Господарський суд Чернігівської області
м.Чернігів,пр.Миру,20 Тел.7-99-18
РІШЕННЯ

12.02.08. Справа № 15/263/38.

Позивач- перший заступник прокурора м. Чернігова в інтересах держави в особі Управління з контролю за використанням та охороною земель в Чернігівській області, м. Чернігів, пр. Миру, 61.

До відповідачів: 1. Чернігівської міської ради, м. Чернігів, вул. Магістрацька, 7.

2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Багатопрофільне підприємство „Атілос”, м. Чернігів, вул. Текстильників, 2.

Про визнання договору недійсним.

Суддя Федоренко Ю.В.

Представники сторін:

Від позивача –не з”явився.

Від відповідачів: 1. Прокопович Т.Г., дов. від 05.02.08. 2. Ребенко Є.О., дов. від 17.01.08, Тараненко Є.В. –директор.

Представник прокуратури м. Чернігова Люсова Н.А.

С У Т Ь С П О Р У:

Заявлено позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки №1913 від 26.10.07 як такого, що укладений з істотним порушенням вимог чинного законодавства.

Додаткове обгрунтування позовних вимог прокурором викладено у письмових поясненнях від 12.02.08.

Позивач повідомив суд про те, що до нього від органів прокуратури вимог щодо здійснення перевірки дотримання земельного законодавства Чернігівською міською радою при прийнятті рішення про продаж земельної дільнки відповідачу 2 не надходило, перевірка не проводилась і Управління з клопотанням до прокурора м. Чернігова про заявлення позову до суду не зверталось. Присить розглянути справи без участі його представника.

Відповідачі позов не визнали. При цьому відповідач 1 посилається на те, що оспорюваний договір укладений у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі рішення Чернігівської міської ради від 30.07.07 „Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення”, яке є чинним, а також на відсутність в позовній заяві прокурора обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту.

Відповідач-2 у відзиві на позов вказує на те, що на вказаній земельній ділянці знаходиться нежитлові виробничі приміщення що належать йому на праві власності і вважає, що укладений договір відповідає вимогам закону.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників відповідачів, прокурора суд встановив таке.

За договором купівлі продажу об”єкта спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Чернігів, вул. Текстильників, 2 від 24.07.02, укладеного між Регіональним відділенням Фонду держаного майна України по Чернігівській області та відповідачем 2, останній став власником не житлової будівлі по вул. Текстильників, 2 у м. Чернігові загальною площею 607,0 кв.м.

Згідно з довідкою відповідача 2 та актом встановлення та погодження меж земельної ділянки наданої ТОВ „Аті лос” в м. Чернігові, вул. Текстильників, 2, на вказаній земельній ділянці знаходяться такі об”єкти нерухомості: основна будівля площею 619,7 кв.м., навіс 76,0 кв.м., гараж 142,0 кв.м., гараж металевий 21,0 кв.м., склад 12,0 кв.м.

29.03.01 між Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради та відповідачем 2 укладено договір за яким останній отримав в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,1248 га строком на 10 років для обслуговування адмінбудинку по вул. Текстильників, 2.

19.06.03 між Чернігівською міською радою та відповідачем 2 укладено договір оренди земельної ділянки за яким останній набув права оренди земельної ділянки площею 0,1252 га по вул. Текстильників, 2 строком на 5 років для експлуатації адмінбудинку. За умовами договору орендар має переважне право придбання у власність орендованої земельної ділянки.

24.02.06 між Чернігівською міською радою та відповідачем 2 укладено договір оренди земельної ділянки за яким останній прийняв у строкове платне користування земельну ділянку в м. Чернігові для розширення виробничої діяльності та благоустрою території по вул. Текстильників, 2 загальною площею 0,0249 га. Договір укладено строком до 19.06.08. За умовами договору орендар має переважне право придбання у власність орендованої земельної ділянки у відповідності до закону.

Рішенням дев”ятнадцятої сесії п”ятого скликання Чернігівської міської ради від 30.07.07 п. 3,4 вирішено ТОВ „Багато профільне підприємство „Аті лос” продати у власність земельну ділянку площею 0,2749 га по вул. Текстильників, 2 ( землі промисловості ), для експлуатації будівель та споруд промислового призначення. Затвердити ціну продажу земельної ділянки –129203 грн. без податку на додану вартість.

Згідно з висновком про вартість земельної ділянки від 03.07.07, складеного експертом ТОВ „Експерто-консалтингова фірма „Десна-Експерт”, ринкова вартість вказаної земельної ділянки складає 75 086 грн. без урахування ПДВ. Тобто земельну ділянку продано за ціною, що перевищує її ринкову вартість.

Вказане вище рішення Чернігівської міської ради у встановленому законом порядку недійсним не було визнано і, у відповідності до ч. 1 ст. 73 Закону „Про місцеве самоврядування в Україні” є обов”язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об”єднаннями громадян, підприємствами, установами і організаціями, посадовими особами а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

На виконання вказаного рішення між відповідачами 06.10.07 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за яким Чернігівська міська рада зобов”язалась передати у власність відповідачу 2 земельну ділянку площею 0,2749 га по вул. Текстильників, 2 у м. Чернігові, а останній її прийняти та оплатити вартість.

За умовами договору земельна ділянка передається для експлуатації будівель і споруд промислового призначення, за згодою сторін ціна вказаної земельної ділянки становить 129 203 грн. без податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України договір за своїм змістом не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, сторони договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення має бути вільним, договір повинен вчинятися у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п»ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, згідно з ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України, дійсність договору на підставах, встановлених законом, може заперечуватися сторонами договору або іншою заінтересованою особою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає, що оспорюваний договір укладений з порушенням порядку продажу земельних ділянок комунальної власності юридичним особам, який встановлений ст.127 Земельного кодексу України, а саме: без проведення конкурсу або аукціону.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 Земельного кодексу України продаж земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам здійснюється на конкурентних засадах (аукціон, конкурс), крім викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок, в яких відсутні акції (частки,паї), що належать державі.

Отже, посилання прокурора на те, що продаж вказаної земельної ділянки під об”єктами нерухомості повинен здійснюватись не на конкурентних засадах, а землі, на якій не розташовані об”єкти нерухомості, на умовах проведення аукціону або конкурсу, суперечить вимогам закону.

За ст.134 Земельного кодексу України Земельні ділянки державної або комунальної власності,призначені для продажу суб'єктам підприємницької діяльності під забудову, підлягають продажу на конкурентних засадах (земельні торги), крім викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі.

Оскільки з договору оренди земельної ділянки та оспорюваного договору вбачається, що земельна ділянка передається для експлуатації будівель і споруд промислового призначення на вказані правовідносини розповсюджується і дія ст. 66 Земельного кодексу України за приписами якої до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під'їзних шляхів, інженерних мереж,адміністративно-побутових будівель, інших споруд. Землі промисловості можуть перебувати у державній,комунальній та приватній власності.

З аналізу спірного договору вбачається, що за своїм змістом даний договір відповідає вимогам чинного законодавства, які регулюють правовідносини купівлі-продажу, в тому числі земельних ділянок. Об’єктом даного договору є земельна ділянка, яка відповідно до ст.ст.66,83 Земельного кодексу України, може перебувати у приватній власності. Сторони договору на момент його укладення мали відповідний обсяг цивільної дієздатності. Факт укладення самого договору свідчить про вільне волевиявлення сторін, а також даний договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оскільки відповідачем 2 здійснено викуп земельної ділянки, на якій розташовані об'єкти нерухомого майна, що є його власністю, на вказані правовідносини не розповсюджуються вимоги закону щодо продажу на конкурентних засадах.

Крім того, позов подано в інтересах держави в особі Управління з контролю за використанням та охороною земель у Чернігівській області, яке не є стороною договору. Згідно зі ст.1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів. В силу ст.2 Господарського процесуального кодексу України, прокурор який звертається до господарського суду в інтересах держави, самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту. Позивач не надав суду будь-яких пояснень та доказів, що підтверджують, які саме його права та інтереси порушені відповідачами при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу, і які потребують захисту шляхом визнання цього договору недійсним. Посилання прокурора на здійснення позивачем контрольних функцій за дотриманням земельного законодавства судом до уваги не приймається, оскільки укладення між відповідачами спірного договору купівлі-продажу не позбавляє позивача можливості здійснювати його функції як контролюючої організації.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає необхідним відмовити у позові повністю.

Відповідно до ст. 24 ГПК України за ініціативою суду ухвалою від 17.01.08 ТОВ «Багатопрофільне підприємство «Атілос»залучено в якості другого відповідача у справі.

Керуючись ст..44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України , суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення виготовлене у повному обсязі та підписане 18.02.08.

Суддя Ю.В.Федоренко

19.02.08