ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/23

26.02.08

За позовом

Дочірньої компанії «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі Дніпропетровського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз»

До

Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський содовий завод»

Про

стягнення 408,94 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В засіданнях приймали участь представники сторін :

Від позивача : Бєлячкова О.В.- представник за довіреністю № 2-16 від 26.12.2007 року;

Від відповідача : не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Дочірньої компанії «Укртрансгаз»НАК "Нафтогаз України" в особі Дніпропетровського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський содовий завод» про стягнення 408,94 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2008 р. порушено провадження у справі № 37/23, розгляд справи було призначено на 12.02.2008 року о 17-00.

Представник відповідача 12.02.2008 р. в судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/23 від 23.01.2008 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 23.01.2008 року № 37/23 виконав частково, а саме не надав довідку з органів статистики про знаходження відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України станом на день розгляду справи.

На підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України ухвалою Господарського суду міста Києва № 37/23 розгляд справи було відкладено до 26.02.08 року о 11-30.

Представник позивача в призначене судове засідання 26.02.2008 року не з’явився, проте 22.02.08 року через канцелярію Господарського суду міста Києва надав довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, а також клопотання в якому просить додатково покласти на відповідача витрати у розмірі 15,56 грн., понесених позивачем при отриманні довідки з органів статистики щодо знаходження відповідача.

Представник відповідача 26.02.2008 р. в судове засідання не з’явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз’яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02 - 5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, оскільки підтверджені довідкою, наданою позивачем, про включення Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський содовий завод» до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2007 року між Дочірньою компанією «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі Дніпропетровського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз»(Трансгаз) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський содовий завод»(Замовник) було укладено договір № 061311-07 (далі –договір).

Згідно пункту 1.1 договору Трансгаз зобов’язався протранспортувати природний газ Замовнику власними газотранспортними мережами від пунктів прийому-передачі газу в магістральні трубопроводи до газорозподільчої станції та передачу газу у газову мережу ВАТ «Дніпропетровськгаз»для подальшого транспортування Замовнику, а Замовник зобов’язується прийняти вказаний обсяг газу, оплатити послуги з його транспортування Трансгазу.

На виконання умов договору, позивачем відповідачу було надано послуги по транспортуванню природного газу обсягом 6730 м3 загальну суму 335,15 грн., що підтверджується актом приймання передачі газу від 30.01.2007 року, який належним чином підписаний та скріпленим печатками сторін.

Відповідач в порушення умов договору за надані позивачем послуги не розрахувався, в зв’язку з чим, у нього перед позивачем виникла заборгованість.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав свої зобов’язання, покладені на нього договором, в повному обсязі.

Відповідачем не надано жодних заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Як визначено частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 7.1, 7.2 договору сторони погодили, що оплата послуг по транспортуванню газу, наданих Трансгазом, здійснюється Замовником шляхом попередніх платежів до 30-го числа місяця, у якому надаються послуги по транспортуванню, на розрахунковий рахунок Трансгазу, а остаточні розрахунки за послуги по транспортуванню природного газу, що були надані у звітному місяці, здійснюються Замовником на підставі двосторонніх актів про виконання послуг по транспортуванню газу або щомісячних реєстрів грошовими коштами шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Трансгазу у термін до 15 числа місяця, наступного за звітним.

Отже, судом встановлено, що сторони погодили строк виконання зобов’язання щодо оплати вартості послуг по транспортуванню газу, проте відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов договору за надані послуги повністю не розрахувався.

Таким чином, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, а відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, то за таких обставин, позов в частині стягнення основного боргу в розмірі 335,15 грн. визнається судом обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача 37,43 грн. –інфляційні витрати та 9,38 грн. –3% річних за період прострочення платежу, та пеню за несвоєчасне виконання взятих відповідачем на себе зобов’язань в розмірі 26,98 грн. (розрахунок у матеріалах справи).

Згідно статті 614 Цивільного кодексу особа, яка порушила зобов’язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов’язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов’язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки, матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов’язання, з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню 9,38 грн. - три проценти річних від простроченої суми та 37,43 грн. –інфляційних витрат, розмір яких визначений за обґрунтованим розрахунком позивача.

Крім того, згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546, статті 549 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 8.2 договору за несвоєчасну оплату послуг по транспортуванню газу в терміни, зазначені у пункті 7.2 цього договору, Замовник повинен сплатити на користь Трансгазу, крім суми заборгованості, пеню в розмірі 0,5 відсотків від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше встановленої подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, а також понесені Трансгазом збитки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань в розмірі 29,98 грн., обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Судові витрати, згідно статті 44 Господарського процесуального кодексу України, складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат пов’язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов’язаних з розглядом справи.

З наданих позивачем доказів, що знаходяться в матеріалах справи, а саме платіжного доручення № PR1291 від 19.02.2008 року вбачається, що крім витрат по сплаті державного мита та за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, позивач поніс витрати в сумі 15,56 грн. на отримання довідки з органів статистики щодо знаходження відповідача в ЄДРПОУ, які відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України входять до складу судових витрат.

Оскільки стаття 49 Господарського процесуального кодексу України передбачає відшкодування судових витрат за рахунок винної сторони, то суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на сплату послуг щодо отримання довідки з ЄДРПОУ в розмірі 15,56 грн.

Враховуючи клопотання позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 15,56 грн. витрати понесені позивачем при отриманні довідки з органів статистики щодо знаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський содовий завод»в ЄДРПОУ.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 192, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 509, 525, 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,—

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський содовий завод»(02013, м. Київ, вул. Деревообробна, 5, ) на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України» в особі Дніпропетровського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз»(49035, м. Дніпропетровськ, Криворізьке шосе, 24, ) 335 (триста тридцять п’ять) грн. 15 коп. - основного боргу, 37 (тридцять сім) грн. 43 коп. - інфляційні витрати, 9 (дев’ять) грн. 38 коп. - 3% річних від простроченої суми, 26 (двадцять шість) грн. 98 коп. –пені, 102 (сто дві) грн. 00 коп. - державного мита та 118 (сто вісімнадцять ) грн. 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 15 (п'ятнадцять) грн. 56 коп. витрат, які пов’язані з отриманням довідки з органів статистики про знаходження відповідача в ЄДРПОУ.

3.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя

І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 06.03.2008 року.