді опису та накладення арешту на рухоме майно ТОВ "Остап", внаслідок чого була зіпсована м'ясо-молочна продукція на суму 13075, 66 грн., ТОВ "Остап" понесло збитки у вигляді неодержаного прибутку в розмірі 52000, 39 грн., всього на суму 65076, 05 грн.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 10 грудня 2007 року (суддя І.І. Дворний) у справі №2-7/11756.2-2007 у позові відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим актом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Остап" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, оскільки воно було при не відповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права.

У судове засідання, призначеного на 17 березня 2008 року, представник позивача та третьої особи не з'явились, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін–це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо не з’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача та третьої особи.

Під час повторного розгляду справи, в порядку передбаченому статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, Севастопольський апеляційний господарський суд встановив таке.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 27 жовтня 2005 року у справі №2-16/15135-2005 були вжитті запобіжні заходи щодо накладення арешту на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Остап".

28 жовтня 2005 року постановою Відділу Державної виконавчої служби Роздольненського районного управління юстиції АР Крим було накладено арешт на все майно, що належить ТОВ "Остап" та заборонено відчужувати арештоване майно.

01 листопада 2005 року постановою ВДВС Роздольненського РУЮ було відкрито виконавче провадження щодо виконання ухвали господарського суду Автономної Республіки Крим від 27 жовтня 2005 року.

7 листопада 2005 року господарський суд Автономної Республіки Крим ухвалою у справі №2-16/15135-2005 припинив запобіжні заходи у вигляді накладення арешту на майно яке належіть ТОВ "Остап", у зв'язку з неподанням заявником у встановлений десятиденний строк позовної заяви до суду.

Також, 07 листопада 2005 року ВДВС Роздольненського РУЮ було описано та арештовано майно, яке належіть ТОВ "Остап", про, що було складено акт.

Майно було вилучено та передано на відповідальне збереження, про що були складені акти від 08 листопада 2005 року.

Вказані дії органу ДВС були визнані неправомірними ухвалою ГС АР Крим від 19 грудня 2005 року у справі №2-16/16369-2005.

Згідно з частиною 2 статті 86 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 25 Цивільного кодексу України до складу збитків включаються: - вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок

порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Частина 2 статті 623 Цивільного кодексу України передбачає, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно частини 4 статті 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаного прибутку (упущеної вигоди) враховуються заходи, здійснені кредитором для їх отримання.

При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином.

Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 №6 (із змінами та доповненнями), яка є чинною, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених статтею 456 Цивільного кодексу України.

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення та розмір шкоди, заподіяної відповідачем, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди.

У Роз'ясненнях Вищого арбітражного суду України №02-5/215 від 01.04.1994 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" зазначено, що для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

Норми статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством України для доведення такого роду фактів.

Пред'явлення вимог про відшкодування упущеної вигоди покладає на позивача обов'язок довести, що дані доходи не є абстрактними, а дійсно були б отримані ним.

Позивач не надав суду доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог.

За таких обставин, судова колегія вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстави для задоволення позову.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не обгрнунтовані. Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не обгрунтована та задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції прийнято при правильному застосуванні норм матеріального права, підстав для скасування постанови немає.

Керуючись статтями 101, 103 (частина 1 пункт 1) , 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Остап" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 10 грудня 2007 року у справі № 2-7/11756.2-2007 залишити без.

Головуючий суддя                                                  О.Л. Котлярова

Судді                                                                                І.В. Антонова

М.І. Ткаченко