Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2008 р. Справа № 29/572-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Гудковій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Стовпівський М.В., Скотаренко С.Т.

відповідача - Лук*яненко Н.В., Курочкін В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 77Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 18.12.07 р. по справі № 29/572-07

за позовом Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка", м. Харків

до Колективного підприємства молодіжного житлового комплексу "Моноліт", м. Харків

про стягнення 48734,00 грн.

встановила:

У листопаді 2007 році позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 41300 грн. основного боргу, пені в сумі 7434 грн., та судові витрати посилаючись на те, що відповідно умов договору № 1438/21 від 25.11.04 р., позивач виконав свої зобов’язання відповідно до п. 2.1.1, п. 2.1.2 договору та передав відповідачу згідно акту від 02.12.04 р. незавершене будівництво, а відповідач свої зобов’язання щодо оплати 41300 грн. не здійснив .

Рішенням господарського суду Харківської області по справі № 29/572-07 від 18.12.2007 р. (суддя - Тихий П.В.) в позові відмовлено частково та стягнуто з відповідача 41300 грн. боргу, 3453,36 грн. пені, 447,53 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що позивач виконав свої зобов’язання та передав відповідачу незавершене будівництво двох секцій житлового будинку, а відповідач свої зобов’язання щодо оплати 41300 грн. не виконав, відповідачем не було надано доказів погашення суми боргу.

Відповідач з рішенням господарського суду Харківської області не погоджується, надав апеляційну скаргу, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення господарського суду в частині стягнення компенсації в розмірі 22678 грн. та пені, оскільки рішення було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з’ясовані обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи, зокрема судом не було встановлено фактичного понесення збитків позивачем. Відповідачем не були надані документі, які підтверджують сплату громадянам компенсації за знесені будинки.

У апеляційної скарзі відповідач зазначив, що суд в супереч вимогам ГПК України розглянув справу за відсутністю його представника, тим самим порушив процесуальні права відповідача, передбачених ст. 22 ГПК України .

Позивач з обставинами викладеними у апеляційної скарзі не погоджується, подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому вважає прийняте по справі рішення законним, обґрунтованим та таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування вказаного, позивач зазначає, що предметом розгляду господарського суду Харківської області було невиконання умов договору № 1438/21 від 25.11.2004 р. в частині зобов’язання КП МЖК «Моноліт»відповідно до п. а) і б) п. 2.2.1 вищевказаного договору. А саме відшкодувати ДП «ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка»витрати на компенсацію громадянам за знесені домоволодіння № 68, № 74, № 74А по вул. Селянська у сумі 22 678 грн., а також витрати за виконані будівельно-монтажні роботи по двом секціям будинку № 36 по вул. Селянській у сумі 18622 грн. та пені у розмірі 3453,36 грн.

Відносно вимог відповідача представити документі, які підтверджують сплату громадянам компенсації за знесені домоволодіння по вище зазначеній адресі позивач зазначив, що відповідні документи зберігаються три роки, що підтверджується виписками з наказу № 41 від 20.07.98 р. Головного Архівного Управління при КМ України. З 1988 р. по теперішній час скарг від громадян про не виплату їм компенсацій за знесені домоволодіння до ДП «ХПЗ»ім. Т.Г.Шевченка не надходило. Виплата компенсацій громадянам за знесені домоволодіння стосується лише ДП «ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка»і самих громадян чиї домоволодіння були знесені, і ніякого відношення до цього питання КП МЖК «Моноліт»відповідно до умов договору № 1438/21 від 25.11.2004 р. не має. Фінансові зобов’язання відповідача виникли з умов вищезазначеного договору, який має безпосередній, а не умовний характер, як стверджує відповідач.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, вислухавши представників позивача та відповідача встановила, що рішенням міськвиконкому № 265-22 від 16.11.1988р. позивачу була відведена земельна ділянка пл. 3,2 га і дозволено будівництво першої черги МЖК по вул. Селянській.

Зазначені земельні ділянки були вилучені з користування громадян, згідно з рішенням міськвиконкому від 13.01.1988 р. № 22-4, а житлові будинки, які належали громадянам, підлягали відселенню та зносу у 1988 -1989 р.р. Позивач виконав рішення міськвиконкому відселив громадян та зніс житлові будинки, громадянам була сплачена компенсація за знесені будинки в сумі 22678 грн.

Перша секція сьомого житлового будинку була побудована та прийнята в експлуатацію у 1999 р., а будівництво двох секцій будинку було припинено із-за відсутності фінансування.

Рішенням Харківського міськвиконкому від 12.04.2000 р. № 394 відповідачу були передані функції замовника на будівництво у 2000 –2002 р. двох секцій житлового будинку по вул. Селянській, 36 і відповідачу надано право користування земельною ділянкою площею 0,46 га.

На виконання зазначеного рішення, сторонами був укладений договір № 1438/21 від 25.11.04 р., згідно з умовами якого, позивач зобов'язався передати відповідачеві незавершене будівництво двох секцій житлового будинку № 36 по вул. Селянській в м. Харкові, а відповідач зобов'язався відшкодувати позивачу витрати по компенсації громадянам за знесені будинки № 68, 74, 74-а в розмірі 22678 грн. та витрати на виконані будівельна - монтажні роботи в розмірі 18622 грн. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, що підтверджується актом від 02.12.04 р., передав відповідачеві незавершене будівництво двох секцій житлового будинку у сумі 41300 грн., а відповідач свої зобов’язання за договором не виконав, грошові кошти в розмірі 41300 грн. позивачу не сплатив.

Як свідчать матеріали справи, за своєю правовою природою, укладений між сторонами договір, є договором купівлі -продажу, а відносини по купівлі - продажу регулюються нормами Цивільного Кодексу України .

Відповідно до ст.ст. 692, 712 ЦК України, згідно з якими покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку досудового врегулювання майнового спору позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 21-г/63 від 12.07.2007 р., що містила в собі вимогу про погашення суми боргу в розмірі 41300 грн., яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Посилання відповідача на те, що договір носив умовний характер та позивач не надав документи, підтверджуючи витрати, безпідставне та спростовується матеріалами справи, зокрема при укладанні договору та встановленні вартості об’єкта незавершеного будівництва сторони узгодили витрати, які були понесені позивачем при підготовці до будівництва та будівництві двох секцій, договором не передбачалось надання документів, які підтверджують витрати по компенсації громадянам за знесені будинки, так як ці витрати увійшли у вартість об’єкта незавершеного будівництва.

Як свідчать матеріали справи, зокрема акт від 02.12.04 р., підписаний керівниками сторін, позивач передав відповідачеві незавершене будівництво двох секцій житлового будинку у сумі 41300 грн. та проектну – кошторисну документацію по будівництву будинку, а відповідач прийняв незавершене будівництво і проектну - кошторисну документацію. Тобто, сторони договором та актом узгодили вартість незавершеного будівництва двох секцій житлового будинку у сумі 41300 грн. і зауважень по цьому питанню не було. Крім зазначених документів вартість незавершеного будівництва у сумі 41300 грн. підтверджується формою «2кб»за 1999 р. Первинні документі, які підтверджують сплату громадянам компенсації за знесені домоволодіння не збереглись, так як відповідні документі зберігаються три роки, що підтверджується виписками з наказу № 41 від 20.07.98 р. Головного Архівного Управління при КМ України. З 1988 р. по теперішній час скарг від громадян про не виплату їм компенсацій за знесені домоволодіння до ДП «ХПЗ»ім. Т.Г.Шевченка не надходило.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача, оскільки відповідачем не надано доказів визнання в установленому законом порядку договору № 1438/21 від 25.11.2004 р. недійсним, відповідач не звертався до суду з зустрічними позовними вимогами.

Суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором у сумі 41300 грн.

Пунктом 3.4 вказаного договору сторони встановили відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у вигляді пені в розмірі 0,1%.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 цього закону передбачено, що розмір пені, передбачений ст. 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд першої інстанції правомірно вважав, що відповідач не виконав свої зобов'язання по оплаті у термін, встановлений договором, нарахована позивачем пеня в сумі 3453,36 грн. відповідає умовам договору та вимогам законодавства і підлягає стягненню. В задоволенні позову в частині стягнення 3980,64 грн. пені слід відмовити у зв’язку з невірним розрахунком.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що відповідачем не виконано.

Посилання відповідача на порушення норм процесуального права необґрунтовано та не підтверджується матеріалами справи.

Судом першої інстанції було направлено ухвалу про порушення провадження по справі від 24.10.2007 року по справі за № 29/572-07 за адресою зазначеною в позові, зазначена ухвала одержана відповідачем, представник відповідача приймав участь в судових засідання та надавав заперечення. В судовому засіданні, яке розпочалося 12.11.07 р. було оголошено перерву до 22.11.07 р., до 26.11.07 р. та до 05.12.07 р. для надання сторонами додаткових доказів по справі. 26.11.07 р. відповідач надав суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказано, що позивачем не надано суду доказів сплати коштів громадянам в якості компенсації за знесені приватні будинки.

5.12.2007 р. в судовому засіданні, в якому приймав участь представник відповідача, розгляд справи був відкладений на 18.12.2007 р., про що відповідачу було відомо, однак відповідач не з’явився в судове засідання.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам, а мотиви відповідача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 526, 530, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 101-105 ГПК України

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2007 р. по справі № 29/572-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

Плужник О.В.

Повний текст постанови підписано 15.02.2008 р.