ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2008 р.

№ 32/521

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Продаєвич Л.В.,

суддів

Заріцької А.О.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

приватного підприємства "Топографо-геодезичне виробництво "Горизонт"

на ухвалу

за заявою

про

господарського суду Дніпропетровської області від 8 листопада 2007 року

відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в порядку статті 117 ГПК України

у справі

господарського суду

№ 32/521

Дніпропетровської області

за позовом

приватного підприємства "Топографо-геодезичне виробництво "Горизонт"

до

відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

про

стягнення 139 803, 65 грн.

за участю представників:

ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" Чобанюк Т.М.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2005 року у справі № 32/521 задоволено позов приватного підприємства "Топографо-геодезичне виробництво "Горизонт" (далі –ПП ТГВ "Горизонт"), стягнуто з відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі –ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат») на користь ПП ТГВ "Горизонт" 112 528, 00 грн. основного боргу, 9 572, 59 грн. інфляційних витрат, 17 703, 06 грн. –3 % річних, 1 516, 04 грн. судових витрат (т.1 а.с. 63-65).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 4 квітня 2005 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції від 13 січня 2005 року –без змін.

Рішення набрало законної сили, на його виконання 28 січня 2005 року видано наказ (т. 1 а.с. 66).

Постановою державної виконавчої служби в Інгулецькому районі м. Кривий Ріг (далі –ВДВС) було відкрито зведене виконавче провадження.

Постановою підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області постановою від 27 березня 2007 року було прийнято до примусового виконання зведені виконавчі провадження відносно ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

14 вересня 2007 року ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»у порядку ст. 117 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2005 року у даній справі таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 8 листопада 2007 року (суддя Петренко І.В) заяву ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»задоволено, наказ визнано таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування ухвали суд послався на ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ (зі змінами і доповненнями) (далі –Закон № 2343-ХІІ) та ч. 4 ст. 117 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою у справі ухвалою позивач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу і просить її скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 598 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), ст.ст. 34, 37, 40, 401 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV (далі –Закон № 606-XIV) та ст. 14 Закону № 2343-ХІІ. При цьому позивач просить прийняти нове рішення, яким відмовити відповідачу у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 1 лютого 2005 року у справі № Б29/21/05 порушено справу про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а ухвалою суду від 10 серпня 2006 року затверджено реєстр кредиторів і визнано погашеними вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в строк встановлений для їх подання.

З матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2006 року в газеті «Голос України»№ 45 було опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

Згідно з п. 15 ст. 11 Закону № 2343-ХІІ після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов’язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника відповідно до ст. 14 Закону.

Статтею 14 вищевказаного Закону передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникають до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Правові наслідки неподання заяви з грошовими вимогами до боржника у передбачений строк встановлені ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ, відповідно до якої вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів, а зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Таким чином, грошові вимоги позивача у справі до відповідача підтверджені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2005 року і виникли до 1 лютого 2005 року, тобто до дня порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а тому грошові вимоги ПП ТГВ "Горизонт" відповідно до ст. 1 Закону є конкурсними.

Судом також встановлено, що позивач, як конкурсний кредитор по стягненню заборгованості, що виникла до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача, не звертався до господарського суду із заявою про визнання його кредитором ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»та про включення його вимог до реєстру вимог кредиторів. Докази, якими б ці обставини спростовувалися в матеріалах справи відсутні, а тому висновки про те, що дана заборгованість є погашеною ґрунтуються на вимогах ч. 2 ст. 14 Закону.

Наявність судового рішення та наказу про його виконання не звільняло позивача від обов’язку звернення із заявою про визнання його грошових вимог до боржника.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2006 року провадження у справі про банкрутство відповідача припинено у зв'язку із затвердженням між боржником та кредиторами мирової угоди.

Таким чином, заборгованість відповідача у справі, відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону вважається погашеною, у зв'язку з чим підстави для здійснення виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 28 січня 2005 року у справі № 32/521 відсутні.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови приписів ст. 598 ЦК України є необгрунтованими.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом.

Погашення вимог кредиторів щодо цивільно-правових зобов’язань, що відбувається внаслідок застосування ч. 2 ст. 14 Закону, слід вважати припиненням цих зобов’язань відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України.

Поряд із Законом України “Про виконавче провадження” до виконавчого провадження підлягає застосуванню Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

В силу ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом № 2343-ХІІ.

Отже, до відносин, які мали місце в справі про банкрутство, норми ГПК України застосовуються з урахуванням особливостей Закону “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, як спеціального нормативно-правового акта.

В даному випадку Закон встановлює додаткові підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, в зв'язку з припиненням грошових зобов’язань в силу закону відповідно до ст. 598 ГК України, ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ, у зв’язку з чим ст. 117 ГПК України підлягає застосуванню з урахуванням особливостей цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, також і з інших причин.

До таких інших підстав слід відносити погашення грошових вимог відповідно до Закону.

За приписами ст. 1 Закону № 2343-ХІІ погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до Закону № 2343-ХІІ вважаються погашеними.

Отже, у справі про банкрутство вимоги кредиторів є погашеними внаслідок оплати боргу; обміну вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; прощення; новації (укладання мирової угоди у справі про банкрутство), а також застосування граничного строку для подання заяви з вимогами до боржника, встановленого ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону № 2343-ХІІ.

Враховуючи наведене, наказ господарського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2005 року на виконання рішення суду від 13 січня 2005 року у даній справі є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги позивача, які підтверджені вказаним рішенням господарського суду Дніпропетровської області та цим наказом, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків господарського суду.

З аналізу ст. 117 ГПК України вбачається, що у разі, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Оскільки вимоги позивача у справі є погашеними і підстави для здійснення виконавчого провадження відсутні, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції від 8 листопада 2007 року у справі № 32/521 винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства "Топографо-геодезичне виробництво "Горизонт" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 8 листопада 2007 року у справі № 32/521 залишити без змін.

Головуючий Л.В. Продаєвич

Судді                                                                        А.О. Заріцька

Н.Г. Ткаченко