ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14"
січня 2008 р.
Справа № 27/316-07

вх. № 11283/1-27

Суддя господарського суду Мамалуй О.О.

при секретарі судового засідання Макаровських А.С.

за участю представників сторін:

позивача - Ніколаєва І.С. - представника (за дорученням)  відповідача - ОСОБА_1. - особисто

розглянувши справу за позовом ТОВ "Небозвід" м.
Харків

до  СПДФО ОСОБА_1., м.
Харків

про стягнення 12000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ „Небозвід”, звернувся до суду з позовом, в якому в
якому (після уточнення позовних вимог 07.11.2007р.) прохає розірвати договір
підряду б/н від 01.11.2006р., укладений між позивачем та відповідачем, а також
стягнути з відповідача 12000 грн. попередньої
оплати, суму державного мита та судових
витрат на інформаційцно-технічне забезпечення судового процесу.

07 листопада 2007р. позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені та сум, з урахуванням індексу інфляції (арк. справи 22-27), але
зміст позовних вимог не був змінений позивачем, він не прохає суд стягнути ці
суми з відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що
13.11.2006р. він сплатив на рахунок відповідача 12000 грн. передплати за меблі,
які відповідач повинен був поставити позивачу відповідно до договора б/н від
01.11.2006р. Але, як вказує позивач, відповідач не виконав своїх обов'язків за
цим договором, не виготовив меблів за ескізами, та взагалі, навіть, саме
ескізів меблів не було виготовлено.

Позивач відзначає, що відповідачем самочинно, на власний ризик,
були поставлені йому деякі меблі, однак він цих меблів не заказував, не
приймав, не оплачував, ескізів на їх виготовлення - не узгоджував, актів
приймання-передачі  - не підписував.
Позивач відзначає, що повернути ці меблі відповідачу він не має можливості,
оскільки відповідач їх не забирає.

Відповідач - СПДФО ОСОБА_1. та його представник у відзиві на
позовну заяву та безпосередньо в судовому засіданні  проти позову заперечують. В обґрунтування
своїх заперечень відповідачі посилається на те, що отримавши 12000 грн., він
меблі виготовив та своєчасно поставив позивачу. Але, як стверджує відповідач,
вказана оплата (12000 грн.) та виготовлення меблів за ці гроші, відбулися не на
підставі договору б/н від 01.11.2006р., а на підставі окремої усної
домовленості між сторонами та рахунку № 41 від 01.11.2006р.

В судовому засіданні 09.01.2008р.було оголошено перерву до
14.01.2008р.

Під час вирішення спору представником відповідача двічі були
заявлені клопотання про відкладення розгляду справи, про ознайомлення з
матеріалами справи, які були задоволені судом.

У зв'язку з необхідністю витребування додаткових  документів та пояснень у сторін, ухвалою
заступника голови господарського суду Харківської  області Черленяка М.І., на підставі ст. 69 ГПК
України строк вирішення спору було продовжено до 14.01.2008р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив, що 01.11.2006 року між позивачем та відповідачем був
укладений договір підряду без номеру. На підставі умов вказаного договору
відповідач зобов'язувався виготовити для позивача меблі (стійка офісна та
стійка барна, кухня), відповідно до ескізу, (який є невід'ємною частиною
договору). Загальна вартість меблів -
12000 гривень. Позивач повинен був внести попередню оплату за меблі в
розмірі 70% від їх загальної  вартості.
Повна оплата передбачувалася після підписання акту виконаних робіт. Строк
виготовлення меблів -  впродовж 15 діб після
отримання передплати.

13.11.2006 року платіжним дорученням № 1879 (арк. справи 8)
позивач сплатив відповідачу 12000 гривень з формулюванням платежу: „Сплата за
меблі згідно рахунку № 41 від 01.11.2006р. ПДВ не передбачено”. Позивач
стверджує, що ці 12000 грн. є повною оплатою по договору б/н від 01.11.2006р.
Рахунку № 41 від 01.11.2006р. у позивача, за його ствердженням, не має.
Позивачем до матеріалів справи наданий завірений АКБ „Меркурій” електронний
лист від 14.12.2007р., відповідно до якого призначення платежу в платіжному
дорученні №1879 змінено з формулюванням „ сплата за меблі згідно договора
підряда б/н від 01.11.2006р. ПДВ не передбачено. Розглянувши цей лист, суд не
вважає його належним доказом по справі, оскільки зміна формулювання платежу
відбулася вже під час розгляду даної справи судом.

Позивач зазначає, що в березні 2007 року працівники відповідача
привезли позивачу якісь меблі (меблеву стійку), на які не затверджувалися
ескізи, які позивач не оплачував, та виготовлення яких він не оплачував.
Позивач ці меблі намагався повернути відповідачу, але відповідач їх не забирає.

Відповідач стверджує, що 12000 гривень він отримав не за договором
б/н від 01.11.2006р., а на підставі усної домовленості з позивачем, згідно
рахунку № 41 від 01.11.2006р. Саме на підставі цієї  домовленості, цього рахунку, та
отриманої  оплати він, за його
ствердженням, поставив позивачу меблі.

14 січня 2008р. відповідачем було заявлене клопотання про
витребування у позивача великої кількості бухгалтерських документів (податкових
декларацій, головної книги, розшифровок амортизаційних  витрат). Відповідач вважає, що при наявності
цих  документів він зміг би довести факт
постачання меблів позивачу.

Розглянувши вказане клопотання суд не знайшов підстав для його
задоволення, оскільки справа №27/316-07 розглядалася судом з 16 жовтня 2007р.,
і відповідач мав можливість у будь який момент під час її розгляду звернутися з
цим клопотанням. Але позивач з невідомих причин звернувся з ним саме у останній
день строку вирішення спору, коли суд вже не має можливості а ні відкласти
розгляд справи, а ні оголосити перерву на строк, достатній для надання
позивачем документів бухгалтерського та податкового обліку. Процесуальний строк
вирішення спору був подовжений заступником голови суду саме до 14.01.2008р.,
про що відповідач знав, оскільки 17.12.2007р. ознайомився з матеріалами справи.
Клопотань обох сторін  (чи  клопотання
однієї  сторони, погодженого з
другою стороною) про вирішення спору у більш тривалий строк, ніж встановлено
частиною першою статті 69 ГПК України -
не надходило.

10 січня 2008р. через канцелярію господарського суду відповідачем
було заявлене клопотання про витребування у позивача (або ознайомлення судом в
місці знаходження) первинних бухгалтерських
документів у вигляді рахунків та накладних за листопад 2006р. (з ціллю
встановлення наявності рахунку №41 від 01.11.2006р. та накладної №41 від
15.12.2006р.)  Розглянувши вказане
клопотання в судовому засіданні 14.01.2008р., суд не знайшов підстав для його
задоволення, оскільки клопотання розглядаються в судовому засіданні, а
14.01.2008 року суд вже не має можливості а ні відкласти розгляд справи, а ні
оголосити перерву на строк, достатній для надання позивачем первинних
бухгалтерських документів. Процесуальний строк вирішення спору був подовжений
заступником голови суду саме до 14.01.2008р., про що відповідач знав, оскільки
17.12.2007р. ознайомився з матеріалами справи. Клопотань обох сторін (чи  клопотання
однієї  сторони, погодженого з
другою стороною) про вирішення спору у більш тривалий строк, ніж встановлено
частиною першою статті 69 ГПК України -
не надходило 11.01.2008р.через канцелярію господарського суду
відповідачем було заявлене клопотання про продовження строку розгляду справи.
Окрім того, під час розгляду справи суд неодноразово витребував у позивача
рахунок № 41 від 01.11.2006р. та задавав питання про наявність у позивача
накладної № 41 від  15.12.2006р. Позивач
поясняв, що цих документів в нього не має, отже не можливо витребувати
документи, яких не має. Організація або проведення обшуку приміщень підприємства
позивача (на предмет виявлення рахунку та накладної),  або виїмка цих  документів - не входить до компетенції
господарського суду.

Розглянувши вказане клопотання в судовому засіданні 14.01.2008р.,
суд не знайшов підстав для його задоволення. Заступником голови суду строк
вирішення спору вже був продовжений, а стаття 69 ГПК України передбачає

можливість вирішення спору у більш тривалий строк лише за
клопотанням обох сторін  (чи  клопотанням
однієї  сторони, погодженого з
другою стороною). Позивач клопотання про продовження строку вирішення спору не
заявляв і клопотання відповідача не погоджував.

В судовому засіданні 09.01.2008р. відповідачем було заявлене
клопотання про витребування у позивача накладної № 41 від 15.12.2006р.
Розглядаючи вказане клопотання в судовому засіданні 14.01.2008р., суд  спитав представника позивача, чи є у позивача
ця накладна, на що представник позивача категорично відповів, що цієї  накладної у позивача не має, і не було.
Відповідач не зміг довести те, що він надавав позивачу цю накладну під час
постачання меблів (або те, що вона знаходиться у позивача зараз), позивач
стверджує, що в нього цього документу не має. Отже у суду не має підстав для
витребування у позивача документу, якого в нього не має, та факт існування
якого взагалі не доведений. 10 січня 2008р. через канцелярію господарського
суду відповідачем було заявлене аналогічне клопотання про витребування цієї
накладної (№41 від 15.12.2006р.). Розглянувши вказане клопотання в судовому
засіданні 14.01.2008р., суд відмовив в його задоволенні з тих же підстав.

