ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир
Т.П. -головуючого, Мележик Н.І., Подоляк О.А.,

за
участю представника ВАТ „Івано-Франківське шкіряне підприємство „Плай”
-Назарчук Т.С. дов. №307833/05/7 від 10.01.2008 року та за участю ОСОБА_1,

розглянувши касаційну скаргу СПД
-фізичної особи ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного господарського
суду від 20 листопада 2007 року у справі господарського суду Івано-Франківської
області за позовом СПД -фізичної особи ОСОБА_1
до ВАТ „Івано-Франківське шкіряне підприємство „Плай” про стягнення
боргу та за зустрічним позовом ВАТ „Івано-Франківське шкіряне підприємство
„Плай” до СПД -фізичної особи ОСОБА_1 та ТОВ „МПМК-3” про визнання договору
уступки права вимоги боргу недійсним,

У С Т А Н О В И В:

СПД -фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду з позовом до ВАТ „Івано-Франківське шкіряне підприємство „Плай” про
стягнення  з відповідача 11 402,80 грн.
інфляційних збитків, 2723,20 грн. трьох процентів річних  та
15335 грн. коефіцієнту змінення вартості будівництва згідно довідок про
вартість виконаних робіт і затрат (форми-3) за березень, квітень, травень,
червень, липень, вересень, жовтень 1995 року, підписаних  30 квітня 1999 року та відповідно до договору
про уступку права вимоги від 8 листопада 2006 року між ТОВ "МПМК-3"
та  ПП ОСОБА_1

ВАТ „Івано-Франківське шкіряне
підприємство „Плай” звернулося до суду з зустрічною позовною заявою до
підприємця ОСОБА_1 та ТОВ
"МПМК-3" про визнання недійсним договору уступки права вимоги
боргу № 08/11 від 8 листопада 2006 року.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 17 липня 2007 року первісний позов було
задоволено та стягнено з ВАТ „Івано-Франківське шкіряне підприємство „Плай” на
користь СПД -фізичної особи ОСОБА_1 29 461 грн., а в задоволенні зустрічного позову
було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 20 листопада 2007 року апеляційну скаргу ВАТ
„Івано-Франківське шкіряне підприємство „Плай” задоволено, рішення
господарського суду Івано-Франківської області від 17 липня 2007 року скасовано
та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову СПД -фізичної особи
ОСОБА_1  відмовлено.

Зустрічний
позов ВАТ „Івано-Франківське шкіряне підприємство „Плай” задоволено та визнано
недійсним договір уступки права вимоги боргу №08/11 від 8 листопада 2006 року.

У
касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 20 листопада 2007 року та залишити в силі рішення
господарського суду Івано-Франківської області від 17 липня 2007 року.

Заявник
вважає, що судом неправильно застосовано положення ст. ст. 4, 151, 161, 214, ЦК
УРСР, ст. ст. 11, 203, ч. 1 ст. 215, ст. 509, ч. 1 ст. 546, ст. ст. 625, 629,
п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Наголошує
на дійсності договору уступки права вимоги боргу №08/11 від 8 листопада 2006
року.

Стверджує,
що по заявленим ним позовним вимогам на момент звернення до суду строк позовної
давності пропущений не був.

Представники
ТОВ „МПМК-3” в судове засідання не з'явились.

Враховуючи,
що сторони про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд
вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Вислухавши
пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та
вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами
встановлено, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області у
справі № 7-10/658 з ВАТ „Івано-Франківське шкіряне підприємство „Плай”" на
користь ТОВ "МПМК-3" стягнуто вартість виконаних робіт по формі - 3
за декілька місяців 1995р., а в частині стягнення коефіцієнту здорожчання за
цей період  - позов залишено без
розгляду, оскільки позивач на його стягнення не заявляв претензію.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду
рішення залишено в силі. На виконання постанови апеляційного суду в 2004
році ТОВ "МПМК-3"  було видано
наказ.

3
вересня 2004 року ДВС м.Івано-Франківська перерахувала ТОВ
"МПМК-3"  17289 грн. основного
боргу.

