ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2008 р.

№ 26/266

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю “Серв’є Україна”

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2007

у справі

№26/266 господарського суду міста Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Альтернатів Україна”

до

ВАТ “Страхова компанія “ПЗУ Україна”

третя особа

Товариство з обмеженою відповідальністю “Серв’є Україна”

про

стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача:

Туригіна О.О. –за довіреністю від 21.05.2007р.

відповідача:

Яремчук О.В. –за довіреністю від 06.06.2007р.

третьої особи:

Марченко К.О. –за довіреністю від 26.10.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.07.2007р. (суддя Пінчук В.І.) в позові відмовлено; позов третьої особи з самостійними вимогами задоволено; стягнуто з ВАТ “Страхова компанія “ПЗУ Україна” на користь ТОВ “Серв’є Україна” 233861,28грн. страхового відшкодування, 2338,61грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2007р. (судді Смірнова Л.Г. –головуючий, Алданова С.О., Коротун О.М.) рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2007р. скасовано в частині задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами про стягнення з ВАТ “Страхова компанія “ПЗУ Україна” на користь ТОВ “Серв’є Україна” 233861,28грн. страхового відшкодування, 2338,61грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Прийнято нове рішення, яким в позові третій особі з самостійними вимогами про стягнення з ВАТ “Страхова компанія “ПЗУ Україна” на користь ТОВ “Серв'є Україна” 233861,28грн. страхового відшкодування, 2338,61грн. держмита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відмовлено повністю. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2007 року залишено без змін. Стягнуто з ТОВ “Серв'є Україна” на користь ВАТ “Страхова компанія “ПЗУ Україна1169,31грн. витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

ТОВ “Серв'є Україна” в касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, залишивши без змін рішення місцевого господарського суду.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.02.2006р. між ТОВ “Альтернатів Україна” (експедитор) та ТОВ “Серв’є Україна” (замовник) було укладено контракт №3У-15 про надання транспортно-експедиційних послуг, за умовами якого позивач прийняв на себе зобов’язання від свого імені та за рахунок третьої особи організувати надання послуг, пов’язаних з перевезенням вантажу автомобільним транспортом по території України з метою його доставки від пунктів відправлення до пунктів призначення згідно з заявками замовника.

Відповідно до п. 1.2 контракту та експедиторської заявки на перевезення вантажу за маршрутом Київ-Дніпропетровськ від 25.07.2006р. позивачем, як експедитором, було укладено договір перевезення вантажів № ПУ-RFF 173/08/06 з СПД фізичною особою Марковим А.В.

25.07.2006р. зазначеним перевізником здійснювалось перевезення вантажу, вартість якого відповідно до товарно-транспортної накладної складала 317410,80грн.

26.07.2006р. при прийманні вантажу за видатковою накладною №80 від 25.07.2007р. було виявлено недопоставку вантажу та відсутність товарного вигляду, про що було складено акт прийому-передачі товару №15 від 26.07.2007р.

На думку позивача, нестача товару та відсутність товарного вигляду є наслідком викрадення вантажу, на підтвердження чого до матеріалів справи додано копію заяви водія автомобілю, що здійснював перевезення, в якій він просив порушити кримінальну справу за фактом викрадення товару на суму, що перевищує 10000грн., та копію відповіді Начальника Верхньодніпровського РВ УМВС України в Дніпропетровській області про відмову в порушенні кримінальної справи в зв’язку з малозначимістю ( ч. 2 ст. 11 Кримінального кодексу України та ч. 2 ст. 6 Кримінального процесуального кодексу України).

Суд апеляційної інстанцій встановив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір страхування вантажів № 024.12262.С від 24.03.2006р., згідно преамбули якого Страховик (відповідач), проти сплати Страхувальником (позивачем) обумовленої даним Договором і його Доповненнями страхової премії, на підставі Правил страхування № 220.4.2003 від 15.04.2003 р. і у відповідності до передбачених в даному Договорі умов або додатково узгоджених умов, виключень і положень домовляється із Страхувальником про наступне –якщо протягом терміну страхування завдається не передбачуваний і раптовий збиток об’єкту страхування внаслідок застрахованих в рамках даного Договору страхових ризиків, Страховик відшкодовує Страхувальнику або особі, на користь якої Страхувальник здійснив страхування, далі Вигодонабувачу, збиток на умовах і в порядку, встановленому даним Договором, в межах сум, які зазначені в даному Договорі в якості страхових сум і лімітів відповідальності Страховика.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з умов договору та застосувавши приписи ст.3 Закону України “Про страхування”, Правила добровільного страхування вантажів та багажу №220.4.2003 від 15.04.2003р. та ч.2 ст. 985 Цивільного кодексу України, встановив, що вигодонабувачем за договором страхування є ТОВ “Серв’є Україна”.

