ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2008 р.
Справа № 38/25-08

вх.
№ 693/6-38

Суддя
господарського суду Жельне С.Ч.

при секретарі
судового засідання Мельнік Р.В.

за участю
представників сторін:

позивача -
ФОП ОСОБА_1., м. Харків,  відповідача -
ОСОБА_2 дов. ВКЕ 630424 від 11.02.2008 року.

розглянувши
справу за позовом ФОП ОСОБА_1., м. Харків

до  ФОП ОСОБА_3., м. Харків та зустрічний позов
ФОП ОСОБА_3., м. Харків  до ФОП ОСОБА_1.,
м. Харків про визнання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від
03.01.2008р. дійсним та визнання за ним право власності на об'єкт нерухомого
майна.

про визнання
договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить суд, з посиланням
на ст.ст. 203, 657 Цивільного кодексу України, визнати недійсним договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі від 03.01.2008 р., що укладений у простій
письмовій формі.

07 лютого 2008
року відповідач подав зустрічний позов про визнання договору купівлі-продажу
нежитлової будівлі від 03.01.2008р. дійсним та визнання за ним право власності
на об'єкт нерухомого майна, що розташований по АДРЕСА_1

Ухвалою
господарського суду від 12.02.2008 року зустрічний позов прийнятий судом для
спільного розгляду з первісним позовом.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримує, просить суд повністю відмовити в задоволенні зустрічного
позову та задовольнити вимоги первісного позову у повному обсязі.

Представник
відповідача в судовому засідання проти позовних вимог первісного позову
заперечує та підтримує в повному обсязі позовні вимоги зустрічного позову.

Вислухавши
представників сторін по справі, та
дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне:

03.01.2008 року
між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3. був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу
нежитлової будівлі літ. „Г-1” загальною площею 1021,2 кв.м., розташованої
ААДРЕСА_1

03.01.2008 року спірний об'єкт
нерухомого майна був переданий покупцю за актом приймання-передачі.

Спірна
нежитлова будівля на момент укладення договору купівлі-продажу від 03.01.2008р.
належала позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу без
номеру від 25.02.2006 року.

Ціна продажу,
відповідно до умов договору від 03.01.08р., склала 130000,00грн. Покупець у
повному обсязі розрахувався з продавцем, що підтверджується товарним чеком від
03.01.2008р.

Сторони
зобов'язувалися у триденний строк з моменту підписання договору здійснити його
нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію, однак на момент звернення до
суду договір нотаріально посвідчений та зареєстрований не був.

10.01.2008р.
відповідач звернувся до позивача з листом, у якому пропонував виконати умови
вищезазначеного договору, а саме здійснити його нотаріальне посвідчення та
реєстрацію. Також, відповідачу було запропоновано на власний розсуд обрати
нотаріуса та час нотаріального посвідчення і державної реєстрації договору.

У відповіді на лист відповідача від 15.01.2008
року, позивач посилаючись на недостатність часу пропонував перенести
нотаріальне посвідчення та реєстрацію договору на пізніший термін.

У відзиві на
зустрічний позов від 08.02.2008р. та у судовому засіданні позивач підтвердив
звернення відповідача щодо здійснення нотаріального посвідчення договору. Свою
відмову пояснив відсутністю часу у зв'язку з провадженням господарської
діяльності.

Статтею 526
Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов вимогам  відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до
ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно
статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором
або законом. Відповідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна
може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа,
який засвідчує його право власності.

У відповідності
до  ч.2 ст. 220 Цивільного кодексу
України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов  договору, що
підтверджується  письмовими
доказами,  і  відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд
може визнати такий договір дійсним. У
цьому  разі  наступне нотаріальне посвідчення договору не
вимагається.

Частинами 3 та
4 ст. 334 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на майно
за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду
про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про
відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача
виникає з моменту такої реєстрації.

Спірний договір
відповідає нормам чинного законодавства України, та відповідає іншим вимогам, з
якими закон пов'язує дійсність правочину, містить всі істотні умови, виконаний
сторонами.  Згідно акту
приймання-передачі від 03.01.2008 року позивач передав, а відповідач прийняв
майно, платіжний документ від 03.01.08р. свідчить про виконання відповідачем
свого зобов'язання оплатити вартість придбаного нерухомого майна.

Дії сторін щодо
відчуження спірної будівлі були здійснені шляхом підписання договору
купівлі-продажу від 03.01.2008 року, підписання акту приймання-передачі від
тієї ж дати, здійснення розрахунку за договором та прийняття останнього  позивачем. Невідповідність форми договору
купівлі-продажу від 03.01.2008 року вимогам закону виникла виключно внаслідок
бездіяльності позивача.

За викладених
вище обставин, суд вважає за можливе визнати дійсним договір купівлі-продажу
спірного нерухомого майна від 03.01.2008 року, та визнати право власності на
нежитлову будівлю літ. „Г-1” загальною площею 1021,2 кв.м., розташовану
ААДРЕСА_1  - за  відповідачем.

Згідно ст. 19
Закону України  «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для державної
реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на
нерухоме майно, обмежень цих прав, зокрема є рішення суду стосовно речових прав
на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили. Рішення суду,
яке набрало чинності, є обов'язковим для виконання для усіх підприємств,
органів та установ, у тому числі для БТІ щодо здійснення державної реєстрації
права власності на спірну будівлю за відповідачем.

Відповідно до
статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України  державне мито у сумі 1385,00 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн.
підлягають покладанню на позивача.

На підставі
вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в
задоволенні первісного позову в повному обсязі.

2. Зустрічний
позов задовольнити повністю.

3. Визнати
дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі б/н від 03.01.2008 року,
укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3.

4. Визнати
право власності за фізичною особою -підприємцем ОСОБА_3(ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий 25.05.2000р. Московським РВ ХМУ УМВС
України в Харківській області, місце проживання АДРЕСА_2) на нежитлову будівлю
літ. «Г-1»загальною площею 1021,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

5. Стягнути з
фізичної особи -підприємця  ОСОБА_1.
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце проживання АДРЕСА_3п/р № НОМЕР_3в ХОФ
АКБ „Укрсоцбанк” м. Харків, МФО 351016) на користь фізичної особи -підприємця
ОСОБА_3.  (п/р № НОМЕР_4в ХОФ АКБ
„Укрсоцбанк” м. Харків, МФО 351016) -
1385,00 грн. державного мита та 118,00 грн. судових витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ
після набрання рішенням законної сили.

Суддя
Жельне С.Ч.