ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 47/349

31.01.08

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Відродження"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іскра-2"

про стягнення 27 490,00 грн.

Суддя Станік С.Р.

Представники:

Від позивача - Нікітін Є.Є. –представники за довіреністю (в матеріалах справи)

Від відповідача - не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 25000,00 грн. помилково перерахованих грошових коштів, а також 1350,00 грн. інфляційних втрат та 1140,00 грн. –3% річних, а також відшкодування витрат по сплаті державного мита –274,90 грн. та послуг інформаційно –технічного забезпечення судового процесу –118,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2007 було порушено провадження в справі № 47/349 та призначено її до розгляду на 12.12.2007.

12.12.2007 розгляд справи було перенесено на 25.12.2007.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2007 розгляд справи у звязку з неявкою в судове засідання представника відповідача та ненаданням витребуваних судом документів, було відкладено до 31.01.2008.

В процесі розгляду спору позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, зокрема, в судовому засіданні 31.01.2008 представником позивача була надана заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 25000,00 грн. помилково перерахованих коштів, 2695,89 грн. –збитків, 526,02 грн. –3% річних, 2475,00 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 31.01.2008 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд позов задовольнити. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 30.03.2007 позивачем платіжним дорученням № 201 від 30.03.2007 було помилково перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 25000,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за випробування несучої спроможності паль по Договору № 61/07 від 22.03.2007», які відповідачем повернуті не були. Також, позивач зазначав, що роботи по Договору № 61/07 від 22.03.2007 були оплачені позивачем у повному обсязі, а саме в сумі 47500,00 грн.

В судове засідання 31.01.2008 представники відповідача повторно не зявились. Про причини неявки представників відповідач суд не повідомив. Відповідач відзив на позов та витребувані ухвалами суду від 29.10.2007, 25.12.2007 документи –не надав. Про проведення судових засідань 25.12.2007 та 31.01.2008 був повідомлений належним чином. Через канцелярію Господарського суду міста Києва ніяких заяв та клопотань не подавав.

У відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, розглянувши у судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представника позивача, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

22.03.2007 між КП «Позняки-Інвест», як замовником, позивачем – ТОВ «НВБК «Відродження», як інвестором, та відповідачем –ТОВ «Іскра-2», як виконавцем, було укладено Договір № 61/07 на виконання інженерно-конструкторських робіт на розробку проекту випробування куща паль для будівництва житлового будинку на діл. 85 у 4 мкр. ж/м Позняки м.Києва.

Відповідно до умов Договору № 61/07 від 22.03.2007 замовник доручив, а виконавець відповідно до умов Договору та архітектурних розробок прийняв на себе виконання проекту інженерно-конструкторських робіт на випробування куща паль для будівництва житлового будинку на діл. 85 у 4 мкр. ж/м Позняки м.Києва (п. 1.1), вартість робіт було визначено в сумі 47500,00 грн. (в т.ч. ПДВ) (п. 2.1).

Згідно платіжного доручення № 91 від 25.04.2007, позивачем було перераховано на користь відповідача 47500,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за випробування несучої спроможності паль ж/б на діл. 85 у 4 мкр. ж/м Позняки м.Києва по Договору № 61/07 від 22.03.2007 та рахунку № СФ-0000005 від 28.03.2007».

Відповідно до платіжного доручення № 201 від 30.03.2007 та банківської виписки по особовому рахунку, позивачем було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача у Дніпровській філії ВАТ «МКБ»м.Київ, МФО 320456, 25000,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за випробування несучої спроможності паль ж/б на діл. 85 у 4 мкр. ж/м Позняки м.Києва по Договору № 61/07 від 22.03.2007».

Позивач претензіями № 126 від 25.04.2007, № 220 від 09.07.2007, № 277 від 10.08.2007 (яка була отримана посадовою особою відповідача 20.09.2007, про що свідчить відповідний напис), направленими на адресу відповідача, просив повернути помилково перераховані платіжним дорученням № 201 від 30.03.2007 грошові кошти в сумі 25000,00 грн.

Як зазначає позивач у позові, відповідач відповіді на претензію не надав, і помилково перераховані платіжним дорученням № 201 від 30.03.2007 грошові кошти в сумі 25000,00 грн. –не повернув.

