ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.03.08 р.                     Справа № 21/26пн

Позивач: Відкрите акціонерне товариство “Макіївський коксохімічний завод” м. Макіївка

до відповідача: Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк

3-я особа: Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

про зобов’язання припинити певні дії

Суддя Матюхін В.І.

Представники:

позивача: Краснов В.М. - заст. нач. юр. від. за довіреністю № 07-2066 від 28.12.07р.,

Самойлова Н.Г. –юр. за довіреністю № 07-2065 від 28.12.07р.

відповідача: Андрєєнков А.В. – юр. за довіреністю № Н-01/1572 від 16.05.07р.,

Алмамедов О.Р. – юр. за довіреністю № Н-01/695 від 03.03.08р.,

Гладкоскок Л.І. – заст. нач. фін.-екон. служби за дов. № и.о.Н-01/4437 від 20.11.07р.

3-ї особи: Широков В.Г. – ст. інсп. за довіреністю № 4042/10/10 від 05.02.08р.

Відкрите акціонерне товариство “Макіївський коксохімічний завод” звернулося до суду з позовом про зобов’язання Державне підприємство „Донецька залізниця” припинити дії, пов’язані з безпідставним нарахуванням та списанням з особового рахунку заводу податку на додану вартість (ПДВ) на плату за користування вагонами, які належать іншим державам.

В обґрунтування позову позивач посилається на неправомірність та безпідставність нарахування відповідачем ПДВ на відшкодування плати за користування іновагонами та списання спірної суми з його особового рахунку, незважаючи на застереження, зазначені у відомостях плати за користування вагонами, а також на:

- умови договору №369/85 від 16.06.05р.;

- ст.55, 124 Конституції України;

- ст.ст.13, 15, 16 Цивільного кодексу України;

- ст.20 Господарського кодексу України;

- Закон “Про податок на додану вартість”

- ч.9 ст.10 Закону України “Про залізничний транспорт”;

- Статут залізниць України;

- Правила користування вагонами та контейнерами.

Залізниця вимоги позивача не визнає посилаючись на їх необґрунтованість, відсутність порушення будь-яких зобов’язань перед позивачем та на те, що:

- згідно п.1.3 ст.1 Закону України “Про податок на додану вартість” залізниця є платником податку на додану вартість та зобов’язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, який сплачує покупець;

- залізниця зобов’язана включати ПДВ у ціну наданих послуг та утримувати його з покупців цих послуг;

- окремого погодження покупця на оплату ПДВ (окрім узгодження вартості наданих залізницею послуг) не передбачено законодавством України та укладеним між сторонами договором.

3-я особа наполягає на правомірності дій Донецької залізниці.

Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами і 3-ю особою чинного законодавства щодо нарахування ПДВ на відшкодування плати за користування іновагонами та його списання. Позивач вважає неправомірним нарахування відповідачем ПДВ на відшкодування плати за користування іновагонами та списання ПДВ з особового рахунку без його згоди на це. Залізниця і податкова служба наполягають на тому, що позивач з вартістю отриманих від залізниці послуг (користування іновагонами) повинен сплатити ПДВ.

Розгляд справи закінчено 19.03.2008р.

Для підготовки і оголошення повного тексту рішення у судовому засіданні оголошувалася перерва до 11-00год. 24.03.2008р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

Між позивачем та відповідачем укладений договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № 369/85 від 16.06.05р., предметом якого є надання залізницею ВАТ “Макіївський коксохімічний завод” (вантажовласник) послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п.2.3 Договору залізниця зобов'язалась здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з вантажовласником за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станції Ясинувата, Макіївка Донецької залізниці. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкрила для вантажовласника особовий рахунок 3812503 з присвоєнням коду № 3239.

За змістом абз.2 п.2.3 договору вантажовласник зобов’язувався здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під'їзній колії, на відповідний рахунок залізниці ТехПД Ясинувата. Одержані кошти залізниця мала зараховувати на особовий рахунок вантажовласника.

Порядок проведення розрахунків за надані послуги встановлено розділом 3 договору, зокрема п. 3.1 визначено, що розмір плати за користування вагонами і контейнерами, наданими на під'їзні колії, вантажовласник сплачує згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами.

Відповідно до п.3.2. договору та залізниця списує відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами і контейнерами, штрафи) на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами.

Донецькою залізницею крім вагонів власності залізниць України позивачу подаються і вагони власності інших держав, зокрема Російської федерації для здійснення вантажно-розвантажувальних робіт, облік часу перебування яких на під’їзній колії проводиться станцією Макіївка за відомостями плати за користування вагонами.

Відомості плати за користування вагонами відповідачем підписуються із зауваженнями. Завод заперечує проти нарахування і не дає згоди на списання з його особового рахунку суми податку на додану вартість, нараховану у розмірі 20% на плату за користування іновагонами.

Незважаючи на застереження позивача залізницею здійснюється списання з особового рахунку заводу податку на додану вартість на суму відшкодування плати за користування вагонами, які належать іншим державам. Факт списання ПДВ відповідачем не заперечується.

Зважаючи на те, що:

Стаття 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, порядок укладання яких встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або Правилами перевезень.

Відповідно до частини 9 статі 10 Закону України “Про залізничний транспорт” розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

Відповідно до статті 62 Статуту залізниць України порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць. Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. Платежі за перевезення експортно-імпортних вантажів здійснюються згідно з міжнародними угодами та чинним законодавством.

Згідно статті 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організується на договірних засадах.

Взаємовідносини між ДП “Донецька залізниця” та ВАТ “Макіївський коксохімічний завод” врегульовані договором № 369/85 від 16.06.05р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Порядок користування вагонами інших держав визначений Постановою Кабінету міністрів України від 28.10.1996р. № 1312 “Про номерний облік простою вантажних вагонів, які належать іншим державам”.

Частиною 4 ст.119 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовласники та порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій у порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних договорів з цих питань.

Тобто, за диспозицією цієї норми у разі знаходження у українських вантажовласників (зазначені у ст.5 Статуту) та портів під навантажувально-розвантажувальними операціями вагонів, що належать іншим державам, відповідна українська залізниця має право на відшкодування (компенсацію) за рахунок цих вантажовласників (портів) витрат, що були понесені саме нею (залізницею) у зв’язку з оплатою іноземній залізниці вартості користування відповідними вагонами при умові, що ці витрати були нею дійсно понесені.

Терміни “плата за користування вагонами” і “відшкодування плати за користування вагонами” не є тотожними, так як у першому випадку плата сплачується за надану послугу - користування вагонами залізниць України (ст.ст.1,119 Статуту), а у другому – відшкодовуються витрати залізниці, яка вона понесла від сплати плати за користування іновагонами.

Розмір різниці між вартістю користування іновагонами та українськими вагонами коливається: у перші години різниця складає декілька разів на користь українських вагонів з точки зору вантажовідправників (вантажоодержувачів); поступово з часом знаходження вагонів у відправника вона зменшується, але на розгляд спору по суті це не впливає, так як за користування українськими вагонами вноситься плата фактично невизначеним колом осіб, а за користування іновагонами – відшкодовується плата і тільки вантажовласниками і портами, тобто обмеженим колом осіб.

Відповідно до “Правил експлуатації, пономерного обліку та розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав”, затверджених на п’ятнадцятому засіданні Ради залізничного транспорту держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав 24.05.1996р. зазначені іноземні вагони передаються іноземними залізницями українським залізницям, які і є користувачами цих вагонів. За користування ними відповідну плату іноземним залізницям вносять саме українські залізниці.

Вантажовідправники, вантажоодержувачі та порти не є користувачами іноземних вагонів, одержаних ними від українських залізниць для виконання вантажних операцій і Закон “Про податок на додану вартість” не передбачає нарахування ПДВ на суми, що підлягають відшкодуванню одними особами на користь інших у зв’язку із внесенням останніми цих сум третім особам на виконання відповідних зобов’язань. Тобто, обсяг відшкодування плати за користування іноземними вагонами не є базою оподаткування у розумінні Закону, у зв’язку з чим нарахування ПДВ на ці суми є взагалі безпідставним.

В розумінні приписів Закону України „Про податок на додану вартість” відшкодування витрат однією особою на користь іншої особи не можна ототожнювати як власне плату за надані послуги.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і серед способів захисту цивільних прав та інтересів зазначено і припинення дії, яка порушує право. Аналогічна норма передбачена і ст.20 Господарського кодексу України.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про те, що відповідачем без достатніх правових підстав списуються з особового рахунку позивача грошові кошти як податок на додану вартість.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати в межах, встановлених законодавством, покладаються на відповідача.

На підставі ст.16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, Закону України „Про податок на додану вартість”, ч.4 ст.119 Статуту залізниць України, “Правил експлуатації, пономерного обліку та розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав”, затверджених на п’ятнадцятому засіданні Ради залізничного транспорту держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав 24.05.1996р. і керуючись ст.ст.33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов’язати Державне підприємство „Донецька залізниця” припинити дії, пов’язані з нарахуванням та списанням з особового рахунку Відкритого акціонерного товариства “Макіївський коксохімічний завод” податку на додану вартість на суму відшкодування плати за користування вагонами, які належать іншим державам.

Стягнути з Державного підприємства “Донецька залізниця” (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, п/р 19 в Донецькій філії АБ „Експрес-банк”, МФО 335838, ) на користь Відкритого акціонерного товариства “Макіївський коксохімічний завод” (86106, м. Макіївка Донецької області, вул. Горького, 1, п/р 7061 у Донбаській філії ВАТ „Кредитпромбанк” м. Донецьк, МФО 335593, ) 85,00грн. на відшкодування витрат по сплаті державного мита, 118,00грн. на відшкодування витрат по сплаті послуг інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду. Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом 10 днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом.

Суддя Матюхін В.І.

Надруковано примірників:

1 – до справи;

1 – позивачу;

1 – відповідачу;

1- 3-й особі.

Виконала:

Тел.381-91-18