СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

24 березня 2008 року

Справа № 20-2/455

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Борисової Ю.В.,

суддів                                                                      Лисенко В.А.,

Щепанської О.А.,

за участю представників сторін:

представник позивача: Зволікевич Наталя Іванівна, довіреність № 231 від 28.01.08, Державне підприємство "Севастопольський морський торговельний порт";

представник відповідача: Дюкова Марія Олександрівна, довіреність № 83 від 12.01.08, Фонд комунального майна Севастопольської міської ради;

представник 3-ої особи: не з'явився, Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації і державної реєстрації об'єктів нерухомого майна" Севастопольської міської Ради

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Севастопольський морський торговельний порт" на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Шевчук Н.Г.) від 03 грудня 2007 року у справі № 20-2/455

за позовом          Державного підприємства "Севастопольський морський торговельний порт" (пл. Нахімова, 5, Севастополь, 99011)

до Фонду комунального майна Севастопольської міської ради (вул. Луначарського, 5, Севастополь, 99011)

за участю третьої особи: Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації і державної реєстрації об'єктів нерухомого майна" Севастопольської міської Ради (вул. Хрустальова, 83, Севастополь, 99040)

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 03 грудня 2007 року у справі № 20-2/455 (суддя Н.Г. Шевчук) відмовлено у задоволенні позову Державного підприємства „Севастопольський морський торговельний порт” до Фонду комунального майна Севастопольської міської ради, за участю третьої особи Комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації і державної реєстрації об'єктів нерухомого майна” Севастопольської міської Ради про визнання права власності.

Рішення суду обґрунтовано тим, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом, а також тим, що відповідно до статутних документів Державне підприємство „Севастопольський морський торговельний порт” є державним комерційним підприємством, отже не може бути суб'єктом права приватної власності, а майно може бути за ним закріплене тільки на праві господарського відання.

Не погодившись з рішенням суду, Державне підприємство „Севастопольський морський торговельний порт” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції та прийняти нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована посиланнями Державного підприємства „Севастопольський морський торговельний порт” на порушення господарським судом міста Севастополя норм матеріального та процесуального права, неповне з’ясування всіх обставин справи. Зокрема апелянт вказує на те, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не прийнятий до уваги той факт, що Державне підприємство „Севастопольський морський торговельний порт” є користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться спірне нерухоме майно, а відповідно до частини 5 статті 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Крім того, апелянт вважає помилковим твердження господарського суду міста Севастополя про те, що державне комерційне підприємство не може бути суб'єктом права приватної власності.

Від Фонду комунального майна Севастопольської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства „Севастопольський морський торговельний порт”, у якому Фонд комунального майна Севастопольської міської ради просить апеляційну скаргу Державного підприємства „Севастопольський морський торговельний порт” залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Севастополя залишити без змін.

Розпорядженням голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 03 березня 2008 року здійснена заміна судді Горошко Н.П. на суддю Щепанську О.А.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 24 березня 2008 року здійснена заміна судді Гонтаря В.І. на суддю Лисенко В.А.

У судові засідання Комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації і державної реєстрації об'єктів нерухомого майна” не з'явилось, про місце і час розгляду апеляційної скарги було повідомлено належним чином.

Враховуючи те, що явка представників сторін не визнавалась обов’язковою та є правом, а не обов’язком учасників судового процесу, а також те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги, судова колегія ухвалила можливим розглянути справу за відсутністю вказаного учасника судового процесу, за наявними в матеріалах справи доказами.

Повторно розглянувши матеріали справи в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення господарського суду міста Севастополя виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Державне підприємство „Севастопольський морський торговельний порт” звернулось до господарського суду міста Севастополя з позовом заявою до Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради та просить, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, визнати за Державним підприємством „Севастопольський морський торговельний порт” право власності на будівлю площею забудови 30 кв.м. біля міських катерних причалів у районі Графської пристані за адресою: місто Севастополь, пл. Нахімова, 2 та зобов'язати відповідача зняти це майно з обліку безхазяйних нерухомих речей, обґрунтовуючи позовні вимоги посиланнями на положення Цивільного кодексу України, якими регулюються питання набуття права власності, зокрема, тим, що спірна будівля збудована Державним підприємством „Севастопольський морський торговельний порт” господарським способом на земельній ділянці, наданій йому у постійне користування.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Однак, згідно із частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею земельні ділянки надані Державному підприємству „Севастопольський морський торговельний порт” „Севастопольський морський торгівельний порт" для обслуговування будівель і споруд причалів катерів на Графській пристані, використання цих земельних ділянок для будівництва не передбачено.

Крім того, Державне підприємство „Севастопольський морський торговельний порт” посилається на те, що спірна будівля збудована господарським способом, при цьому проектно-кошторисна документація на цю будівлю та дозвіл на виконання будівельних робіт відсутні, що зазначається Державним підприємством „Севастопольський морський торговельний порт” у позовній заяві та в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду міста Севастополя про те, що спірна будівля є самочинним будівництвом.

Частиною 2 статті 376 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до частини 3 статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Частиною 5 статті 376 Цивільного кодексу України закріплено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Однак, відповідно до статті 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Статтею 326 визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до статутних документів Державне підприємство „Севастопольський морський торговельний порт” діє на підставі статуту підприємства і, виходячи з положень статті 74 Господарського кодексу України, є державним комерційним підприємством.

Згідно із статтею 74 Господарського кодексу України Державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок господарського суду першої інстанції про те, що, оскільки Державне підприємство „Севастопольський морський торговельний порт” є державним комерційним підприємством, воно не може бути суб'єктом права приватної власності, а майно може бути за ним закріплене тільки на праві господарського відання, отже вимоги про визнання права власності з будь-яких підстав, у тому числі і на підставі положень статті 376 Цивільного кодексу України, задоволенню не підлягають.

Виходячи з викладеного, Севастопольський апеляційний господарський суд дійшов висновку про повне з’ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, висновки, викладені в рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи, порушень або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права не встановлено.

За таких обставин вимоги Державного підприємства „Севастопольський морський торговельний порт”, викладені в апеляційної скарзі, задоволенню не підлягають, підстави для скасування рішення господарського суду міста Севастополя від 03 грудня 2007 року у справі № 20-2/455 відсутні.

Керуючись статтями 101, пунктом 1 частини 1 статті 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Севастопольський морський торговельний порт" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Севастополя від 03 грудня 2007 року у справі № 20-2/455 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  Ю.В. Борисова

Судді                                                                                В.А. Лисенко

О.А. Щепанська