донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.03.2008 р.                                                              справа №32/233

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Киреєв А.М. (довіреність № 04-08 від 28.12.07р.),

від відповідача:

Чевичелова О.А. (довіреність № 03-142 від 01.02.08р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго», м.Горлівка в особі Центральних електричних мереж, м.Горлівка Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

25.12.2007 року

по справі

№ 32/233

за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго», м.Горлівка в особі Центральних електричних мереж, м.Горлівка Донецької області

до

Комунального підприємства «Донецькоблводоканал», м.Донецьк

про

стягнення заборгованості за активну електричну енергію в сумі 10773 грн. 24 коп.

В С Т А Н О В И В:

У 2007 році позивач, Відкрите акціонерне товариство «Донецькобленерго», м.Горлівка в особі Центральних електричних мереж, м.Горлівка Донецької області, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача, Комунального підприємства «Донецькоблводоканал», м.Донецьк, про стягнення заборгованості за активну електричну енергію в сумі 10 773 грн. 24 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.12.2007р. у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго», м.Горлівка в особі Центральних електричних мереж, м.Горлівка Донецької області було відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що спірна заборгованість не є такою, що виникла у період з листопада 2006р. –травень 2007р., тобто позивачем не доведені позовні вимоги.

Позивач, Відкрите акціонерне товариство «Донецькобленерго», м.Горлівка в особі Центральних електричних мереж, м.Горлівка Донецької області з прийнятим рішенням не згоден, вважає його неправомірним, необґрунтованим, прийнятим із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 25.12.2007р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

В судовому засіданні від Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»надійшло клопотання про заміну відповідача по справі відповідно до вимог ст.25 Господарського процесуального кодексу України, оскільки згідно рішення Донецької обласної ради № 5/11-322 від 14.09.07р. діяльність КП «Донецькоблводоканал»припинена з 01.01.08р. шляхом його приєднання до КП «Компанія «Вода Донбасу», м.Донецьк, яке є правонаступником відповідача по справі.

Дане клопотання судовою колегією розглянуто та задоволено.

Відповідач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу», м.Донецьк, надав відзив на апеляційну скаргу, яким він з вимогами апеляційної скарги не погодився, вважаючи її необґрунтованою та просив залишити рішення господарського суду Донецької області від 25.12.07р. без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої вимоги щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи № 32/233, та наданих представниками сторін пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну «Про судоустрій»та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 «Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.12.02р. між позивачем, Відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго», м.Горлівка в особі Центральних електричних мереж, м.Горлівка Донецької області (Постачальник), та Державним обласним комунальним підприємством «Донецькоблводоканал»в особі Артемівського виробничого управління водопроводно - каналізаційного господарства, правонаступником якого згідно Статуту, затвердженого 22.12.06р., є відповідач, Комунальне підприємство «Донецькоблводоканал», м.Донецьк (Споживач), було укладено Договір № 646 про постачання електричної енергії.

Відповідно до пункту 1.1 Договору № 646 Постачальник зобов’язався постачати електричну енергію Споживачу, а Споживач користуватися електроенергією та оплачувати Постачальнику електричної енергії її вартість згідно з умовами Договору та додатків до Договору, що є його невід'ємними частинами.

Пунктом 2.1.1 Договору Постачальник зобов'язався постачати електроенергію, як різновид товарної продукції Споживачу, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 Договору (Додаток №13 «Обсяги постачання електричної енергії та потужності споживачу та субспоживачу») в межах 544 кВт приєднаної потужності.

Споживач зобов'язався оплачувати Постачальнику вартість спожитої електричної енергії згідно із умовами Додатку №5 «Порядок розрахунків за електроенергію»(пункт 2.2.2 Договору).

23 червня та 31 липня 2006 року між сторонами були укладені Додаткові угоди до Договору про постачання електричної енергії № 646 від 20.12.02р., за якими були затверджені графіки погашення заборгованості.

В 2004 –2007 роках позивач почав збільшувати на 5% розрахунок обсягу електричної енергії у порівнянні з обсягом, визначеним за фактичними даними засобу обліку в зв'язку з порушенням відповідачем температурного режиму.

Позивач зазначив, що ним виконувались його зобов'язання за Договором в повному обсязі. Проте, відповідач в повному обсязі оплату не здійснював, в результаті чого, на думку позивача, у відповідача утворилася заборгованість за період з листопада 2006 року по травень 2007 року.

17 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго», м.Горлівка та Артемівським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, м.Артемівськ, яке є структурним підрозділом відповідача, було укладено Додаткову угоду № 78-г про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості до Договору про постачання електроенергії № 646 від 20.02.03р. в сумі 151 815 грн.

Цією Додатковою угодою Артемівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м.Артемівськ визнало заборгованість по оплаті електричної енергії в сумі 94 251 грн. 50 коп.

За даними Особового рахунку № 646 за відповідачем у бухгалтерському обліку позивача рахується борг в сумі 10 773 грн. 24 коп.

За цих підстав, позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за активну електричну енергію в сумі 10 773 грн. 24 коп.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Відповідно до вимог абзацу 2 п. 4, п. 9 Перехідних положень Цивільного кодексу України, норми цього кодексу застосовуються до прав та обов’язків, які продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 р. і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього кодексу.

Згідно частини 2 пункту 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статтею 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов'язань згідно до вказівок закону, договору, не допускається.

Донецький апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго», м.Горлівка в особі Центральних електричних мереж, м.Горлівка Донецької області, з огляду на наступне:

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог надав Договір № 646 від 20.12.02р., Акти приймання-передачі за листопад 2006 року –квітень 2007 року, Додаткові угоди від 23.06.06р., 31.07.06р., 17.05.07р., Акти звірки за лютий-травень 2007 року, Особовий рахунок № 646.

Договором № 646 від 20.12.02р., а саме пунктом 1.1, сторони домовились про постачання електричної енергії згідно з умовами цього Договору та додатків до нього (на які посилається позивач в своїй позовній заяві), що є його невід'ємними частинами. Пунктом 9.1 встановлено, що Додатки №№ 1-16 до Договору є невід'ємними частинами цього Договору.

Як вбачається з тексту Договору № 646, цими Додатками №№ 1-16 сторонами начебто урегульовані обсяги постачання електричної енергії та потужності; рівень надійності електропостачання; експлуатаційна відповідальність сторін; граничні показники якості електричної енергії; порядок розрахунків; графік зняття показань засобів обліку електричної енергії та інше.

В матеріалах справи відсутні вищезазначені Додатки до Договору, що свідчать про ненадання позивачем належних доказів по справі в обґрунтування позовних вимог.

Позивач вважає, що кількість спожитої електричної енергії підтверджується Актами приймання-передачі за листопад 2006 року –квітень 2007 року, що підписані обома сторонами. Проте, ці Акти не є належними доказами передачі Постачальником електричної енергії за Договором № 646 від 20.12.02р. Споживачу, оскільки в Актах за листопад 2006р. - березень 2007р. або взагалі не міститься посилання на договір або зазначені договори від інших дат.

Надана позивачем копія Особового рахунку № 646 не підписана бухгалтером та керівником.

З Акту звірки за період з 01.05.02р. по 01.08.07р., складеного сторонами в процесі розгляду справи, вбачається, що початком розбіжностей в бухгалтерському обліку руху грошових коштів на підприємствах по взаємовідносинам сторін в даному спорі, є грудень 2004 року, причиною чого може бути невизнання відповідачем збільшення позивачем на 5% розрахунку обсягу електричної енергії у порівнянні з обсягом, визначеним за фактичними даними засобу обліку.

Господарським судом Донецької області правомірно встановлено, що позивачем не доведено належними засобами доказування відповідно до вимог ст.ст. 33,34,36 Господарського процесуального кодексу України, факт виникнення спірної суми боргу саме за період з листопада 2006 року по травень 2007 року. В той же час, відповідач обґрунтовано не визнав позовні вимоги позивача, як такі, що свідчать про виникнення спірної суми боргу в зв'язку з проведеним позивачем збільшенням обсягу електричної енергії, оскільки ним недоведений факт порушення відповідачем правил користування електричною енергією, а саме недотримання температурного режиму в місці встановлення засобу обліку електричної енергії .

Як зазначено в позовній заяві, в 2004 –2007 роках позивач відповідно до п.7.5 Правил користування електричною енергією (в редакції постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 22.08.02р. №928) та п.6.21 цих Правил (в редакції постанови від 17.10.05р. №910) у випадках розміщення приладів обліку відповідача в приміщеннях, які не відповідають певним нормативно-технічним вимогам температурного режиму експлуатації засобів обліку обсягу спожитої електроенергії в зимовий період (грудень, січень, лютий) збільшував на 5% розрахунок обсягу електричної енергії у порівнянні з обсягом, визначеним за фактичними даними засобу обліку в зв'язку з порушенням відповідачем температурного режиму.

Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 22.08.02р. № 928 пунктом 7.31 у разі виявлення уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці оформляється двосторонній акт порушень за встановленою формою. На підставі акта порушень, погодженого споживачем, уповноваженими представниками постачальника електричної енергії за регульованим тарифом визначаються обсяг недорахованої електроенергії та/або сума завданих споживачем збитків та виписуються споживачу додаткові розрахункові документи для сплати відповідно до законодавства України (пункт 7.32 Правил).

Як встановлено колегією суддів, додаткових рахунків за нараховані збільшення на 5% в період з 2004-2005р.р. в розмірі 10 773 грн. 24 коп., позивачем не пред'являлися відповідачу, а в подальшому нараховані суми були включені в Рахунки на оплату активної електроенергії за 2006-2007р.р. Проте, як зазначив сам позивач в своїй позовній заяві, заборгованості по оплаті за отриману активну електричну енергію за 2004-2005-2006р.р. у Споживача перед Постачальником немає.

Ці Рахунки № 13/646 від 28.11.06р., 26.12.06р., 26.01.07р., 27.02.07р., 27.03.07р., 26.04.07р. також не приймаються в якості доказу наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, оскільки з них не вбачається їх складення на виконання саме Договору № 646 від 20.12.02р. та виникнення саме спірної суми позову.

В матеріалах справи є Акт про порушення користувачем «Правил користування електричною енергією»№002056 від 24.12.04р., який позивач надав в якості доказу фіксування нібито порушення відповідачем температурного режиму.

В Акті №002056 від 24.12.04р. зазначено, що за адресою: м.Артемівськ, вул.Корсунського, будинок 1 перевіркою встановлені порушення Споживачем вимог п.7.30 Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ), а саме: зміна полярності підключення трансформатора тока ф.В, за яким було зроблено Розрахунок № 130411 від 27.12.2004р. та донараховано за 326 днів сума - 2 696 грн.

Відповідно до пункту 7.30 Правил користування електричною енергією, в редакції від 22.08.02р., у випадках виявлення у споживача змін у схемі ввімкнення розрахункового засобу обліку та електричного керуючого годинника в схемах багатотарифного розрахункового обліку або зміни керуючої програми, пошкоджень, зриву пломб, штучного гальмування диска, зупинки електрогодинника та інших порушень, спричинених діями споживача, які призводять або можуть призвести до зниження показів споживання електричної енергії, покази розрахункового засобу обліку не враховуються, а постачальник електричної енергії здійснює перерахунок за користування електричною енергією за період від дня останнього контрольного зняття представником постачальника електричної енергії показів розрахункового засобу обліку чи фактично проведеної і підтвердженої актом технічної перевірки роботи схеми комерційного обліку, що мала передувати виявленню порушень, але цей період має не перебільшувати шести місяців.

З матеріалів справи не вбачається дотримання позивачем вимог Правил при фіксуванні порушення відповідачем температурного режиму, тобто цей Акт в даному випадку не є доказом по справі.

Зі змісту Службової записки інженера-інспектора від 10.12.04р. вбачається, що працівниками позивача зафіксовані порушення відповідачем температурного режиму за іншими об'єктами ніж зазначено в Акті №002056 від 24.12.04р. Актів про порушення користувачем «Правил користування електричною енергією»та Розрахунків нарахувань за зазначеними в Службовій записці 14-ти об'єктам, позивачем до суду не надано.

Крім того, в матеріалах справи є укладена між Відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго», м.Горлівка та Артемівським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, м.Артемівськ, яке є структурним підрозділом позивача 17 травня 2007 року Додаткова угода № 78-г про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості до Договору про постачання електроенергії № 646 від 20.02.03р. Як вбачається, цей документ укладено з боку відповідача не юридичною особою, на відміну від Договору, що є підставою позову. До того ж, ця Додаткова угода укладена до Договору від 20.02.03р., тоді як підставою позову позивач зазначив Договір від 20.12.02р.

З огляду на вищезазначене, Донецький апеляційний господарський суд вважає, що позивачем недоведений факт наявності заборгованості відповідача за спожиту активну електричну енергію в сумі 10 773 грн. 24 коп. саме в період з листопада 2006 року по травень 2007 року, оскільки в обґрунтування заявленого позову позивач надав документи, які не мають доказової сили.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 25.12.2007 року у справі № 32/233 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго», м.Горлівка в особі Центральних електричних мереж, м.Горлівка Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 25.12.2007 року у справі №32/233 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 25.12.2007 року у справі № 32/233 –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС