ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2008
Справа № 2-704/07

Дніпропетровський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів:  Лотоцької Л.О., Бахмат Р.М.

при секретарі: Пруднікової Г. В.

за
участю представників, які були присутні у судовому засіданні 06.03.2008 року:

позивача:
ОСОБА_1- фізична
особа, паспорт НОМЕР_1 від 29.04.1996 року

відповідача: Фененко Я.В.- предст.,
дов.№458 від 04.12.2007 року

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 (м. Дніпропетровськ)
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від
13.12.2007р. у справі №2-704/07

за позовом: ОСОБА_1 (м. Дніпропетровськ)

до: закритого акціонерного товариства
“Оріль” (м. Дніпропетровськ)

про: стягнення 10500 грн.
вартості акцій та 4095 грн.-3% річних

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2007
року  по справі №2-704/07 (суддя
Черновський Г.В.) було відмовлено в позові ОСОБА_1 (м. Дніпропетровськ) до
закритого акціонерного товариства “Оріль” (м. Дніпропетровськ) про стягнення
10500 грн. вартості акцій та4 095 грн. -3% річних.

Не
погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач -ОСОБА_1(м. Дніпропетровськ) -подав
апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 13.12.2007 року по справі №2-704/07, прийняти
нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач
посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого
районного суду, обставинам справи. Скаржник вважає, що правління АТ “Оріль” і
ЗАТ “Оріль” порушили ст.ст. 4, 25 Закону України “Про власність” та Положення
про порядок реєстрації випуску акцій і інформації про емісії в період
реорганізації товариства” від 30.12.1998р. №221 і ввели в оману комісію з цінних
паперів при реєстрації акцій у зв'язку з перереєстрацією товариства. Були
порушені права позивача як учасника товариства. На думку позивача висновок суду
про сплив строку позовної давності є безпідставним, оскільки судом не
встановлено коли саме було порушено його право у 2002 році або раніше
(документи товариства за період його існування не збереглися). В даному випадку
слід було застосовувати ст. 258 Цивільного кодексу України -спеціальна позовна
давність.

Відповідач
-закрите акціонерне товариство “Оріль” (м. Дніпропетровськ) відзив на
апеляційну скаргу не надав. Представник відповідача у судовому засіданні
пояснив, що рішення суду є законним і обґрунтованим. Суд правомірно дійшов
висновку про пропуск строку позовної давності на подання позову з боку позивача
і відсутності підстав для відновлення цього строку.

У
судовому засіданні оголошувалася перерва до 10.40 06.03.2008 року і до 11.40
13.03.2008 року.

Вислухав
позивача і представника відповідача, переглянувши матеріали справи,
Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що ОСОБА_1у період з
1967 по 1992 роки працювала на Дніпропетровському виробничому взуттєвому
об'єднанні. У 1989 році згідно наказу №131 від 21.03.1989 року Дніпропетровське
виробниче взуттєве об'єднання було реорганізовано у Дніпропетровське
виробничо-торгове взуттєве об'єднання.

У
1991 році позивачем було внесено до каси підприємства 10000 крб. в обмін на
акції трудового колективу. 07 серпня 1991 року ОСОБА_1 були видані акції
трудового колективу Дніпропетровського виробничо-торгового взуттєвого
об'єднання №№ АА 0150720, АА 0150719, АА 0150717, АА 0150718, АА 0150716, АА
0150723, АА 0150721, АА 0150722 першого випуску вартістю 1000 радянських
карбованців з періодом обігу у три роки. 17 серпня 1991 року позивачу були
видані акції трудового колективу Дніпропетровського виробничо-торгового
взуттєвого об'єднання №№ АА 0130353 і АА 0130352 першого випуску вартістю 1000
радянських карбованців з періодом обігу у три роки. Всього ОСОБА_1 було видано
10 акцій на загальну суму 10000 радянських карбованців.

В
1993 році відповідно до наказу №474 від 27.12.1993 року Дніпропетровське
виробничо-торгове взуттєве об'єднання „Оріль” було реорганізоване в акціонерне
товариство „Оріль”, а згідно з наказом №53 від 18.03.2002 року акціонерне товариство
„Оріль” реорганізовано у закрите акціонерне товариство „Оріль”.

Випуск
акцій трудового колективу проводився на підставі постанови Ради Міністрів СРСР
від 15.10.1988 року №1195 „Про випуск підприємствами і організаціями цінних
паперів”, відповідно до якого підприємствам і організаціям, переведеним на
повний господарський розрахунок і самофінансування, дозволявся випуск акцій
трудового колективу, які розповсюджувалися серед трудового колективу
підприємств, а кошти, виручені від реалізації акцій, направлялися на розвиток і
розширення виробництва.

Постановою
Верховної Ради УРСР від 18.06.1991 року №1202-ХІІ „Про порядок введення в дію
Закону Української РСР „Про цінні папери і фондову біржу”, було встановлено, що
з 1 січня 1992 року припиняється випуск акцій трудових колективів і акцій
підприємств (організацій). Усі емітовані до введення в дію цього Закону
акцій трудових колективів і акції підприємств (організацій) можуть обертатися
протягом п'яти років, починаючи з 1 січня 1992 року, згідно з умовами їх випуску.
До закінчення вказаного строку підприємства (організації), що випустили такі
акції, повинні купити їх або замінити іншими цінними паперами, передбаченими
цим Законом.

За
таких обставин районним судом правильно встановлено, що період обігу акцій трудового
колективу, які були видані ОСОБА_1 закінчився відповідно 07.08.1994 року і
17.12.1994 року.

Але у
будь-якому випадку підприємство, що видало зазначені акції, було зобов'язано у
строк не пізніше строку закінчення обігу акцій трудового колективу викупити ці
акції або замінити їх іншими цінними паперами відповідно до Закону Української
РСР „Про цінні папери і фондову біржу”.

Відповідач
викуп випущених акцій трудового колективу у позивача не здійснив як не здійснив
їх заміну іншими цінними паперами, тобто порушив відповідні права позивача як
власника акцій трудового колективу.

ОСОБА_1
звернулася до Жовтневого районного суду за захистом своїх прав 30.01.2006 року,
що підтверджується штампом реєстрації позовної заяви канцелярії суду.

Відповідно
до п.6 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в
редакції 2003 року) правила Цивільного кодексу України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Як
вбачається із виданих позивачу акцій строк їх обігу був визначений у три роки і
з урахуванням вимог постанови Верховної Ради України від 18.06.1991 року
підприємство повинно було купити ці акції у позивача у строки відповідно до 07.08.1994
року і до 17.12.1994 року. Оскільки ці вимоги законодавства підприємство не
виконало у позивача саме з зазначених дат виникло відповідне право вимоги до
відповідача.

Відповідно
до 71 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три
роки.  Згідно ст.76 цього кодексу перебіг
строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення свого права.

У
ОСОБА_1 акції трудового колективу знаходилися з моменту їх видачі, тобто з 1991
року. В акціях зазначений строк їх обігу, тобто особа, яка є володільцем цих
акцій, повинна була дізнатися про своє порушене право саме із тексту самих
акцій. У якості підстави для відновлення строку позовної давності скаржник
зазначав, що вона дізналася про порушення свого права тільки у 2004 році від
акціонерів товариства. Стаття 71 ЦК УРСР встановлює початок перебігу строку
позовної давності або з дня, коли особа дізналася про порушення свого
права або з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення свого
права (який наступить раніше). У даному випадку позивач міг дізнатися про
порушення свого права у строки, які зазначені вище. Тобто, строк позовної
давності у позивача закінчився 07.08.1997 року (по восьми акціям) і 17.12.1997
року (по двом акціям).

Відповідно
до ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є
підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає
поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає
захистові. При розгляді справи у районному суді позивач не навів жодної
причини, яку можна було б вважати поважною, для захисту його порушеного права.

Крім
того, статутні документи відповідача свідчать, що у 1991 році підприємство не
було акціонерним товариством, тому позивач не міг бути учасником або акціонером
такого підприємства. Статус акціонерного товариства відповідач отримав тільки в
1993 році, а позивач був звільнений з підприємства 18.09.1992 року, тобто до
створення акціонерного товариства. Акції трудового колективу не були підставою
створення акціонерного товариства і підставою вважати, що володілець таких
акцій є акціонером підприємства, оскільки пунктом 12 Постанови Ради Міністрів
СРСР від 15.10.1988 року №1195 було визначено, що „выпуск акций трудового
коллектива и акций предприятий (организаций) является формой мобилизации
денежных средств и не меняет статуса предприятий (организаций)”.

Оскільки
позивач ніколи не був засновником і учасником товариства, необґрунтованими є
також його доводи про порушення відповідачем норм Положення про порядок
реєстрації випуску акцій і інформації про емісії у період реорганізації
товариства.

За
таких обставин районний суд правомірно встановив наявність порушеного права
позивача, але відмовив у його захисту у зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України,
Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 (м. Дніпропетровськ) залишити без задоволення.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2007 року у
справі №2-704/07 залишити без зміни.

Головуючий
О.С.Євстигнеєв

Судді:
Л.О.Лотоцька

Р.М.Бахмат

З
оригіналом згідно.

Помічник
судді
М.В. Юрченко

13.03.2008р.