10 січня 2008р. через канцелярію господарського суду відповідачем
було заявлене клопотання про залучення до матеріалів справи копії накладної
(№41 від 15.12.2006р.), копії рахунку (№41 від 01.11.2007р.) та довідки
відповідача про наявність в нього бухгалтерської  программи. Розглянувши вказане клопотання в
судовому засіданні 14.01.2008р., суд залучив до матеріалів справи ці документи.
Дослідивши їх, суд констатує, що копія накладної (№41 від 15.12.2006р.) та
копія рахунку (№41 від 01.11.2007р.) не можуть вважатися належними доказами по
справі. Ці документи мають надписи „Копия верна”, яка посвідчена підписом та
печаткою СПДФЛ ОСОБА_1.  Вони є
звичайними комп'ютерними роздруківками, які відповідач завірив під час подачі
до суду. Ніяких підписів та печаток з боку позивача ці документи не містять. Ці
документи не містять, навіть, підписів та печаток з боку відповідача (окрім
відбитку печатки, підпису та напису „Копия Верна”, що поставлені перед подачею
до суду). Отже, вказані документи не є доказами того, що відповідач здійснював
постачання позивачу тих меблів, які позивач оплатив.

12 грудня 2007р. відповідач, посилаючись на ст.ст. 22,28,30,32 ГПК
України, заявив клопотання про виклик в судове засідання та допит його
працівників - ОСОБА_2. та ОСОБА_3., які, за ствердженням відповідача,
безпосередньо поставили позивачу меблі. Розглянувши вказане клопотання, суд
залишає його без задоволення з наступних підстав:

1. Позивач не спростовує ствердження відповідача про те, що факт
постачання йому відповідачем меблів -  мав
місце.  Він лише стверджує, що ці меблі
він не заказував, ескізи на них -  не
узгоджував, грошові кошти в сумі 12000 грн. сплачував не за них, документів про
їх приймання не складав. Отже, сам факт постачання відповідачем меблів позивачу
не заперечується позивачем, а тому викликати працівників відповідача не має
потреби. Відповідач повинен довести те своє ствердження, що він поставив
позивачу саме ті меблі, за які позивач сплатив відповідачу 12000 грн., а
пояснення громадян, які безпосередньо поставили меблі, не можуть цього довести.
Доказами цього факту могли б бути рахунок № 41 від 01.11.2006р.,
товарно-транспортна накладна,  доручення
на отримання товару, акт приймання-передачі меблів -  але жодного з цих документів у відповідача
(за його поясненнями) не має та до матеріалів справи не надано;

2. Крім того, господарський суд не допитує працівників підприємств
та організацій в судовому засіданні, а може лише відібрати в них пояснення.

Під час розгляду справи відповідач заявив клопотання про
витребування з АКБ „Меркурій” (де обслуговується позивач) накладну на отримання
меблів № 41 від 15.12.2006р. Обґрунтовуючи вказане клопотання, відповідач
вказує, що в нього є інформація, що в банку позивача є другий екземпляр
накладної № 41 від 15.12.2006р. на постачання відповідачем позивачу меблів
(нібито передана позивачем до кредитної
справи). Відповідач не зміг пояснити суду, звідки в нього ця інформація,
отже, суд вважає це клопотання необґрунтованим. Суд витребував позивача інформацію
щодо наявності в нього, або в АКБ „Меркурій” вищевказаної  накладної. В судовому засіданні 14.01.2008р.
позивач надав до справи копію кредитного договору від 14.11.2006р. (кредитна
лінія на придбання медичного обладнання, автомобіля невідкладної  допомоги, поповнення оборотних коштів) та
пояснив, що накладну № 41 від 15.12.2006р. він в банк не надавав, взагалі її
ніколи не отримував. В кредитному
договорі №02-06К-70 від 14.11.2006р. не має відомостей про те, що
кредитна лінія, яка відкрита позивачу, стосується закупівлі меблів.

Суд констатує, що матеріалами справи підтверджений факт укладання
між сторонами договору підряду б/н від 01.11.2006р., відповідно до якого
відповідач повинен був виготовити та поставити позивачу меблі вартістю 12000
грн. Оригінал цього договору оглянутий в судовому засіданні, копія міститься в
матеріалах  справи.

Суд констатує, що матеріалами справи (платіжне доручення №1879)
підтверджений факт оплати позивачем відповідачу 12000 грн. за меблі.

Суд констатує, що матеріалами справи не підтверджений факт
постачання відповідачем позивачу меблів на суму 12000 грн.

Суд констатує, що в матеріалах справи не міститься доказів, які б
могли свідчити про наявність між сторонами інших договірних відносин стосовно
інших меблів, окрім тих відносин, що закріплені договором підряду б/н  від 01.11.2006р.

