ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.01.2008                                                              Справа № 17/265

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ушак І.Г. у відкритому судовому засіданні за участю представників:

позивача –Фраткіна Т.Ф., представник за довіреністю;

відповідача –Чичура І.В., директор товариства;

третя особа без самостійних вимог - не з’явився

розглянув справу за позовом регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області , м. Ужгород (далі - РВ ФДМУ) до товариства з обмеженою відповідальністю „Сільва”, с. Довге Іршавського району (далі –ТОВ „Сільва”) за участю державного підприємства „Довжанське лісомисливське господарство”, с. Довге Іршавського району як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору (далі –ДП „ДЛМГ”) про зобов’язання звільнити приміщення

Позивач звернувся із вказаними вимогами, посилаючись на закінчення строку дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, укладеного відповідачем та третьою особою - учасниками даного судового розгляду – на термін з 1.03.02р. по 1.03.07р. (далі –договір оренди від 27.02.02р.). Представник позивача у ході судового розгляду наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на долучені до матеріалів справи документи, зокрема, власні листи від 21.02.07, 15.03.07 на адресу сторін договору про закінчення дії договору та про звільнення орендованого приміщення.

Відповідач поданим суду відзивом на позов та його представник у судовому засіданні заперечує проти позову, посилаючись на те, що жодна із сторін договору оренди після закінчення строку його дії не заявила про намір припинити його, отже дія договору продовжена на той же строк та на тих же умовах. Крім того посилається на те, що після закінчення строку дії договору сторонами 28.04.07р. була укладена додаткова угода про внесення змін до договору оренди, що також свідчить про відсутність заперечень сторін щодо продовження договірних відносин.

Третя особа у справі без самостійних вимог на предмет спору –орендодавець за договором –участі уповноваженого представника у судовому розгляді не забезпечила, листами №№ 3, 4 від 9.01.08 на адресу суду просить розглянути спір без участі його представника, повідомляє про відсутність заборгованості ТОВ „Сільва” по орендній платі, долучивши копії платіжних документів за період з 12.02.07 по 10.12.07р., та не заперечує проти орендних відносин з останнім.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

Предметом спору є вимога позивача про зобов’язання відповідача звільнити приміщення займане ним на підставі договору оренди, у зв’язку із закінченням строку дії останнього. Таким чином, спірні відносини у даній справі виникли з виконання договірних зобов’язань відповідача та третьої особи у справі як сторін договору оренди державного майна, а також позивача як органу, що здійснює державну політику у сфері оренди державного майна, тому регулюються приписами Закону України „Про оренду державного та комунального майна”.

За приписами ст.ст. 10, 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” в редакції станом на час виникнення спірних відносин (далі –Закон України) термін дії договору оренди є істотною умовою договору, яка визначається за погодженням сторін; у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору оренди, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Матеріалами справи, зокрема, договором оренди від 27.02.02, актом прийняття-передачі орендованих основних засобів від 27.02.02р., додатковою угодою № 1 від 28.04.07р., письмовим поясненням орендодавця, доказами здійснення орендної плати за період з лютого по грудень 2007р. та поясненнями представників сторін у судовому засіданні встановлено, що ДП ”ДЛМГ” –балансоутримувач окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності - будівлі магазину-кафе (загальною площею 123,90 кв.м) в с. Довге Іршавського району по вул. Січових стрільців, 2а - 27.02.02 уклав договір оренди зазначеного майна з ТОВ „Сільва” та передав його останньому за актом прийняття-передачі.

Умовами даного договору (п.п. 10.1., 10.6.) передбачено, що він укладений строком на п’ять років - з 01.03.02р. по 01.03.07р. і вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця.

Відповідач після 1.03.07 продовжує користування орендованим майном, здійснює оплату орендної плати у порядку встановленому договором.

28.04.07 сторони договору уклали додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору оренди, що стосувалися визначення та порядку внесення орендної плати.

З огляду на наведені обставини та за приписами Закону України сторони договору правомірно вважають договір оренди, що був укладений строком на п’ять років до 1.03.07р., продовженим на наступні п’ять років до 12.03.12р., оскільки на протязі місяця після 1.03.07 відсутні заяви сторін договору про припинення його дії, натомість сторонами після 1.03.07 вчинено дії (укладено додаткову угоду, здійснюється оплата орендної плати), що свідчать про продовження договірних відносин.

За таких обставин вимоги позивача щодо зобов’язання відповідача звільнити спірне приміщення не підлягають задоволенню судом, оскільки не відповідають умовам укладеного сторонами договору оренди та вищенаведеним приписам чинного законодавства з питань оренди майна, що є державною власністю.

При цьому, суд не приймає листи позивача від 21.02.07, 15.03.07 на адресу сторін договору про закінчення дії договору та про звільнення приміщення як заяви про припинення дії договору у розумінні ст. 17 Закону України, оскільки позивач не є стороною даного договору.

З огляду на викладене, керуючись ст. 10, 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, ст.ст. 4-3, 33, 43, 44-49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,

суд вирішив:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ушак І.Г.