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно п. 6 Указу Президента України “Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України” від 16 березня 1995 року N 227/95 встановлено, що підприємства незалежно від форм власності мають (зобов’язані) повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Згідно п. 2.35 Постанова Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22 “Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті” кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Стаття 144 Господарського кодексу України від 16.01.03 № 436-IV встановлює, що майнові права та майнові обов'язки суб'єкта господарювання можуть виникати, зокрема внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, придбання або збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав.

Стаття 174 Господарського кодексу України від 16.01.03 № 436-IV встановлює, що господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України від 16.01.03 № 436-IV господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно статті 198 Господарського кодексу України від 16.01.03 № 436-IV платежі за грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до вищевикладеного, статтею 1212 Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 435-VI особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 435-VI зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно статей 525 та 625 Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 435-VI одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом та боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що 30.03.2007 позивачем на розрахунковий рахунок відповідача у Дніпровській філії ВАТ «МКБ»м.Київ, МФО 320456 по Договору № 61/07 від 22.03.2007, загальна сума якого 47500,00 грн. (п. 2.1), платіжним дорученням № 91 від 25.04.2007 на суму 47500,00 грн. та платіжним дорученням № 201 від 30.03.2007 на суму 25000,00 грн., було перераховано загалом 72500,00 грн. Тобто, позивачем на розрахунковий рахунок відповідача у Дніпровській філії ВАТ «МКБ»м.Київ, МФО 320456 платіжним дорученням № 201 від 30.03.2007 на суму 25000,00 грн., було помилково перераховано відповідачу 25000,00 грн. з призначенням платежу: «Оплата за випробування несучої спроможності паль ж/б на діл. 85 у 4 мкр. ж/м Позняки м.Києва по Договору № 61/07 від 22.03.2007».

Але відповідачем, всупереч ст. 1212 Цивільного кодексу України, не було повернуто позивачу безпідставно набуті внаслідок помилкового перерахування на розрахунковий рахунок відповідача у Дніпровській філії ВАТ «МКБ»м.Київ, МФО 320456 грошові кошти в сумі 25000,00 грн., внаслідок чого на даний час у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 25000,00 грн., яка відповідачем не погашена, і яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

З огляду на вищевикладене, суд визнає позовну вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 25000,00 грн. законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, яка підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем в уточненнях до позовних вимог від 31.01.2008 заявлено до стягнення з відповідача 2695,89 грн. –збитків у вигляді процентів, 526,02 грн. –3% річних, 2475,00 грн. інфляційних втрат.

Вимогами статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідачем прострочено перед позивачем виконання грошового зобовязання по поверненню помилково перерахованих коштів в сумі 25000,00 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат - є законними, обґрунтованими, але такими, що підлягають задоволенню частково.

Суд враховує, що період прострочення складає з 26.09.2007 по 31.01.2008, оскільки в матеріалах справи наявні належні докази отримання 20.09.2007 відповідачем претензії позивача № 277 від 10.08.2007,а тому згідно вимог п. 6 Указу Президента України “Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України” від 16 березня 1995 року N 227/95, відповідач мав повернути помилково перераховані кошти в сумі 25000,00 грн. до 25.09.2007 включно. Отже, початком прострочки виконання відповідачем зобовязання є наступний день, а саме - 26.09.2007, а датою кінцевого розрахунку є 31.01.2008, оскілки саме цього дня позивачем було здійснено останнє уточнення позовних вимог.

Згідно розрахунку суду, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за прострочення виконання зобовязання по поверненню помилково перерахованих коштів в сумі 25000,00 грн. складає:

(25000,00 грн. (сума заборгованості)/365днів х 3% х 128 днів (кількість днів прострочення з 26.09.2007 по 31.01.2008) = 262,40 грн.

Отже, вимога позивач про стягнення 3% річних підлягає задоволенню частково, а саме в сумі 262,40 грн.

Згідно розрахунку суду, сума інфляційних втрат (з урахуванням Листа ВСУ від 03.04.97 г. N 62-97 «Рекомендации относительно порядка применения индексов инфляции при рассмотрении судебных дел»), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за прострочення виконання зобовязання по поверненню помилково перерахованих коштів в сумі 25000,00 грн. складає:

(25000,00 грн. (сума заборгованості) х 102,9% (індекс інфляції у жовтні 2007) х 102,2% (індекс інфляції у листопаді 2007) х 102,1% (індекс інфляції у грудні 2007) – 25000,00 грн.= 1843,05 грн.

