ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.03.08 р.                     Справа № 44/46пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” (представник Бородіна О.О., довіреність від 05.03.08 року), до відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” (представники Драпак Е.О., довіреність від 14.01.08 року, Раку В.М., довіреність від 05.03.08 року, Поперечна Л.М., довіреність від 27.12.07 року, Веленець В.В., довіреність від 27.12.07 року), про:

ь          визнання за товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” права на будівництво магазину непродовольчих товарів та офісу на земельній ділянці площею 153 м2, що розташована в місті Донецьку по проспекту Комсомольському, якою товариство з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” користується на праві оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12.05.05 року;

ь          зобов’язання відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” припинити дії, що порушують право товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області”, які полягають у незаконному перешкоджанні користуванню земельною ділянкою площею 153 м2 для будівництва магазину непродовольчих товарів та офісу в місті Донецьку по проспекту Комсомольському, якою товариство з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” користується на праві оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12.05.05 року, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” (далі – Компанія) про зобов’язання відповідача припинити дії, що порушують право Товариства, які полягають у незаконному перешкоджанні користуванню земельною ділянкою площею 153 м2 для будівництва магазину непродовольчих товарів та офісу в місті Донецьку по проспекту Комсомольському (далі – Ділянка), якою позивач користується на праві оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12.05.05 року, укладеного між наймачем Товариством та наймодавцем виконавчим комітетом Донецької міської ради (далі – Договір), а також про зобов’язання Компанії звільнити Ділянку та зону запланованої забудови від телекомунікаційних кабелів, у тому числі 4-х оптоволоконних, 9-ти з’єднувальних та 20 відомчих.

Позовні вимоги Товариства ґрунтуються на невизнанні відповідачем права на безперешкодне договірне користування Ділянкою через те, що Компанія відмовляється переносити з ділянки телекомунікаційні кабелі, заважаючи тим самим правомірному використанню Ділянки за умовами Договору, не зважаючи на те, що Ділянка відноситься до земель житлової громадської забудови, а не до земель зв’язку (земель телекомунакацій), яким законом надається спеціальна охорона від забудови.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав витребувані судом додаткові документи. 19.03.08 року позивач в порядку статті 22 ГПК України змінив предмет позову, вимагаючи визнати право Товариства на будівництво магазину непродовольчих товарів та офісу на Ділянці, якою Товариство користується на праві оренди відповідно до Договору, а також зобов’язання відповідача припинити дії, що порушують право Товариства, які полягають у незаконному перешкоджанні користуванню Ділянкою для будівництва магазину непродовольчих товарів та офісу.

Представники відповідача Компанії в судовому засіданні заперечили проти позову, зазначаючи, до відповідач є оператором телекомунікацій та має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, причому на Ділянці розташовано низку підземних кабельних телефонно-телеграфних ліній, через що Ділянка входить до складу земель зв’язку, зокрема, земель телекомунікацій. Землі телекомунікацій мають особливий правовий статус, який врегульовано статтею 10 Закону України „Про телекомунікації”, зокрема, для цих земель встановлюються охоронні зони, на яких заборонено споруджувати будь-які об’єкти, у тому числі й офіси та магазини непродовольчих товарів, наразі у межах охоронних ліній також забороняється без дозволу оператора телекомунікацій провадити будь-які будівельні, розвідувальні, геодезичні та інші роботи.

Дозвіл на будівництво, отриманий Товариством, – Компанія вважає простроченим та таким, що втратив чинність, тому Товариство не вправі провадити будівництво магазину та офісу на Ділянці. Водночас, відповідач зазначив, що перенесення кабелів з Ділянки в інше місце є неможливим технічно, оскільки потребуватиме значних витрат та призведе до відключення від телефонного зв’язку багатьох користувачів.

Відповідачем в порядку статті 24 ГПК України заявлене клопотання про залучення до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору – орендарів телефонної каналізації під Ділянкою, зокрема, Управління державної служби спеціального зв’язку та захисту інформації України в Донецькій області, Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій в Донецькій області, державного підприємства „Донецька залізниця”, Донецького регіонального структурного підрозділу державного підприємства обслуговування повітряного руху України тощо.

