ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 18/459

29.01.08

За позовом:          ЗАТ „Страхова компанія „ВЕСКО”;

До:                    Міністерства оборони України;

Про:                     стягнення 167 349,13 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:          Шишлов О.Є., представник, довіреність №597-05/1 від 01.12.2005 р.;

Лобанов С.П., представник, довіреність №1712-06/3 від 05.12.2006 р.;

Від відповідача:           Сайченко І.Ю., представник, довіреність №220/486/д від 18.01.2008 р.;

Сумський Ю.А., старший офіцер, довіреність №220/34 від 10.01.2007 р.

На підставі статті 77 ГПК України, справа була відкладена слуханням з 15.11.2007 р. до 04.12.2007 р., з 13.12.2007 р. до 29.01.2008 р., у справі з 04.12.2007 р. до 13.12.2007 р. була оголошена перерва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2007 р. строк вирішення спору у даній справі продовжений на невизначений термін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 119 704,48 грн., 7 145,59 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 40 499,06 грн. грн. упущеної вигоди, 1 673,49 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У ході судового вирішення спору позивачем була подана заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 131 242,72 грн., 12 541,23 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 1 673,49 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав, представники останнього у судових засіданнях позовні вимоги по суті не заперечили.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

14.04.2004 р. між позивачем та ТОВ „Самсон” укладений договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного транспорту) №148-а/04к, предметом якого є страхування об’єктів, вказаних у розділі 2 цього договору, відповідно до Правил №003 „Страхування наземного транспорту (крім залізничного)”, затверджених Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 18.11.2003 р. №0603554.

Згідно з п. 2.1. договору добровільного страхування наземного транспорту об’єктом страхування є майнові інтереси ТОВ „Самсон”, пов’язані з володінням, розпорядженням або користуванням транспортними засобами, перелік яких вказаний у додатку №1, який є невід”ємною частиною даного договору.

Пунктом 4.2. договору добровільного страхування наземного транспортну передбачено, що до страхових випадків відносяться:

—викрадення –зникнення транспортного засобу під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час внаслідок дій, передбачених ст. 185-187, 289 Кримінального кодексу України;

—збитки внаслідок ДТП –будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин внаслідок ДТП;

—збитки внаслідок інших подій –викрадення, пошкодження або знищення окремих складових частин транспортного засобу внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених статтями 185 –187, 189, 194 та 196 Кримінального кодексу України; пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин внаслідок стихійного лиха (бурі, урагану, смерчу, повені, затоплення, паводку, зливи, граду, селю, землетрусу, зсуву, оповзню, осідання грунту, обвалу, лавини, незвичайних для даної місцевості морозів та великих снігопадів, дії підгрунтових вод, шторму, цунамі, удару блискавки та інших надзвичайних явищ природи), а також пожежі або вибуху, що виникли з будь-якої причини, нападу тварин, падіння предметів на транспортний засіб (дерев, снігу, льоду, стовпів, рекламних щитів та ін.), бою скла камінням або іншими предметами, що відлетіли з-під коліс іншого транспортного засобу.

Додатком №1 до договору добровільного страхування наземного транспорту визначений перелік транспортних засобів, що підлягають страхування, до якого включений автомобіль марки „Ауді А6” (реєстраційний номер 400-87 КІ).

25.02.2005 р. у м. Києві на перехресті вулиць Чорновола та Рибалка відбулась ДТП за участю автомобіля марки „Ауді А6” (реєстраційний номер 400-87 КІ) під керуванням водія Рубанова А.М., та автомобіля марки „ЛАЗ 695Н” (державний номер 60-35 АІ) під керуванням водія Іванова Д.Ю.

Внаслідок вищезазначеної ДТП автомобілю марки „Ауді А6” (реєстраційний номер 400-87 КІ), який належить ТОВ „Самсон”, були завдані механічні пошкодження.

Актом №681 автотоварознавчого дослідження від 02.03.2005 р., складеного ТОВ „Експертна компанія „Укравтоекспертиза –Стандарт”, встановлена вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки „Ауді А6” (реєстраційний номер 400-87 КІ), у розмірі 197 617,00 грн.