Також, розглянувши вимогу позивача про стягнення 2695,89 грн. збитків у вигляді процентів, суд дійшов висновку, що зазначена вимога є законною, обґрунтованою, але такою, що підлягає задоволенню частково, оскільки стаття 1214 Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 435-VI встановлює, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними відповідно до статті 536 цього Кодексу, а саме: за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, розмір яких за користування чужими грошовими коштами, встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Стаття 536 Цивільного кодексу України встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З огляду на те, що ні умовами договору, ні Цивільним кодексом України, ні іншим актом цивільного законодавства розмір процентів не передбачено, з врахуванням того, що нарахування процентів в порядку ст.ст. 536, 1212 Цивільного кодексу України застосовується при наявності такої обставини, як безпідставне одержання грошових коштів, а отримання відповідачем безпідставно отриманих коштів від позивача в сумі 25000,00 грн. підтверджується матеріалами справи та ця обставина була встановлена судом в процесі вирішення спору, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача цій в частині. Але, суд вважає, що при розрахунку збитків у вигляді процентів підлягає застосуванню облікова ставка НБУ, що діяла у відповідний період прострочення.

Суд звертає увагу позивача на те, що згідно Листа НБУ від 17.05.2007 № 14-011/1150-5118, розмір облікової ставки НБУ у період з 01.06.2007 по 01.01.2008 складав 8,0%, а згідно Постанови НБУ від 29.12.2007 р. N 492- розмір облікової ставки з 01.01.2008 складає 10,0%.

Таким чином, розмір збитків у вигляді процентів згідно розрахунку суду складає загалом 742,43 грн.:

(25000,00 грн. (сума заборгованості)/365днів х 8,0% х 97 днів (кількість днів прострочення з 26.09.2007 по 31.12.2007(останній день, коли діяла облікова ставка у 8,0%) = 530,59 грн.

(25000,00 грн. (сума заборгованості)/365днів х 10,0% х 31 день (кількість днів прострочення з 01.01.2008 по 31.08.2008 (дата уточнення позивачем остаточних вимог) = 212,04 грн.

Загалом:530,39 грн. + 212,04 грн. = 742,43 грн.

Також, позивач, при подачі позову звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлена вимога не є обгрунтованою, оскільки позивачем крім самого клопотання у позові та уточненнях до нього не надано жодного належного та допустимого доказу, в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, а тому заявлене клопотання задоволенню не підлягає.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вимоги позивача задовольняються судом частково, а саме: в сумі основного боргу –в сумі 25000,00 грн., 3% річних –в сумі 262,40 грн., інфляційні втрати –в сумі 1843,05 грн., збитки у вигляді процентів –в сумі 742,43 грн. В іншій частині позовних вимог суд позивачу відмовляє.

Державне мито і судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, оскільки позивачем платіжним дорученням № 644 від 25.09.2007 при зверненні до суду з позовом було сплачено 274,90 грн. державного мита, а загальна сума задоволених позовних вимог складає 27847,88 грн., відповідно до ст. 3 вимог Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»з позивача в доход Державного бюджету України підлягає стягненню 03,58 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра-2»(, місцезнаходження: 02090 м.Київ, вул. Алмаатинська, 2/1; п/р 26002619 у Дніпровській філії ВАТ «МКБ»в м.Києві, МФО 320456), а у випадку відсутності коштів –з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича будівельна компанія «Відродження»(код ЄДРПОУ 328024, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Щекавицька,46; р/р 0201 в АКБ «Київ», МФО 3222498) заборгованість в сумі 25000 (двадцять пять тисяч) 00 коп., інфляційних втрат – 1843 (одна тисяча вісімсот сорок три) грн. 05 коп., 3% річних - 262 (двісті шістдесят дві) грн. 40 коп., збитки у вигляді процентів –742 (сімсот сорок дві) грн. 43 коп., а також суму державного мита – 274 (двісті сімдесят чотири) грн. 90 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу – 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп.

3.          В іншій частині позову –відмовити.

4.          Достягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича будівельна компанія «Відродження» (код ЄДРПОУ 328024, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Щекавицька,46; р/р 0201 в АКБ «Київ», МФО 3222498) в Доход Державного бюджету України державне мито в сумі 03 (три) грн. 58 коп.

5.          Видати накази відповідно до ст. 116 ГПК України.

6.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.Р. Станік