Суд констатує, що доказами по справі не підтверджено факту
існування ескізів на виготовлення меблів, узгодження цих ескізів сторонами,
існування актів приймання-передачі меблів від відповідача - позивачу, факту
існування рахунку № 41, накладних на постачання меблів від відповідача
позивачу, доручень на отримання меблів позивачем у відповідача.

Отже, факт сплати позивачем 13.11.2006р. 12000 гривень за меблі -
є доведеним. Факт отримання відповідачем цих 12000 гривень саме за меблі - є
доведеним. Факт постачання відповідачем позивачу меблів на ці 12000 гривень -
не доведений. Факт отримання позивачем від відповідача меблів на ці 12000
гривень - не доведений.

Матеріалами справи підтверджується факт постачання відповідачем
позивачу меблів, по яких позивач стверджує, що вони ним не оплачувалися та не
замовлялися, а їх номенклатура з ним не узгоджувалася. Відповідачем не
доведено, що це саме ті меблі, за які позивач сплатив відповідачу 12000
гривень. Не доведено відповідачем і того, що позивач ці меблі прийняв без
претензій до їх якісних  та
кількісних  властивостей.

Таким чином, факт сплати - доведений. Факт постачання товару саме
на цю сплату - не доведений. За таких підстав, позовні вимоги ТОВ „Небозвід”
стосовно стягнення з відповідача 12000 гривень є законними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Договір, згідно  з пунктом
1  частини  другої
статті  11 Цивільного  кодексу
України,  є  підставою
виникнення цивільних прав та обов'язків.
Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як
домовленість  двох або більше
сторін,  спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що  виникають
з договорів,  застосовуються
загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого
договору. Як  і будь-який правочин,  він є вольовим актом,  оскільки виражає  спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе  зобов'язань.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, договір  може
бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін
у  разі
істотного  порушення  договору другою  стороною
та в інших випадках,  встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору,  коли
внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Доказами по справі не доведено існування між позивачем та
відповідачем інших договірних правовідносин з приводу виготовлення меблів,
окрім договору підряду б/н від 01.11.2006р. Отже, сплату 12000 гривень за
платіжним дорученням №1879 слід вважати оплатою саме за цим договором. Між тим,
по справі відсутні докази того, що відповідач, отримавши 12000 гривень,
поставив  відповідачу меблі, що є
предметом договору б/н від 01.11.2006р., поставив в належній якості, кількості
та номенклатурі. Відсутні ескізи на ці меблі, відсутні акт приймання робіт, та
акт виконаних робіт, існування яких
передбачене п.1.4. та 4.1. договору б/н від 01.11.2006р.

Отже, відповідач договір підряду б/н від 01.11.2006р. не виконав,
чим істотно цей договір порушив.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги ТОВ „Небозвід” стосовно
розірвання договору підряду б/н від 01.11.2006р. є законними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд
відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового  процесу  та
інші  витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються   при
задоволенні позову на відповідача.

Керуючись ст.8 Конституції України, ст.ст. 43,49, 82-85 Господарського
процесуального  кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити. Розірвати договір підряду б/н від
01.11.2006р., укладений між позивачем - товариством з обмеженою
відповідальністю „Небозвід” (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 90, рах. №
86  в АКб „Меркурій” м. Харків,
МФО 351663, ) та суб'єктом підприємницької  діяльності - фізичною особою
ОСОБА_1(АДРЕСА_1, рах. № НОМЕР_1в ХОФ АКБ „Укрсоцбанк” м. Харків, МФО НОМЕР_2,
код НОМЕР_3).

2. Стягнути з відповідача - суб'єкта підприємницької  діяльності - фізичної особи ОСОБА_1(АДРЕСА_1,
рах. № НОМЕР_1в ХОФ АКБ „Укрсоцбанк” м. Харків, МФО НОМЕР_2, код НОМЕР_3) на
користь позивача - товариства з обмеженою відповідальністю „Небозвід” (61002,
м. Харків, вул. Сумська, буд. 90, рах. № 86  в АКБ „Меркурій” м. Харків, МФО 351663, ) 12000 грн., передплачені позивачем за платіжним дорученням №
1879 від 13.11.2006р.

3. Стягнути з відповідача - суб'єкта підприємницької  діяльності - фізичної особи ОСОБА_1(АДРЕСА_1,
рах. № НОМЕР_1в ХОФ АКБ „Укрсоцбанк” м. Харків, МФО НОМЕР_2, код НОМЕР_3) на
користь позивача - товариства з обмеженою відповідальністю „Небозвід” (61002,
м. Харків, вул. Сумська, буд. 90, рах. № 86  в АКБ „Меркурій” м. Харків, МФО 351663, ) суму державного мита в розмірі 120 грн. та 118 грн. судових
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ
після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано __________________

Суддя
Мамалуй О.О.