Суд перебував у нарадчій кімнаті 20.03.08 року з 1435 до 1450 години.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Товариства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

25.06.03 року Донецьким міським головою прийнято розпорядження № 728, яким висловлено згоду на визначення місця розташування Ділянки для будівництва магазину непродовольчих товарів та офісу по проспекту Комсомольському у Ворошиловському районі міста Донецька.

23.03.05 року виконавчим комітетом Донецької міської ради прийнято рішення № 155/4 (далі – Рішення), згідно якого Товариству затверджується проект землеустрою для відведення Ділянки для будівництва магазину непродовольчих товарів та офісу, надається Ділянка в оренду на 5 років із земель житлової та громадської забудови, та надається завдання отримати дозвіл на здійснення будівельних робіт.

На підставі Рішення, в порядку статті 16 Закону України „Про оренду землі”, наймодавцем виконавчим комітетом Донецької міської ради та наймачем Товариством укладено Договір, дослідивши який суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором майнового найму (оренди) земельної ділянки, який підпадає під правове регулювання норм Закону України „Про оренду землі”, статті 93 ЗК України та статей 759-786 ЦК України.

Таким чином, в силу статті 759 ЦК України, статті 93 ЗК України та статті 13 Закону України „Про оренду землі”, а також пункту 1 Договору, виконавчий комітет Донецької міської ради зобов’язався надати, а Товариство – прийняти у строкове платне користування на 5 років спірну Ділянку під кадастровим номером :00:012:0062.

Віднесення Ділянки до земель житлової та громадської забудови, правове регулювання яких провадиться згідно статей 38-40 ЗК України, переконливо доводить не тільки зміст пункту 2 рішення виконавчого комітету Донецької міської ради від 23.03.05 року № 155/4 та пункт 14 Договору, але й низка інших документів, наявних в матеріалах справи – абзац 2 акту передачі та прийому у оренду Ділянки в натурі від 27.10.07 року, акт перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної Ділянки Товариства від 31.03.05 року, пояснювальна записка ТОВ „Сервітут” до проекту відведення Ділянки, лист Головного управління містобудування та архітектури від 29.12.04 року № 01/14-4106, висновок Донецького міського управління земельних ресурсів від 27.12.04 року № 01/35-3772 тощо.

З огляду на наведене, суд дійшов однозначного висновку про те, що Ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови, а посилання відповідача на те, що Ділянка є землею зв’язку (телекомунікацій), на яку згідно статті 75 ЗК України встановлюються охоронні зони – є безпідставним та необґрунтованим. Враховуючи це, суд також не бере до уваги і посилання Компанії на те, що на охоронній зоні Ділянки згідно Правил охорони ліній електрозв’язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.96 року № 135, - забороняється проведення будь-яких ремонтних, геодезичних, вишукувальних та інших робіт без дозволу оператора телекомунікацій.

За нормами статті 10 Закону України „Про телекомунікації” до земель телекомунікацій як складової частини земель зв’язку належать земельні ділянки, що надаються в установленому порядку у власність або передаються їх власниками в постійне або тимчасове користування, у тому числі в оренду, фізичним особам – суб’єктам підприємницької діяльності та юридичним особам для розташування лінійних, станційних споруд, антен, веж, інших технічних засобів телекомунікацій. Наразі, всупереч приписів статті 33 ГПК України відповідач не довів суду того, що Компанія має речові права на спірну Ділянку та отримала її у власність або у користування на передбачених законом підставах, навпаки, пункт 24 Договору прямо визначає, що на орендовану Товариством ділянку відсутні обмеження, обтяження та інші права третіх осіб, у тому числі Компанії.

Означене додатково підтверджує відсутність у Ділянки юридичного статусу земель зв’язку (телекомунікацій).

Заперечення Компанії проти здійснення Товариством будівництва на Ділянці, виділеній під означені цілі, не можуть бути враховані судом також і тому, що при підготовці матеріалів для вибору Товариством спірної Ділянки Компанія 27.03.03 року самостійно погодила попередні технічні умови розміщення Ділянки, про що свідчить підпис відповідального співробітника Компанії та печатка відповідача на акті вибору земельної ділянки від 2002 року.

За змістом пунктів 1 та 13 Договору єдиною метою надання в тимчасове користуванні Ділянки є будівництво магазину непродовольчих товарів та офісу.

За змістом статті 24 Закону України „Про планування і забудову територій” на теперішній час існує дві окремі та незалежні одна від одної процедури отримання погодження (дозволу) на будівництво об’єктів містобудування, у тому числі магазинів непродовольчих товарів та офісів, а саме:

1.В загальному порядку, шляхом подання у виконавчі органи місцевого самоврядування відповідної заяви з додаванням документів, які посвідчують право власності (користування) земельною ділянкою, а також інші документи, повний перелік яких визначається регіональними та/або місцевими правилами забудови.

2.В спрощеному порядку, шляхом прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання в користування земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об’єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, причому у такому випадку це рішення одночасно і є дозволом на будівництво цього об’єкта.

06.06.05 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю міста Донецька Товариству видано дозвіл на виконання будівельних робіт № 05/151 строком дії до 30.12.07 року, тобто Товариством отримано дозвіл на проведення будівельних робіт у загальному порядку. Наразі, згідно частини 15 статті 24 Закону України „Про планування і забудову територій” якщо Товариство протягом двох років від дня отримання дозволу на будівництво об’єкта містобудування не розпочне зазначене будівництво, цей дозвіл втрачає чинність. Поновлення дозволу відбувається в такому ж порядку, як і його надання, наразі Товариство вжило заходів щодо продовження наведеного дозволу на проведення будівельних робіт, отримавши новий дозвіл на проведення будівельних робіт П № 05/151 від 19.03.08 року строком дії до 30.03.09 року.

Втім, з огляду на наявність у Товариства також і Рішення, суд доходить однозначного висновку про те, що Рішення є одночасно і отриманим у спрощеному порядку дозволом на будівництво Товариством магазину непродовольчих товарів та офісу на Ділянці – в силу імперативної норми частини 4 статті 24 Закону України „Про планування і забудову територій”.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права можуть виникати із правочинів, які не суперечать закону. Норми статті 204 ЦК України передбачають презумпцію правомірності правочину. Таким чином, Товариство на законних підставах наділене чинним цивільним правом тимчасового оплатного користування Ділянкою шляхом будівництва на ній магазину непродовольчих товарів та офісу, яке (право) виникло з Рішення виконавчого комітету Донецької міської ради, а також із правочину Договору, який є правомірним в силу закону, причому означена правомірність не спростована судом.

Рішення, як ненормативний акт органу місцевого самоврядування, не має певного визначеного Конституцією України та Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні” строку дії, тому зазначене Рішення, яке є одночасно і дозволом на будівництво в силу закону, – є чинним та таким, що має обов’язковий характер для всіх сторін, якого воно стосуються (Товариство, виконавчий комітет тощо). Системно аналізуючи наведені вище факти, норми права та обставини, суд вважає, що припинення дії дозволу на будівництво у разі дворічного зволікання з початком розбудови, визначене частиною 15 статті 24 Закону України „Про планування і забудову територій” – стосується лише загального порядку видачі дозволів на будівництво, а не спрощеного порядку, який полягає у прийнятті виконавчим комітетом Донецької міської ради Рішення про передачу Ділянки у користування.

З врахуванням наведеного, беручи до уваги презумпцію правомірності Договору та чинність Рішення, суд вважає цілком необґрунтованими з правової та доказової точки зору заперечення Компанії про припинення дії дозволу Товариства на будівництво магазину непродовольчих товарів та офісу, який поза всяким розумним сумнівом повинен тривати до кінця строку оренди – 23.03.10 року, як визначено пунктом 7 Договору.

