ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.03.08 р.                     Справа № 44/52

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельний будинок „Мегаполіс” (представник Каленюк Д.А., довіреність 63 від 22.01.08 року) до товариства з обмеженою відповідальністю „Кароліна” (представник до судового засідання не з’явився), про стягнення суми заборгованості за поставлений товар з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у загальному розмірі 8’942,92 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Торгівельний будинок „Мегаполіс” (далі – Продавець) звернулося до суду з позовом про стягнення суми боргу за поставлений товар 8’592,48 грн., інфляційних 249,19 грн., трьох процентів річних 13,44 грн. та пені 87,81 грн. до товариства з обмеженою відповідальністю „Кароліна” (далі – Покупець). Позовні вимоги Продавця ґрунтуються на неналежному виконанні та простроченні Покупцем грошового зобов’язання, яке виникло з поставки позивачем лікеро-горілчаних виробів загальною вартістю 8’592,48 грн. за договором № 13780 від 09.01.08 року (далі – Договір).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Додатково позивач висунув клопотання щодо накладення арешту на рухоме та нерухоме майно Покупця, а також про арешт грошових коштів відповідача на суму 9’162,92 грн.

Представник відповідача до судового засідання не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення судом про час та місце судового засідання, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції суду за 28.02.08 року, витребуваних доказів та відзиву не надав.

Наразі суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки ненадані суду відповідачем документи не можуть істотно вплинути на юридичну кваліфікацію правовідносин, що склалися між сторонами, а надання відзиву взагалі є правом, а не обов’язком відповідача.

Вислухавши в судовому засіданні представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Продавця підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Оцінивши зміст Договору, з якого виникли цивільні права та обов’язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Таким чином, в силу статті 712 ЦК України, статті 265 ГК України, розділів 1, 2 та 5 Договору, Продавець зобов’язався передати у власність Покупця лікеро-горілчані вироби, причому передача продукції, її асортимент та вартість засвідчується накладною, яка має силу невід’ємної частини Договору та специфікації, а Покупець зобов’язався прийняти зазначену продукцію та сплатити Продавцю за неї грошові кошти не пізніше 21 календарного дня з моменту прийняття продукції за накладною.

Порядок поставки означеної продукції визначений згідно пунктів 3.1-3.2 Договору шляхом постачання транспортом Продавця на склад Покупця – у відповідності до умов Delivered duty unpaid named place of destination (DDU) Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року.

Надання Продавцем відповідачеві 09 та 15 січня 2008 року лікеро-горілчаних виробів вартістю 8’592,48 грн. підтверджується двома наданими позивачем видатковими накладними (№№ 599 та 1576), належність яких до предмету спору перевірена судом. Означені документи підписані сторонами та скріплені печатками, причому отримання товару від імені Покупця здійснене уповноваженими згідно довіреностей особами – Іщенко С.М. та Воротинцем М.А.

Докази незгоди відповідача з належністю виконання позивачем своїх зобов’язань по Договору, а також доказів оплати за Договором – суду не надавалися.

Як зазначалося вище, оплата поставленого товару згідно пункту 5.2 Договору має здійснюватися у вигляді перерахування коштів протягом двадцяти одного дня з моменту підписання накладних, таким чином, грошове зобов’язання Покупця на загальну суму 8’592,48 грн. виникло 06.02.08 року.

З огляду на наведене, грошове зобов’язання Покупця перед Продавцем на суму 8’592,48 грн. на момент прийняття рішення суду – не виконане, на порушення статей 525 та 526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Прострочення Покупцем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням трьох процентів річних з простроченої суми за весь час прострочення, на підставі статті 625 ЦК України. За розрахунком позивача, який перевірено судом, сума трьох процентів річних з простроченої суми за період з моменту виникнення права вимоги за кожною з накладних до 22.02.08 року становить 13,44 грн.

Водночас, суд має відмовити позивачу у стягненні суми інфляційних 249,19 грн., оскільки право грошової вимоги на загальну суму виникло 06.02.08 року, тому застосування до загальної суми 8’592,48 грн. індексу інфляції за січень 2008 року у розмірі 102,9% (за попередній період) є неприпустимим з огляду на рекомендації методики листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ».

Прострочення Покупцем грошового зобов’язання за умовами пункту 8.1 Договору та статті 549 ЦК України тягне за собою обов’язок сплати пені у розмірі у розмірі 0,2% за кожен день прострочення. Водночас, позивачем застосовано розрахунок пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен прострочений день, що відповідає змісту статей 549-550 ЦК України та статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”. Судом арифметично перевірено вимогу позивача стосовно стягнення пені у розмірі 87,81 грн., нарахованої у період 23 та 17 днів з моменту виникнення права вимоги за кожною з накладних, а оскільки подібний спосіб нарахування відповідає нормам частини 6 статті 232 ГК України, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню.

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне порушення Покупцем умов Договору, а також порушення норм ЦК України та ГК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів поставки.

Сума заявлених та задоволених позовних вимог майнового характеру є значною, водночас, відсутність у суду даних про застосування між позивачем та відповідачем таких видів забезпечення виконання зобов’язання як гарантія, застава та притримання створює ситуацію, коли відповідач вправі до моменту звернення рішення суду до примусового виконання розпорядитися належним йому майном та майновими активами на власний розсуд. Про означене свідчить у публікація в газеті „Донбас” від 12.01.08 року, згідно якої Покупець пропонує до розпродажу власні майнові активи за низькими цінами через припинення господарської діяльності. Таким чином, на час набрання законної сили рішенням суду реальне поновлення прав позивача може бути неможливим через відсутність у відповідача необхідних коштів та майна, а невжиття судом заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки існує реальна можливість та фактичні наміри відчуження відповідачем своїх майнових активів, тому суд вважає необхідним накласти арешт на майно та грошові кошти відповідача на суму задоволених позовних вимог та судових витрат – 8’907,58 грн. Водночас, суд вважає недоцільним накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно відповідача, оскільки це призведе до припинення розрахунків відповідача з контрагентами та бюджетом, зупинення фінансово-господарської діяльності суб’єкта господарської діяльності та носитиме характер протиправного втручання суду в господарську діяльність, забороненого нормами статей 6 та 19 ГК України.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При поданні позовних вимог позивачем сплачено державне мито у розмірі 297,53 грн., що на 197,53 грн. більше, ніж передбачено нормами Декрету КМ України „Про державне мито”, через що суд вважає необхідним повернути зазначену суму Продавцеві.

На підставі ст.ст.525-526, 549-550, 625 та 712 ЦК України, ст.264-271 ГК України, ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, керуючись ст.ст.1, 22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельний будинок „Мегаполіс” до товариства з обмеженою відповідальністю „Кароліна” про стягнення суми заборгованості за поставлений товар з урахуванням трьох процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у загальному розмірі 8’693,73 грн. В решті позовних вимог – відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Кароліна” на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельний будинок „Мегаполіс” суму боргу та санкцій у розмірі 8’693,73 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 114,70 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 99,15 грн.

Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно товариства з обмеженою відповідальністю „Кароліна” вартістю 8’907,58 грн., а також накласти арешт на грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю „Кароліна” в сумі 8’907,58 грн. на банківському рахунку 6980 у банку „Фінанси та кредит” міста Донецька МФО 335816.

Відповідно до пункту 3 статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» зайво сплачене державне мито у сумі 195,53 грн., перераховане товариством з обмеженою відповідальністю „Торгівельний будинок „Мегаполіс” за платіжним дорученням від 19.02.08 року, підлягає поверненню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –господарському суду Донецької області