Також
встановлено, що 8 листопада 2006 року між ТОВ "МПМК-3”  та СПД -фізична особа ОСОБА_1 було укладено
договір уступки права вимоги боргу №08/11, відповідно до якого ТОВ
"МПМК-3” уступило СПД -фізичній особі ОСОБА_1 право вимоги до ВАТ „Івано-Франківське
шкіряне підприємство „Плай” коштів на суму 15335 грн., що становлять коефіцієнт
збільшення вартості будівництва, а також право вимоги збитків від інфляції та
3% річних за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання на суму
17289 грн., яке виникло згідно договору на капітальне будівництво  №25 від 25 березня 1993 року з доповненнями.

З
постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову, суд виходив з того, що договір уступки права вимоги є
недійсним в зв'язку з тим, що, на думку суду, ТОВ "МПМК-3” не мав права
передавати право вимоги суми коефіцієнту змінення вартості будівництва, збитків
від інфляції та 3% річних за весь період прострочення виконання грошового
зобов'язання СПД -фізичній особі ОСОБА_1 окремо від основної вимоги по
стягненню боргу.

Однак
з такими висновками суду погодитись не можна.

Судами
встановлено, що основна сума боргу ТОВ "МПМК-3” була стягнута за рішенням
суду, повне примусове виконання якого відбулося 3 вересня 2004 року.

У
стягненні коефіцієнту змінення вартості будівництва позовні вимоги ТОВ
"МПМК-3” були залишені без розгляду, що не позбавило останнього права
повторно звернутись до суду з його стягненням.

Відповідно
до положень п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, його положення
застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

Враховуючи,
що повне погашення основного боргу ВАТ „Івано-Франківське шкіряне підприємство
„Плай” перед ТОВ "МПМК-3” відбулося лише 3 вересня 2004 року вбачаються
ознаки триваючого цивільного правопорушення.

Відповідно
до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою
внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за право чином (відступлення
права вимоги).

Статтею
514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу
цих прав...

Стаття
515 ЦК України не містить обмежень, щодо передачі вимог переданих за спірним
договором.

Наведене
свідчить про помилковість висновків суду апеляційної інстанції.

Натомість,
статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частина
2 ст. 625 ЦК України покладає на боржника, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми ...

Вбачається,
що на вимоги, заявлені СПД -фізичною особою ОСОБА_1, поширюється загальна
позовна давність тривалістю у три роки, встановлена ст. 257 ЦК України.

Однак,
перевіривши рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної
інстанції, Вищий господарський суд України не вбачає того, що судами було
належним чином перевірено та встановлено, за які періоди у позивача за
первісним позовом виникло право на стягнення по кожній з заявлених позовних
вимог та, відповідно, за які з цих періодів відповідач пропустив строк позовної
давності, що свідчить про передчасність висновків, викладених  в даних судових рішеннях.

Суди,
зокрема, не звернули уваги на те, що визначаючи перебіг строків позовної
давності за вимогами, передбаченими ст. 625 ЦК України, необхідно виходити з
того, що кінцевою датою останнього періоду, за який може бути стягнуто 3%
річних та збитки від інфляції є дата, в яку відбулося повне погашення основного
боргу, тобто - 3 вересня 2004 року, коли рішення суду було виконане в
примусовому порядку.

Крім
того, суд не перевірив доводи сторін щодо поважності причин пропуску строку
позовної давності.

Враховуючи
те, що суди попередніх інстанцій в порушення вимог ст.ст. 38, 43, 65, 101 ГПК
України не здійснили дій з повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх
обставин справи в їх сукупності та дійшли передчасних висновків, Вищий
господарський суд України вважає необхідним скасувати рішення суду першої
інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Під
час нового розгляду суду необхідно врахувати наведене, повно, всебічно та
об'єктивно розглянути всі обставини справи, перевірити вимоги позивача на
предмет пропуску строку позовної давності встановленого для даного виду вимог
та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117 -11112 Господарського
процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу задовольнити частково.

Скасувати
постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20 листопада 2007
року і рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17 липня 2007
року.

Справу
передати до господарського суду Івано-Франківської області на новий розгляд в
іншому складі суду.

Головуючий                                                                           Т.
Козир

Судді
Н. Мележик

О. Подоляк