Відповідно до заяви ТОВ „Самсон” на виплату страхового відшкодування від 22.03.2005 р., страхового акту ЗАТ „СК „Веско” від 22.03.2005 р. №148-а/04к-1, розрахунку суми страхового відшкодування, сума страхового відшкодування дорівнює вартості прямого збитку у розмірі 197 617,00 грн. за вирахуванням франшизи у розмірі 1 329,00 грн., що складає 196 288,00 грн.

Позивачем на користь ТОВ „Самсон” сума страхового відшкодування сплачена у повному обсязі у сумі 196 306,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №7 від 24.03.2005 р. на суму 93 286,00 грн. та №603 від 01.04.2005 р. на суму 103 020,00 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наведеного нижче.

Згідно зі статтею 1 Закону України „Про страхування” страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як визначено статтею 27 Закону України „Про страхування”, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічний зміст вищезазначеній статті містить стаття 993 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2006 р. встановлено, що питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справи.

Далі у вищезазначеній постанові мова йде про те, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.05.2005 р. провадження по справі про притягнення Іванова Д.Ю. до адміністративної відповідальності закрито, у зв”язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

З протоколу №АБ 511340 від 25.02.2005 р. про адміністративне порушення, протоколу огляду місця ДТП від 25.02.2005 р., схеми дорожньо-транспортної пригоди, пояснень Рубанова О.М. та водія Іванова Д.Ю. вбачається, що 25.02.2005 р. о 16 год. 00 хв. Іванов Д.Ю., керуючи автомобілем марки „ЛАЗ 695 Н” (державний номерний знак 60-35 АІ), при повороті з вулиці Чорновола по вулицю Рибалко в м. Києві, не надав перевагу в русі автомобілю, що рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки „Ауді А6” (реєстраційний номер 400-87 КІ), чим порушив пункт 16.6. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.

Водій автомобіля марки „ЛАЗ 695 Н” (державний номерний знак 60-35 АІ) –Іванов Дмитро Юрійович, під час керування зазначеним автомобілем був рядовим –військовослужбовцем строкової служби автомобільної роти військової частини А-1937.

Як визначено частиною 2 статті 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи вищезазначені обставини, Київський апеляційний господарський суд встановив вину водія автомобіля марки „ЛАЗ 695 Н” (державний номерний знак 60-35 АІ) –Іванова Д.Ю. у скоєнні ДТП, яка відбулася 25.02.2005 р. у м. Києві на перехресті вулиць Чорновола та Рибалка за участю автомобіля марки „Ауді А6” (реєстраційний номер 400-87 КІ) під керуванням водія Рубанова А.М., та автомобіля марки „ЛАЗ 695Н” (державний номер 60-35 АІ) під керуванням водія Іванова Д.Ю.

Вищезазначені норми чинного законодавства України свідчать про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги в межах фактичних затрат до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи ту обставину, що сума страхового відшкодування визначена у розмірі 196 288,00 грн., а постановою Київського апеляційного господарського суду з відповідача на користь позивача стягнута лише частина страхового відшкодування у розмірі 93 286,00 грн., стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 103 020,00 грн.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідача не виконує свої зобов’язання відносно відшкодування позивачеві завданих збитків, в тому числі не виконує постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2006 р. у справі №22/275, у зв”язку з чим позивачем нарахована суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 131 242,72 грн. та 12 541,23 грн. грн. трьох процентів річних з простроченої суми.

Як визначено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нараховані позивачем збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 40 499,06 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з наведеного нижче.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведена та обставина, що у зв’язку з неперерахуванням відповідачем завданих збитків внаслідок ДТП, позивачеві завдані збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 44 983,80 грн., а тому у господарського суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди у зазначеному розмірі.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Міністерства оборони України (інд. 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ) на користь Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „ВЕСКО” (інд. 03680, м. Київ, вул. Червоноармійська, 72, ) суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 131 242 (сто тридцять одна тисячі двісті сорок дві) грн. 72 коп., 12 541 (дванадцять тисяч п’ятсот сорок одна) грн. 23 коп. трьох процентів річних з простроченої суми, 1 437 (одна тисяча чотириста тридцять сім) грн. 86 коп. витрат по сплаті держмита та 101 (сто одна) грн. 39 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

О.В. Мандриченко