Для захисту права користування (у тому числі тимчасового оплатного користування землею) в силу статті 396 ЦК України та статті 27 Закону України „Про оренду землі” застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Виходячи зі змісту норм статей 11 та 204 ЦК України – Товариство є добросовісним користувачем Ділянкою, яка перебуває в його володінні на праві оренди. За наведених обставин суд вважає безсумнівною наявність у Товариства права на користування Ділянкою згідно Договору, зокрема шляхом здійснення на Ділянці будівництва магазину непродовольчих товарів та офісу, як визначено пунктами 1 та 13 Договору.

Висловлена відповідачем правова позиція по справі № 44/46пн та лист № 16 від 22.01.08 року, в якому сформульовано фактичну незгоду відповідача з будівництвом магазину непродовольчих товарів та офісу, яке (будівництво) є єдиною метою користування Ділянкою за Договором – суперечить низці нормативних актів, зокрема, статті 525 ЦК України, статті 291 ГК України та статті 31 Закону України „Про оренду землі”, якими визначено неприпустимість односторонньої відмови (розірвання) від зобов’язань взагалі та від договорів оренди зокрема. Суд при цьому враховує, що неможливість будівництва на Ділянці – повністю виключає і реальну можливість договірного користування Ділянкою.

За нормами статті 392 ЦК України, власник (так само як і суб’єкт права тимчасового користування) наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності (або іншого речового права).

Оскільки лист № 16 від 22.01.08 року та зміст відзиву містять посилання на небажання Компанії надавати Товариству можливість повноцінного використання Ділянки за умовами Договору, то це свідчить про те, що відповідач не визнає право користування Товариства Ділянкою за умовами цього правочину (шляхом будівництва магазину непродовольчих товарів та офісу), у зв’язку з чим суд вважає, що позивач мав право звертатися до суду за захистом свого порушеного речового права.

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне невизнання відповідачем права договірного користування Товариством Ділянкою у вигляді будівництва, а також порушення відповідачем норм ЦК України, ГК України, Закону України „Про оренду землі” та інших норм, які регулюють режим речового права користування землями житлової та громадської забудови.

Клопотання про залучення до участі у справі № 44/46пн третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору (користувачів телефонною каналізацією під Ділянкою) – відхиляється судом з огляду на недоведеність того, що позов про визнання речового права Товариства та зобов’язання Компанії припинити дії, що порушують права Товариства, може якимось чином вплинути на права та обов’язків орендарів телефонної каналізації.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на відповідача Компанію, оскільки з вини саме цього суб’єкта виник спір.

На підставі означених норм національного матеріального права, керуючись ст.ст.1, 2, 22, 24, 36, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” до відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” про:

ь          визнання за товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” права на будівництво магазину непродовольчих товарів та офісу на земельній ділянці площею 153 м2, що розташована в місті Донецьку по проспекту Комсомольському, якою товариство з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” користується на праві оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12.05.05 року;

ь          зобов’язання відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” припинити дії, що порушують право товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області”, які полягають у незаконному перешкоджанні користуванню земельною ділянкою площею 153 м2 для будівництва магазину непродовольчих товарів та офісу в місті Донецьку по проспекту Комсомольському, якою товариство з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” користується на праві оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12.05.05 року.

Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” право на будівництво магазину непродовольчих товарів та офісу на земельній ділянці площею 153 м2, що розташована в місті Донецьку по проспекту Комсомольському, якою товариство з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” користується на праві оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12.05.05 року.

Зобов’язати відкрите акціонерне товариство „Укртелеком” припинити дії, що порушують право товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області”, які полягають у незаконному перешкоджанні користуванню земельною ділянкою площею 153 м2 для будівництва магазину непродовольчих товарів та офісу в місті Донецьку по проспекту Комсомольському, якою товариство з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” користується на праві оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12.05.05 року.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області” відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 85 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –господарському суду Донецької області