ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.01.08 Справа № 22/225

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Чародійка", м. Львів

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю комерційна фірма "Світ-К", м. Львів

до відповідача-2: регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів

до відповідача-3: фізичної особи –підприємця Рубцова Володимира Васильовича, м. Львів

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.06.1996 р..

суддя Желік М.Б.

за участю представників сторін:

позивача –не з“явивя

відповідача - 1- Дубик В.Я. –представник

відповідача - 2- Орищин Н.В. –представник

відповідача - 3- Рубцов В.В.

Суть спору: Позовну заяву подано товариством з обмеженою відповідальністю "Чародійка", м. Львів, до відповідача –1 - товариства з обмеженою відповідальністю комерційна фірма "Світ-К", м. Львів, відповідача –2 –регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів, відповідача –3 –фізичної особи –підприємця Рубцова Володимира Васильовича, м. Львів про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.06.1996 р., укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та товариством з обмеженою відповідальністю комерційна фірма “Світ-К”. Доповненням до позовної заяви б/н б/д, зареєстрованою в канцелярії суду 26.07.2007 р. позивач додатково просить визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення від 17.08.2006 р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю комерційна фірма “Світ-К” та фізичною особою –підприємцем Рубцовим В.В.. Провадження по справі було порушено 02.07.2007 р. та призначено розгляд справи на 26.07.2007 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, викладених в ухвалах суду від 26.07.2007 р., 04.09.2007 р., 02.10.2007 р., 25.10.2007 р., 13.12.2007 р. В судовому засіданні 06.12.2007 р. оголошено перерву до 13.12.2007 р. Відповідно до ухвали суду від 04.09.2007 року було продовжено строк вирішення спору встановлений ст..69 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній матеріалами. Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. 22 ГПК України.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві і доповненні до позовної заяви. Пояснив, зокрема, що позивач є правонаступником Львівського комбінату побутових послуг “Юність”, реорганізованого у Львівське об’єднання перукарських послуг, товариства покупців ДКПО “Чародійка”. У 1992 р. частина приміщень по вул. Франка, 23 (у подальшому присвоєно №23а) площею 81,5 кв.м. було передано в оренду комерційній фірмі “Світ”. Вважає, що не зважаючи на це, на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.1996 р., укладеним між товариством покупців членів трудового колективу ППО салону перукарні “Чародійка” та представництвом Фонду державного майна України у м. Львові, позивач придбав у власність все майно об’єкту приватизації, у т.ч. і приміщення по вул. Франка, 23 у м. Львові в цілому, а не за вирахуванням зданих в оренду ТзОВ “Світ” приміщень. Відповідно, вважає договір купівлі-продажу приміщення площею 81,5 кв.м. від 12.06.1996 р., укладений між Представництвом Фонду державного майна України у м. Львові та товариством з обмеженою відповідальністю комерційна фірма “Світ-К” таким, що суперечить закону. Зазначене вважає підставою для визнання недійсним і договору купівлі-продажу цього приміщення, укладеного 17.08.2006 р. між товариством з обмеженою відповідальністю комерційна фірма “Світ-К” та фізичною особою –підприємцем Рубцевим В.В., окремих підстав для визнання його недійсним не навів. Просить позов задовольнити з врахуванням доповнення до позовної заяви. Ствердив, що про оспорюваний договір від 06.12.1996 р. лише у 2006 р., а тому просить поновити пропущений строк позовної давності. Водночас, повідомив суд про надіслання касаційної скарги до Вищого господарського суду України на рішення арбітражного суду Львівської області від 04.06.1996 р. та просить зупинити провадження у справі. Однак, доказів поновлення строку на касаційне оскарження суду не надано, наявність передбачених законом підстав для зупинення провадження у справі не доведена у встановленому порядку.

Представник відповідача - 1 позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві та заяві про застосування позовної давності. Ствердив, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 12.06.1996 р. був укладений на виконання рішення арбітражного суду Львівської області по справі №3/306 від 04.06.1996 р., яким було зобов’язано Представництво Фонду державного майна України у м. Львові укласти із відповідачем –1 такий договір. Позивач уклав договір купівлі-продажу не будівлі в цілому, а лише її частини, з якої було виділене приміщення, передане в оренду, а згодом відчужене відповідачу-1. Ствердив, що відповідач –3 є добросовісним набувачем майна, звертає увагу на відсутність у позивача доказів його правонаступництва щодо прав та обов’язків товариства покупців. Просить застосувати строк позовної давності та відмовити у позові.

Представник відповідача –2 позов заперечив з мотивів, зазначених у поясненні по справі. Ствердив, що у зв’язку із повним виконанням відповідачем – 1 своїх обов’язків по оспорюваному договору купівлі-продажу, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області не є правонаступником в цій частині щодо прав та обов’язків Представництва Фонду державного майна України у м. Львові. Ствердив про відсутність будь-яких документів щодо предмету спору у зв’язку із спливом десятирічного строку. Просить у позові відмовити.

Представник відповідача –3 позов заперечив з мотивів, зазначених у заяві. Ствердив, що відповідач –3 є добросовісним набувачем, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у позові.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Чародійка” стверджує про факт свого правонаступництва щодо прав та обов’язків Львівського комбінату побутових послуг “Юність”, реорганізованого у Львівське об’єднання перукарських послуг, товариства покупців ДКПО “Чародійка”. Однак, на вимогу суду такі докази надані не були.

З матеріалів справи, зокрема, договору оренди не житлових приміщень №24 від 01.02.1992 р., укладеного між Дирекцією Львівської регіональної господарської спілки підприємств побутового обслуговування “Львівоблсервіс” (орендодавець) та комерційною фірмою “Світ” (орендар,), претензії №2/98 від 13.04.1998 р. вбачається, що в основі спору лежить право власності на приміщення площею 80 кв.м. згідно із договором оренди (81,5 кв.м. згідно із оспорюваним договором купівлі-продажу від 12.06.1996 р.), у якому розташований магазин “Жасмин”, що має окремий вхід, розташований між будинками №№ 23 та 25 по вул. Франка у м. Львові та позначений у документації під №23а або 25а. Позивач, посилаючись на цю розбіжність, не заперечив про те, що предметом оспорюваних договорів є саме це приміщення. Доказів існування іншого приміщення відповідної площі за сусідньою адресою суду не надано. З витягу із доповнення до звіту про експертну оцінку ДВПГО “Чародійка”, затвердженого 01.04.1996 р. випливає, що зазначене приміщення було оцінено окремо як таке, що використовується відповідачем –1.

Рішенням арбітражного суду Львівської області від 04.06.1996 р. у справі №3/306, залишеним без змін постановою голови арбітражного суду від 21.08.1996 р. представництво Фонду державного майна України у м. Львові було зобов’язано укласти договір купівлі-продажу з товариством з обмеженою відповідальністю комерційна фірма “Світ-К” на зазначені нежитлові приміщення. У відповідності до вказаного рішення між Представництвом Фонду державного майна України у м. Львові (продавець) та відповідачем –1 (покупець) 12.06.1996 р. був укладений договір купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення), за яким продавець зобов’язався передати у власність покупця зазначене приміщення. Право власності на них переходить з дати підписання акту прийому-передачі (п. 1.2.). З пояснень відповідача –2 вбачається, що умови оспорюваного договору купівлі-продажу були належно виконані відповідачем –1. Наказом №29 від 10.04.1998 р. “Про ліквідацію Представництва Фонду державного майна України у м. Львові” Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області було визнано правонаступником лише в частині майна, коштів, а також договорів купівлі-продажу по яких договірні зобов’язання ще не припинені.

06.12.1996 р. між Представництвом Фонду державного майна України у м. Львові (продавець) та товариством покупців членів трудового колективу салону перукарні “Чародійка” було укладено договір купівлі-продажу, згідно із п. 1.1. якого продавець зобов’язався передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити об’єкт приватизації, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Франка, 23. Майно об’єкту включає всі його активи і пасиви, інвентар, обладнання, устаткування, інше майно та приміщення (споруду).

Посилання позивача на ту обставину, що ним було викуплено споруду за вказаною адресою в цілому, не підтверджується матеріалами справи. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, який діяв на час існування спірних відносин, право продажу майна за загальним правилом належить власникові. Враховуючи, що станом на дату укладення цього договору від 06.12.1996 р. позивачем до відповідача –1 вже перейшло на підставі раніше укладеного договору право власності на приміщення площею 81,5 кв.м., зазначені приміщення не могли бути включені до складу цілісного майнового комплексу. Належних доказів зворотнього суду не надано. Згідно із ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР, який діяв на час існування спірних відносин, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Однак, факт суперечності оспорюваного договору від 12.06.1996 р. вимогам закону не був доведений суду у встановленому порядку належними доказами. З матеріалів справи такий факт не вбачається.

Окрім того, заслуговують на увагу твердження відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності. Просячи поновити пропущений строк позивач ствердив, що довідався про договір купівлі-продажу від 12.06.1996 р. лише у 2006 р., однак, доказів на підтвердження цієї обставини не надав. Навпаки, з претензії №2/98 від 13.04.1998 р. випливає, що позивачу було відомо про наявність відповідного права у відповідача –1, у якого позивач вимагав зробити окремий вхід до магазину.

17.08.2006 р. між відповідачем –1 (продавець) та відповідачем –3 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу даного приміщення. З пояснень відповідачів –1, 3 випливає, що право власності на дане приміщення перейшло у встановленому порядку до відповідача –3.

Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Однак, наявність таких обставин не доведена суду у встановленому порядку належними доказами.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити. Судові витрати покладаються на позивача. Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          У позові відмовити повністю.

Суддя