ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2008 р.

№ 11/277

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

державного підприємства "Донецька залізниця"

(далі Залізниця)

на рішення

господарського суду Донецької області

від

10.12.07

у справі

№ 11/277

господарського суду

Донецької області

за позовом

Залізниці

до

відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча" (далі Товариство)

про

стягнення 852,80 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Луханін М.І. (за дов. № Н-01/4001 від 25.12.05);

- відповідача:

не з'явились.

Ухвалою від 22.01.08 Вищого господарського суду України касаційна скарга Залізниці № 2/64 від 17.12.07 була прийнята до провадження, розгляд справи у судовому засіданні призначено на 14.02.08.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 14.02.08 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 14.02.08 представник Товариства не з’явився.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Товариства повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 14.02.08 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представника Залізниці.

Про вказані обставини представника Залізниці повідомлено на початку судового засідання 14.02.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представника Залізниці, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 14.02.08 оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 10.12.07 господарського суду Донецької області (суддя Матюхін В.І.) в задоволенні позовних вимог Залізниці відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що чинними нормативно-правовими актами відповідальність за невиконання плану перевезень по залізницях, які передають вантаж за кордон, не передбачено.

Не погодившись з вказаним рішенням Залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення від 10.12.07 господарського суду Донецької області скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги Залізниці задовольнити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального права, зокрема: ч. 4 ст. 106 Статуту залізниць України, п. 6.7 Правил планування перевезення вантажів.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв‘язку з чим просить касаційну скаргу Залізниці залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника Залізниці, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі матеріалів справи, у квітні 2007 року Товариством по станції Маріуполь-Сортувальний були подані заявки на додаткове відвантаження: на експорт –4 410 т вантажів (металопрокат) у 70 напіввагонах (Залізницею заяву Товариства було прийнято до виконання з наданням йому номеру 12/823); в межах України 27 657 т –вантажів (металопрокат) у 439 напіввагонах (Залізницею заяву Товариства було прийнято до виконання з наданням йому номеру 12/806).

При вирішенні спору по суті місцевим судом встановлено, що згідно облікової картки № 12/823 за квітень 2007 року Залізниця нарахувала Товариству штраф за невиконання плану перевезень по залізницям призначення у розмірі 124,80 грн. у другій декаді (6 вагонів). При цьому встановлено, що штраф нараховано щодо невиконання плану перевезень на Горьківську залізницю Росії (станція переходу Тополі).

Також, встановлено, що згідно облікової картки № 12/806 за квітень 2007 року Залізниця нарахувала Товариству штраф за невиконання плану перевезень по залізницям призначення у розмірі 1 331,20 грн. у другій декаді (64 вагони) і 748,00 грн. у третій декаді (36 вагонів).

Суд першої інстанції встановив, що Товариство від сплати штрафу за невиконання планів перевезень у квітні 2007 року відмовилось з посиланням, зокрема, на те, що нарахування штрафу за невиконання планів перевезень по залізницям призначення в міжнародному сполученні здійснено на залізниці станцій-прикордонпереходів, які, на думку Товариства, не є залізницями призначення.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що у п. 4.1 договору № 84/2462 від 25.03.04 сторони визначили, що за невиконання плану перевезень вони несуть відповідальність згідно зі Статутом залізниць України. Нарахування штрафних санкцій за невиконання плану перевезень здійснюється згідно Правил планування вантажів.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів, визначаються цим кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із

ст. 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), цей Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Пункт 5 Статуту залізниць України встановлює, що на підставі цього Статуту Міністерство транспорту України затверджує Правила перевезення вантажів та інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають, зокрема, порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Наказом Міністерства транспорту України від 09.12.02 № 873, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.02 за № 1030/7318, затверджені Правила планування перевезень вантажів (далі Правила), які визначили порядок планування перевезень вантажів залізницями у всіх видах сполучень, а також обліку виконання планів.

Так, Правилами встановлено, що перевезення вантажів залізницями здійснюється на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами за пред'явленням та за окремими замовленнями відправників (вантажовласників або за їх дорученням –експедиторських організацій).

Пунктом 2.1 вказаних Правил визначено, що місячне планування перевезень вантажів у межах України, на експорт у треті країни та країни СНД, у Латвійську Республіку, Литовську Республіку та Естонську Республіку здійснюється на підставі замовлень відправників у порядку, встановленому цими Правилами.

Розділ 3 Правил встановлює порядок планування перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів, згідно з яким відправники експортних вантажів за 16 днів до початку місяця, в якому передбачається перевезення, надають залізницям відправлення замовлення на перевезення вантажів, оформлені відповідно до п. 2.2 цих Правил.

