ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2008 Справа № 22/222-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідача)

суддів: Виноградник О.М., Науменко І.М.

при секретарі судового засідання: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Приходько О.І., довіреність № 1 від 03.01.08;

від відповідача - Шляєв І.В., юрисконсульт 1-ої категорії, довіреність № 63 від 01.01.08;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.07р. у справі № 22/222-07

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Південьінтертранс", м. Дніпропетровськ

до державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про стягнення 20834 грн. 06 коп.

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 27.03.2008 року, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Товариство з обмеженою відповідальністю транспортно-експедиційне підприємство “Південьінтертранс”, м. Дніпропетровськ звернулося з позовом до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м. Дніпропетровськ про стягнення 20834,06 грн. необґрунтовано стягненої плати за перевезення.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2007 року по справі № 22/222-07 (суддя Пуппо Л.Д.) позовні вимоги задоволені частково у сумі 20497 грн. 11 коп. переплати за перевезення, оскільки згідно пункту 4 Додатка до наказу № 934 від 27.12.2002 року Міністерства транспорту України “Про затвердження коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України”, коефіцієнт для вантажів 3 класу складає 2,16. Наказ був чинним на період перевезення донарахування тарифу, тому при визначенні коефіцієнту, який слід застосовувати до тарифу, необхідно було керуватися вимогами саме наказу № 934, а не вказівкою Укрзалізниці ЦМ-10/1211 від 01.07.2005 року, тобто коефіцієнт повинен бути 2,16.

В мотивувальній частині рішення суд зазначив, що з урахуванням часу вимоги позивача щодо сплати відповідачем боргу, стягненню підлягають 203,17 грн. інфляційних та 97,94 грн. річних. Але в резолютивній частині рішення зазначено, що в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням, відповідач подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на такі обставини.

Із змісту розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.04.2005 року № 91-р, від 01.07.2005 року № 233-р вбачається, що коефіцієнти, що застосовуються до тарифів “Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України і коефіцієнтів, що застосовується до тарифів цього Збірника” не змінювались цими розпорядженням, а були проіндексовані тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом та пов”язані з цим послуги.

Господарський суд Дніпропетровської області в рішенні зазначив, що вказівка Укрзалізниці ЦМ-10/1211 від 01.07.2005 року, яка оголошена телеграмою № 0004/ЦМ від 01.07.2005 року, видана Укрзалізницею з перевищенням своїх повноважень, і цим самим прийняв рішення про права та обов”язки особи, не залученої до участі у справі, а саме державного підприємства “Укрзалізниця”.

Також відповідач зазначив, що позивачем не додержаний претензійний порядок врегулювання спору.

Позивач вважає доводи скаржника безпідставними, просить залишити рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Між залізницею та товариством з обмеженою відповідальністю “Трансінвестторг” 11.08.2006 року (яке не є стороною по справі), укладений договір № ДМР-5ЗП про продаж залізницею 106 вагонів типу “АРВ”.

За договором № 386 від 11.10.2006 року, укладеним позивачем з товариством з обмеженою відповідальністю “Трансінвестторг” про надання послуг з організації перевезень вантажів, позивач окрім іншого, повинен був за дорученням замовника, та за його рахунок організувати перевезення вантажів замовнику у прямому залізничному сполученні, провести своєчасні розрахунки з залізницею та іншими транспортними організаціями за перевезення вантажів.

Відповідно до умов договору № 386 від 11.10.2006 року позивачу доручено організувати відправлення 106 одиниць рухомого складу зі станції Синельникове-1 Придніпровської залізниці до станції Ліски Південно-Східної залізниці Російської Федерації для ремонту рухомого складу.

В жовтні-листопаді 2006 року зі станції Синельникове-1 були відправлені 18 вагонів на станцію Ліски. Платником залізничного тарифу по Укрзалізниці був позивач.

Позивач посилається на те, що при відправленні вагонів працівники вагонного депо зафарбували перші три цифри у номері вагонів, які були продані, та спрямовані на ремонт. Залишені п’ять цифр у номері вагонів були занесені у перевізні документи з вказівкою, що вагони слідують на ремонт залізницею. Вагони були прийняті до перевезення.

Плата за перевезення вантажів була нарахована за схемою 2 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України і коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів цього Збірника, затвердженого Міністерством транспорту України № 551 від 15.11.1999 року, із застосуванням до тарифу коефіцієнту 1,5. Таким чином плата за кожний вагон склала 768 грн. (без ПДВ), як вагони, що прямують в ремонт.

На шляху прямування на станції Тополі Південної залізниці зроблений перерахунок тарифу по вказаним вагонам, і застосовано коефіцієнт 3,986 на суму 2041 грн. (без ПДВ) за кожний вагон.

Відповідачем проведено додаткове стягнення платежів по 1273 грн. (без ПДВ) за кожний вагон. Всього з особового рахунку позивача за перевезення 18 вагонів за дорожніми відомостями №№ 46416039, 46416040, 46416041, 46416042, 46416046, 46416047, 46416048, 46416053, 46416054, 46416060, 46416111, 46416112, 46416113, 46416114, 46416115, 46416116, 46416119, 46416120 додатково було стягнено 27946 грн. 80 коп., в тому числі 458 грн. 80 коп. ПДВ.

З моменту продажу залізницею 106 вагонів останні були виключені з інвентарного парку вагонів залізниці, про що свідчить той факт, що перші три цифри номера вагонів були зафарбовані. Про зміну номерів вагонів відповідно до вимог нормативних актів залізниці був складений двосторонній акт.

Позивач вважає, що вагони, які придбало товариство з обмеженою відповідальністю “Трансінвестторг”, необхідно було зареєструвати в автоматизованій базі даних рухомого складу АБД ПВ, відповідно до вимог пункту 1.3 наказу № 856 від 28.04.2004 року Міністерства транспорту та зв’язку України, яким затверджені Правила реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів.

Відповідно до пункту 1.3 Правил не допускається випуск на колії загального користування власних вагонів, не зареєстрованих в АБД ПВ.

Як вбачається з довідки інформаційно-обчислювального центру залізничних адміністрацій, придбані вагони були зареєстровані в АБД ПВ тільки 21.12.2006 року.

Позивач направив державному підприємству “Придніпровська залізниця” претензію, яка залишена без задоволення.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про залізничний транспорт” перевезення вантажів між Україною та іноземними державами є перевезенням у міжнародному залізничному сполученні.

Як встановлено частиною 3 статті 18 та частиною 3 статті 9 цього ж закону, перевезення вантажів і пасажирів у прямому і непрямому міжнародному і прямому змішаному сполученнях регулюються чинним законодавством України і міжнародними договорами. Тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом у міжнародному сполученні встановлюються відповідно до міжнародних договорів та чинного законодавства України.

В обгрунтування висновку щодо задоволення позову суд першої інстанції посилався на статті 625, 1212 Цивільного кодексу України.

З цим погодитись не можливо, оскільки відповідно до статті 4 Статуту залізниць України перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

В розрізі даного спору підлягає застосуванню угода про міжнародне залізничне сполучення (СМГС) (далі Угода).

Статтею 15 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення встановлений порядок сплати провізних платежів.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу ІІІ СМГС провізні платежі, нараховані у відповідності зі статтею 13, стягуються за перевезення по залізницям відправлення з відправника на станції відправлення.

Відповідно до пункту 2 Розділу VІ СМГС претензії повинні пред”являтися у письмовій формі з обгрунтуванням та зазначенням суми відшкодовуємої відправником –до залізниці відправлення.

Згідно з параграфом 6 статті 29 Угоди претензії пред”являються компетентним органам залізниць, перелік яких встановлено у Додатку № 19 Угоди. Під терміном “залізниця” Угода розуміє усі залізниці однієї держави. Додаток № 19 до Угоди визначає таким компетентними органом в Україні Головне комерційне управління “Укрзалізниці”.

Тому пред”явлення претензії, що випливає з міжнародного перевезення вантажу, до інших органів транспорту України не можливо вважати вжиттям заходів досудового врегулювання спору в установленому порядку.

Спірні суми списані залізницею 17.01.2007 року, для звернення з претензією до уповноваженого органу залізниці позивач у 9-ти місячний строк, передбачений Угодою не звернувся. Тобто, позивачем не додержаний претензійний порядок, у зв”язку з чим суд не може розглянути спір по суті, а справа повинна бути припинена по пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, слід зазначити, що спірна сума по даній справі була стягнена на користь позивача рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2007 року по іншій справі № 35/379-07 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Південьінтертранс”, м. Дніпропетровськ до товариства з обмеженою відповідальністю “Трансінвестторг”, м. Дніпропетровськ, яке постановами апеляційної та касаційної інстанціями залишено без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про задоволення позовних вимог, у зв”язку з чим рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2007 року по справі № 22/222-07 підлягає скасуванню.

Державне мито за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на позивача.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 49, пунктом 1 частини 1 статті 80, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2007 року по справі № 22/222-07 скасувати.

Провадження по справі припинити по пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Південьінтертранс", м. Дніпропетровськ на користь державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ 104 грн. 17 коп. державного мита за перегляд справи по апеляційній скарзі, видати наказ.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М.Лисенко

Суддя О.М.Виноградник

Суддя І.М.Науменко