СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

17.01.2008

Справа №2-7/17403-2007

За позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1(96400, смт. Чорноморське,АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1)

До відповідача  Державного акціонерного товариства «Хліб
України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ідентифікаційний код
20047943)

Про визнання права власності.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача - ОСОБА_1., паспорт
НОМЕР_2.

Від відповідача  - Мартиненко О. О., предст., дов. №02-14/5
від 26.01.2007 р.

Суть справи: Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду АР Крим з позовною заявою,
в якій просить визнати право власності за позивачем на окреме індивідуально
визначене майно, яке знаходиться в смт. Чорноморське по АДРЕСА_2, розташоване
на земельній ділянці загальною площею 1,230 га, а саме:

-          літер «А» - вагова, площею 99,2 кв.
м;

-          літер «Б» - матеріальний склад,
площею 129,6 кв. м.;

-          літер «В» - мехмайстерня, площею 66,2
кв. м.;

-          літер «Г» - вагова, площею 53,6 кв.
м.;

-          літер «Д» - зерновий склад, площею
1265,7 кв. м.;

-          літер «Е» - адміністративний корпус,
площею 167,5 кв. м.;

-          літер «Ж» - робоча вежа, площею 142,1
кв. м.;

-          літер «Ж1» - підземна транспортна
галерея, площею 655 кв. м.;

-          літер «З» - огорожа, площею 639,9 кв.
м.;

-          літер «И» - під'їзні шляхи, площею
1293,7 кв. м.

Крім того, позивач просить
зобов'язати СПД ОСОБА_1 здійснити оплату на користь ДАК «Хліб України» за
вартість придбаного майна, що залишилася несплаченою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
після укладання між сторонами договору оренду СПД ОСОБА_1., за згодою
Орендодавця, був здійснений капітальний ремонт орендованого майна. Позивач
зазначив, що вартість невід'ємних поліпшень, зроблений ним, дорівнює 80%
первісної вартості майна, що стало підставою для звернення до суду з позовом
про визнання права власності на нього.

Відповідач у судове засідання
з'явився, відзив на позов не надав, однак визнав позовні вимоги Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 обґрунтованими.

Оскільки матеріали справи в
достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення
розгляду справи судом не вбачається.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

14.07.2006 р. між Державним
акціонерним товариством «Хліб України» (Орендодавець) та Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Орендар) був укладений договір №9474 оренди
індивідуально визначеного нерухомого майна, згідно з п. 1.1 якого Орендодавець
передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально
визначене майно, яке знаходиться за адресою: 96400, АР Крим, смт. Чорноморське,
АДРЕСА_2, що розташоване на земельній ділянці загальною площею 1,230 га, а
саме:

-          літер «А» - вагова, площею 99,2 кв.
м;

-          літер «Б» - матеріальний склад,
площею 129,6 кв. м.;

-          літер «В» - мехмайстерня, площею 66,2
кв. м.;

-          літер «Г» - вагова, площею 53,6 кв.
м.;

-          літер «Д» - зерновий склад, площею
1265,7 кв. м.;

-          літер «Е» - адміністративний корпус,
площею 167,5 кв. м.;

-          літер «Ж» - робоча вежа, площею 142,1
кв. м.;

-          літер «Ж1» - підземна транспортна
галерея, площею 655 кв. м.;

-          літер «З» - огорожа, площею 639,9 кв.
м.;

-          літер «И» - під'їзні шляхи, площею
1293,7 кв. м.

Відповідно до п. 1.2 Договору
оціночна вартість Майна, що визначена згідно з Актом оцінки, становить 93668,29
грн. без ПДВ.

Майно передається в оренду у стані,
що потребує капітального ремонту (п. 1.3 Договору).

Згідно з п. 1.4 Договору майно
передається відповідно до акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною
цього Договору.

Зазначене майно було передано
позивачу в оренду за відповідним актом приймання-передачі від 14.07.2006 р.

Зазначений вище договір оренди від
14.07.2006 р. був визнаний дійсним рішенням ГС АР Крим від 07.09.2006 р. у
справі №2-26/14224-2006, залишеним без змін постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 21.12.2006 р.

П. 4.3.3 Договору оренди від
14.07.2006 р. передбачено, що Орнедар має право з письмового дозволу
Орендодавця проводити ремонтні роботи (поліпшення), що зумовлять підвищення
вартості цього майна. Зроблені Орендарем поліпшення не можуть бути проведені в
рахунок плати за користування майном.

Згідно з п. 4.3.4 Договору Орендар
має право за власні кошти та за погодженням Орендодавця здійснити ремонті
роботи (поліпшення майна), а саме:

-          провести будівництво харчового блоку,
капітальний ремонт та реконструкцію існуючих будинків, споруд та інших
будівель, перебудову, забудову, добудову та перепланування майна;

-          у разі потреби збудувати нові
комунікації;

-          упорядкувати територію, прилеглу до
майна.

Керуючись вказаним правом, СПД
ОСОБА_1 листом №14-4 від 17.05.2006 р. звернулася до відповідача з проханням
надати дозвіл на проведення за власні кошти будівництва харчового блоку,
капітального ремонту та реконструкції існуючих будинків, споруд та інших
будівель, перебудови, забудови, добудови та перепланування майна.

Відповідний дозвіл був наданий
позивачу, що підтверджується відповідними листами №4/18-05-06 від 18.05.2006 р.
та №23-12/201 від 19.05.2006 р.

Матеріали справи свідчать, що після
цього позивачем буди здійснені будівельні роботи на загальну суму 77150,40
грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання виконаних
підрядних робіт за липень 2006 року форми №КБ-2в.

Отже, позивачем за рахунок власних
коштів були здійснені невід'ємні поліпшення орендованого майна, вартість яких
дорівнює 80% первісної вартості орендованого майна, що стало підставою для
звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на нього.

Згідно ст.13 Конституції України
держава забезпечує захист прав всіх суб'єктів права власності та
господарювання. Усі суб'єкті права власності рівні перед законом.

Згідно ч.1 ст.386 Цивільного
кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права
власності.

Відповідно до ст.331 ЦК України право
власності може бути набуте на новостворене майно. Так, в ч. 2 ст. 331 ЦК
України зазначено, що право власності на новостворене  нерухоме
майно  (житлові будинки,  будівлі,
споруди  тощо)  виникає
з  моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або законом передбачено  прийняття
нерухомого майна  до  експлуатації,
право  власності  виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно  до
закону підлягає  державній
реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

При цьому, слід враховувати, що відповідно
Закону України «Про архітектурну діяльність», Закону України «Про основи
містобудування», ЗУ «Про планування та забудову територій», Регіональних правил
забудови АР Крим, під терміном будівництво слід розуміти не лише саме будування
нового об'єкту нерухомості, але й саме капітальний ремонт, реконструкцію,
реставрацію об'єктів нерухомості за відповідною проектно-кошторисною
документацією.

Питання щодо створення якісно нової
речі належить до правового питання та має бути вирішено судом.

Зі змісту ст. ст. 331, 332 ЦК України
вбачається, що до основних ознак нової речі - об'єкту нерухомості, зокрема,
відноситься наступне: річ створена з матеріалів особи, що претендує на
новостворене майно.

Із зазначених в акті приймання
видів виконаних підрядних робіт, вбачається, що позивачем після виконання
реконструкції фактично була збудована нова річ із власних коштів. Крім того,
виконання позивачем підрядних ремонтних робіт за власні кошти не заперечується
відповідачем по суті.

Частиною 2 статті 328 Цивільного
кодексу України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно,
якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до приписів статей 33,
34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести
суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та
заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого
роду фактів.

Проте, відповідачем не надані суду
докази, які б спростовували твердження Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 про виконання ним будівельних робіт за власні кошти та, відповідно,
створення ним нового об'єкту нерухомості.

Відповідно ст. 55 Конституції
України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі статтею 1 ГПК України
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для
вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційний суд України в Рішенні
від 01.12.2004 р. у справі №1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних
депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої
статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний
законом інтерес) зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес",
що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу
України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий
легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів
правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які
не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Серед способів захисту цивільних
прав та інтересів, передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України,
передбачено, зокрема, визнання права.

За таких обставин, з урахуванням
викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1  в частині визнання за
ним права власності на спірне майно є обґрунтованими та такими, що підлягають
задоволенню.

У той же час, стосовно вимоги
позивача про зобов'язання СПД ОСОБА_1 здійснити оплату на користь ДАК «Хліб
України» вартості придбаного майна, що залишилася несплаченою, суд вважає за
необхідне повідомити наступне.

Так, статтею 21 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені
у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали
позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного
права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Отже, зі змісту зазначеної статті
випливає, що позовні вимоги можуть бути пред'явлені лише відповідачу, яким, у
даному випадку є Державне акціонерне товариство «Хліб України». Таким чином,
оскільки положеннями Господарського процесуального кодексу України не
передбачена можливість пред'явлення позивачем вимог до самого себе, суд дійшов
висновку щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог в частині
спонукання СПД ОСОБА_1 здійснити оплату на користь ДАК «Хліб України» вартості
придбаного майна, що залишилася несплаченою.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 82-84  Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати за Суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (96400, смт. Чорноморське,АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) право власності на окреме індивідуально визначене майно, яке
знаходиться в смт. Чорноморське по АДРЕСА_2, розташоване на земельній ділянці
загальною площею 1,230 га, а саме:

-          літер «А» - вагова, площею 99,2 кв.
м;

-          літер «Б» - матеріальний склад,
площею 129,6 кв. м.;

-          літер «В» - мехмайстерня, площею 66,2
кв. м.;

-          літер «Г» - вагова, площею 53,6 кв.
м.;

-          літер «Д» - зерновий склад, площею
1265,7 кв. м.;

-          літер «Е» - адміністративний корпус,
площею 167,5 кв. м.;

-          літер «Ж» - робоча вежа, площею 142,1
кв. м.;

-          літер «Ж1» - підземна транспортна
галерея, площею 655 кв. м.;

-          літер «З» - огорожа, площею 639,9 кв.
м.;

-          літер «И» - під'їзні шляхи, площею
1293,7 кв. м.

3.          В іншій частині позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний
І.І.