Предмет договору страхування містить застереження про страховий інтерес, згідно якого для отримання відшкодування збитків за даним договором Страхувальник або Вигодонабувач, призначений Страхувальником і повідомлений Страховику, повинні мати страховий інтерес в момент настання страхового випадку. Також в преамбулі договору страхування міститься застереження про недійсність покриття, згідно якого даний договір не діє на користь будь-яких третіх осіб, не зазначених в даному договір як “Страхувальник” або “Вигодонабувач”.

Як правильно визначився апеляційний господарський суд, передумовою для страхового відшкодування збитків вигодонабувачу у разі настання страхового випадку є факт заподіяння саме йому збитків в момент настання страхового випадку. При цьому суд встановив, що збитки, відшкодування яких вимагає третя особа та позов про стягнення яких було задоволено судом першої інстанції, було заподіяно їй внаслідок здійснення допоставки товару на користь покупця –ТОВ “Вента” 27.07.2006р., тобто наступного дня після виявлення факту недопоставки.

Також судом встановлено, що на момент настання страхового випадку 26.07.2006 року власником вантажу відповідно до абз.2 п.3.8 Угоди про дистрибуцію №006/2006D від 01.03.2006 р. було ТОВ “Вента”, а не ТОВ “Серв’є Україна”, оскільки згідно з цим пунктом угоди право власності на товар і ризик випадкового знищення товару переходить від ТОВ “Серв’є Україна до ТОВ “Вента” в день підписання видаткової накладної.

Видаткову накладну №80 було підписано 25.07.2006 року. Тобто, з 25.07.2006 року і на момент зникнення товару 26.07.2006 року власником товару було ТОВ “Вента”.

Згідно ст.334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник (ст.323 ЦК України).

Як вже було зазначено, товар на момент зникнення не належав ТОВ “Серв’є Україна”, умови Угоди про дистрибуцію №006/2006D від 01.03.2006 р. не містять обов’язок з допоставки товару, який зник під час перевезення.

Вартість допоставленого ТОВ “Серв’є Україна” за власною ініціативою товару ТОВ “Вента” наступного дня після виявлення нестачі не може вважатись збитками ТОВ “Серв’є Україна”, а відтак відсутні і збитки, які підлягають відшкодуванню відповідачем на користь третьої особи.

Також суд апеляційної інстанції встановив факт укладення в жовтні 2006 року договору про заміну кредитора в зобов’язанні щодо відшкодування шкоди в розмірі 233861,21грн., згідно якого ТОВ “Вента” передало ТОВ “Серв’є Україна” право відшкодування шкоди у розмірі 233861,28 грн., завданої у результаті викрадення вантажу.

Набуття ТОВ “Серв’є Україна” права вимоги на відшкодування збитків у розмірі 233861,28грн. за договором уступки права вимоги не є підставою для виплати страхового відшкодування, оскільки, предметом Договору страхування № 024.12262.С є страхування виключно не передбачуваних і раптових збитків, заподіяних Страхувальнику або Вигодонабувачу і договір не діє на користь будь-яких третіх осіб, не зазначених в даному договір як “Страхувальник” або “Вигодонабувач”. При цьому стягнення за договором про заміну кредитора в зобов’язанні не є предметом розгляду у даному спору.

Таким чином, виходячи з правового аналізу Договору страхування № 024.12262.С, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що факт заподіяння збитків ТОВ “Вента” не підпадає під дію договору №024.12262.С і не тягне за собою обов’язку ВАТ “Страхова компанія “ПЗУ Україна” відшкодовувати ТОВ “Вента” будь-які збитки.

ТОВ “Серв’є Україна” не надало, як-то передбачено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, доказів на підтвердження необхідності та обґрунтованості здійснення нею допоставки товару на користь ТОВ “Вента”, яка фактично є повторною поставкою, оскільки товар, що зник 26.07.2007р., перебував на момент зникнення у власності ТОВ “Вента”.

З врахуванням зазначених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги третьої особи (ТОВ “Серв’є Україна”) не підлягають задоволенню.

За змістом статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція переглядає у касаційному порядку судові рішення на підставі встановлених фактичних обставин справи і не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги ТОВ “Серв’є Україна” зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що суперечить вимогам статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України, тому судовою колегією до уваги не приймаються.

Що стосується позовних вимог ТОВ “Альтернатів Україна”, суди попередніх інстанцій встановили недоведеність позивачем порушення його майнових інтересів та заподіяння йому реальних збитків, як підстави для звернення до суду в порядку регресу, у зв’язку з чим в позові відмовили. За змістом касаційної скарги в частині відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Альтернатів Україна” судові рішення не оскаржені.

За таких обставин, переглянута у справі постанова апеляційного господарського суду відповідає приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2007р. у справі №26/266 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                 Г.Жаботина

А.Уліцький