Тимчасове положення про місячне планування та організацію перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів залізничним, морським та річковим транспортом, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.93 № 357, у п. 1 встановлює, що для перевезення експортних вантажів залізничними або залізнично-водними шляхами сполучення вантажовласники до початку планового місяця подають залізницям відправлення розгорнуті заявки на перевезення експортних вантажів, у яких зазначаються вид та кількість вантажу в тоннах і вагонах, прикордонні залізничні станції, морські та річкові порти, через які прямуватимуть ці вантажі, країна призначення та вантажоодержувач.

Таким чином, планування перевезень вантажів по залізницях і станціях призначення є необхідною складовою планування перевезення вантажів.

Пункт 28 цього Тимчасового положення зазначає, що виконання обсягу перевезень враховується в обліковій картці, яка підписується керівництвом залізничної станції і вантажовласником, при цьому ведення окремо облікової картки на виконання плану перевезень на експорт від загального обліку виконання плану перевезень вантажів Тимчасове положення не передбачає.

Пункт 6.7 Правил встановлює облік виконання плану перевезення вантажів в обліковій картці та передбачає, що дані про навантаження на залізниці призначення вказуються для всіх вантажів тільки у вагонах (контейнерах) і тільки для залізниць України у графах 10-15 облікової картки. Для експортних вантажів вказуються залізниці, які передають вантаж за кордон. Недовантаження на залізниці призначення за декаду визначається як сума недовантажень на окремі залізниці за вилученням загального недовантаження за декаду.

Згідно ч. 4 ст. 106 Статуту залізниць України за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером). При цьому Статут визначає, що Правила –це нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов'язки сторін у процесі перевезення вантажів, а не доповнює чи уточнює їх.

Разом з тим колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що ст. 107 Статуту передбачено вичерпний перелік підстав за яких вантажовідправник звільняється від сплати штрафу за невиконання плану перевезень, до яких така підстава, як перевезення вантажу закордон відсутня.

Міжнародні перевезення вантажу, пасажирів, багажу та пошти здійснюються відповідно до правил, двохсторонніх та багатосторонніх міжнародних договорів (транспортних конвенцій), які відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 10 Цивільного кодексу України є частиною національного законодавства України.

Статтею 4 Статуту встановлено, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення. Одним із таких багатосторонніх договорів є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.51 (далі Угода), яка була ратифікована Україною 05.06.92.

Статтею 36 Угоди встановлено, що за відсутності в даній Угоді необхідних положень застосовуються положення, викладені у внутрішніх законах і правилах відповідної країни, залізниця якої є учасницею даної Угоди.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає помилковими посилання суду першої інстанції на те, що в частині стягнення 728,00 грн. штрафу за невиконання плану перевезень № 12/806 по залізницям призначення за третю декаду позов не підлягає задоволенню з огляду на те, що загалом за місяць при плані на Придніпровську і Південно-Західну залізниці відповідно 150 і 70 вагонів Товариством відвантажено відповідно 151 і 69 вагонів, а тому з урахуванням п. 6.10 Правил на Товариство нараховується штраф не за 36, а тільки за один вагон, від сплати за який Товариство не відмовилось.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що нарахування штрафу здійснюється подекадно, крім того, місцевим судом не було враховано недовантаження по іншим залізницям призначення (Одеській, Львівській, Південній, Донецькій).

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Залізницею в касаційній скарзі, є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються зібраними по справі доказами і відповідають вимогам закону.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом першої інстанції було помилково застосовано норми матеріального права, у зв'язку з чим рішення, прийняте у даній справі, підлягає скасуванню.

Разом з тим, виходячи з положень ст.ст. 6, 8 Конституції України, колегія суддів Вищого господарського суду України не вважає за необхідне направляти справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки це суперечило б положенням ст.ст. 125, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 39 Закону України "Про судоустрій України" щодо визначення статусу Вищого господарського суду України та його завдання забезпечити законність у здійсненні правосуддя.

Водночас, з урахуванням встановлених обставин по справі та повноважень, закріплених у п. 2 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку про можливість прийняття нового рішення у даній справі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державного підприємства "Донецька залізниця" № 2/64 від 17.12.07 задовольнити.

Рішення від 10.12.07 господарського суду Донецької області у справі

№ 11/277 господарського суду Донецької області скасувати.

Прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги державного підприємства "Донецька залізниця" задовольнити.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча" на користь державного підприємства "Донецька залізниця" 852,80 грн. (вісімсот п'ятдесят дві гривні 80 коп.) штрафу, 102,00 грн. державного мита за подання позовної заяви, 51,00 грн. державного мита за подання касаційної скарги та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Зобов'язати господарський суд Донецької області видати наказ.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська