ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 3/115

25.03.08

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по

Дніпропетровський області

До           Закритого акціонерного товариства «Укрспецконструкція»

Про            розірвання договору оренди, повернення майна до державної

власності та стягнення 38914,14 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники:

Від позивача Іванченко І.С. –по дов. № 89 від 21.12.2007

Від відповідача          Вдовиченко В.В. –по дов. № 40 від 24.03.2008

У засіданні брали участь

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровський області про розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства, що належить до державної власності від 01.04.2003 № 12/02-791-ОД, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровський області та Закритим акціонерним товариством «Укрспецконструкція»; про зобов’язання Закритого акціонерного товариства «Укрспецконструкція»повернути орендоване державне майно по договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства, що належить до державної власності від 01.04.2003 № 12/02-791-ОД; про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Укрспецконструкція»36 126,63 грн. основного боргу по орендній платі та 2 787,51 грн. пені.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, не виконав вимог суду викладених в ухвалі про порушення провадження у справі від 18.02.2008 та ухвалі 04.03.2008. представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує та у випадку задоволення позовних вимог просив відстрочити виконання рішення щодо стягнення суми заборгованості на один місяць.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.2003 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Укрспецконструкція»(орендар) було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства № 12/791-ОД (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс ДП «Перещепинський дослідно-експериментальний завод насосно-силового обладнання»(надалі – Підприємство), що знаходиться за адресою м. Перещепине, вул. Мотуза, 128, вартість якого визначено відповідно до акту оцінки, балансу підприємства та інвентаризації.

Згідно п. 1.2. договору майно, яке передається в оренду по залишковій вартості становить 780,0 тис. грн.

Згідно п. 1.3. договору майно, що передається на утримання орендарю становить 1652,5 тис. грн. (у тому числі незавершене будівництво та невстановлене обладнання 1239,0 тис. грн.. та об’єкт житлового фонду –гуртожиток на суму 413,5 тис. грн., який підлягає в подальшому передачі до комунальної власності).

Розділом 2 договору передбачено, що майно передається по акту приймання-передачі.

Згідно акту приймання-передачі від 01.04.2003 позивач передав, а відповідач прийняв визначене договором оренди № 12/791-ОД від 01.04.2003 майно.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Частина 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 11.1. договору сторонами встановлено, що договір укладено на один рік, що діє з 01.04.2003 до 31.03.2004 включно.

Згідно додаткової угоди № 2 від 29.03.2006 сторонами було внесено зміни до договору оренди нежитлових приміщень від 01.04.2003 № 12/791-ОД укладеного терміном дії на один рік до 31.03.2004 та продовженого листами від 09.04.2004 № 12/2-1791 та від 21.07.2005 № 12/2-4389 шляхом викладення першого абзацу п. 11.1. договору в наступній редакції «Цей договір діє до моменту приватизації, але не більше ніж до 01.01.2007».

Додатковою угодою № 3 від 22.12.2006 знову внесено зміни до договору виклавши абзац перший п. 11.1. в наступній редакції: «Цей договір діє до моменту приватизації, але не більше ніж до 01.12.2007 за умови погашення заборгованості з орендної плати та страхування орендованого майна».

Положеннями статті 764 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як свідчать матеріали справи жодною із сторін договору оренди не було направлено заяву про припинення чи зміну договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2003 за № 12/791-ОД, після спливу місячного терміну по закінченню строку на який його було укладено, а саме після 01.12.2007.

Враховуючи викладене договір оренди № 12/791-ОД від 01.04.2003 є продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, тобто до 01.12.2008.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»орендна плата з урахуванням її індексації є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, яка затверджена Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 № 786 та змінами до неї, які затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 18.05.1998 № 699, від 19.01.2000 № 75 та від 09.07.2002 № 943 і становить без ПДВ за перший місяць оренди –2657,51 грн. і коригується на індекс інфляції починаючи з квітня місяця 2003 року.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Додатковою угодою № 1 від 25.09.2003 сторонами змінено п. 3.1. договору та викладено в наступній редакції: «Орендна плата … становить без ПДВ за перший місяць оренди 0 2 956,66 грн.

Даною додатковою угодою на орендаря покладено зобов’язання обов’язкового внесення до державного бюджету різниці орендної плати, яка складає 1 501,42 грн. (з 01.04.2003 до 01.09.2003) з урахуванням індексів інфляції.

Згідно п. 3.2. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що орендна плата перераховується орендарем до державного бюджету повністю –100% по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділеннями казначейства, щомісяця у термін не пізніше 7 числа місяця наступного за звітним.

Згідно п. 5. ст. 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 5.2. договору орендар зобов’язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету.

Відповідно до п. 5. 6. договору орендар зобов’язався щомісяця до 10 числа, надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати (копію платіжного доручення з відміткою банку, що обслуговує орендаря).

Однак, відповідач в порушення умов договору не виконав основного обов’язку орендаря, орендну плату повністю не вніс, в результаті чого виникла заборгованість і яка, як вбачається з наданого позивачем та неоспореного відповідачем розрахунку, становить 36 126,63 грн.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3. ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»орендар зобов’язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 36 126,63 грн. основного боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п.1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

При укладанні договору № 12/791-ОД від 01.04.2003 сторони визначили розмір відповідальності за порушення зобов’язання щодо оплати орендних платежів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В зв’язку з тим, що взяті на себе зобов’язання по сплаті орендної плати відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню відповідно до п. 3.5. договору оренди та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», розмір якої, як вбачається з наданого позивачем і неоспореного відповідачем розрахунку позову, становить 2 787,51 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 2 787,51 грн., обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи на день пред’явлення позову відповідач систематично не сплачує платежі, тоді як за п. 3.3. договору, плата за користування приміщенням повинна вноситись не пізніше 7 числа місяця наступного за звітним.

Заборгованість (за розрахунками позивача) становить 36 126,63 грн.

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов’язання щодо внесення орендної плати у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до ст. 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо :

- наймач користується річчю всупереч договору або призначення речі;

- наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі;

- наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі;

- наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов’язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Разом із тим суд не приймає до уваги твердження Регіонального відділення Фонду державного майна у Дніпропетровській області про існування заборгованості по орендній платі в обґрунтування підстав для розірвання договору оренди № 12/791-ОД від 01.04.2003, оскільки статтею 783 Цивільного кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав для розірвання договору найму на вимогу наймодавця, серед яких відсутні такі підстави, як невнесення орендної плати чи її несвоєчасне внесення або внесення не в повному обсязі.

Невиконання умов договору щодо внесення орендних платежів не може бути підставою для його розірвання в судовому порядку.

Посилання позивача на ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, як на підставу розірвання в судовому порядку договору у зв’язку з несплатою орендних платежів, є також необгрунтованим, оскільки ч. 3 цієї статті так само як і ст. 782 Цивільного кодексу України встановлює для таких випадків право наймодавця на відмову від договору найму.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України при касаційному перегляді судових рішень у справах про розірвання договору оренди (постанова Верховного Суду України від 22.02.2005 у справі № 34/400).

Доказів того, що позивачем на адресу відповідача було в порядку ст. 782 Цивільного кодексу України надіслано заяву про відмову від договору оренди № 12/791-ОД від 01.04.2003 не надано.

З огляду на наведене вимога позивача щодо розірвання договору оренди № 12/791-Од від 01.04.2003 не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»орендою є засноване на договорі, строкове, платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Враховуючи те, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, вимоги позивача про зобов’язання орендаря повернути орендоване державне майно, яким останній користується на підставі договору № 12/791-ОД від 01.04.2003, безпідставні та задоволенню не підлягають.

Обо?в’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Гос?подарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні ю?ридичні факти, які обґрунтову?ють його вимоги та запереченн?я. Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він за?явив позовні вимоги про розірвання договору оренди та зобов’язання відповідача повернути орендоване майно..

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті державного мита, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Укрспецконструкція»(м. Київ, вул. Сирецька, 33, код 31030585) на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 58, код 13467337) за реквізитами: одержувач платежу УДКУ в Шевченківському районі міста Києва, банк одержувача Банк УДКУ у місті Києві, МФО 805012, р/р 0011 - 36 126 (тридцять шість тисяч сто двадцять шість) грн. 63 коп. основного боргу, 2 787 (дві тисячі сімсот вісімдесят сім) грн. 51 коп. пені.

3. Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Укрспецконструкція»(м. Київ, вул. Сирецька, 33, код 31030585) в доход Державного бюджету України 389 (триста вісімдесят дев’ять) грн. 14 коп. витрат по сплаті державного мита.

4. Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Укрспецконструкція»(м. Київ, вул. Сирецька, 33, код 31030585) 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу до спеціального фонду Державного бюджету по КЕКД 22050000 «Оплата витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справ у судах».

5. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Суддя

В.В. Сівакова

Рішення підписано 27.03.2008