ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.03.2008 року                                                            Справа № 10/572

Луганський апеляційний господарський суд колегією суддів у складі:

головуючого:                                        Перлова Д.Ю.,

суддів                                                   Лазненко Л.Л.,

Медуниці О.Є.,

при секретарі

судового засідання                               Михайличенко Д.В.,

за участю

представників сторін:

від позивача                                        представник у судове засідання не прибув,

від відповідача                               Шарій О.А., дов. від 10.12.07 № 86,

розглянувши

апеляційні скарги                              Державного підприємства

„Попаснянський вагоноремонтний завод”,

м. Попасна Луганської області

та                                                   Державного підприємства

„Дарницький вагоноремонтний завод”,

м. Київ

на рішення

господарського суду                              Луганської області

від                                                  24.01.08

у справі                                         № 10/572 (суддя –Мінська Т.М.)

за позовом                                         Державного підприємства

„Дарницький вагоноремонтний завод”,

м. Київ

до відповідача                               Державного підприємства

„Попаснянський вагоноремонтний завод”,

м. Попасна Луганської області

про                                                   стягнення 834 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ:

Суддя –доповідач Д.Ю. Перлов.

Позивач –Державне підприємство „Дарницький вагоноремонтний завод”, м. Київ (далі за текстом –ДП „Дарницький ВРЗ”) звернувся до господарського суду Луганської області з позовом від 16.11.07 № 2474 до відповідача –Державного підприємства „Попаснянський вагоноремонтний завод”, м. Попасна Луганської області (далі за текстом –ДП „Попаснянський ВРЗ”) про стягнення штрафних санкцій в розмірі 834,60 грн., а саме: пені –702,82 грн. та 3% річних –131,78 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 24.01.08 у справі № 10/572 зазначений позов був задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в сумі 351,00 грн., річні відсотки в сумі 131,78 грн., в решті вимог відмовлено.

Рішення мотивоване наступним.

Дострокове виконання зобов’язань позивачем не впливає на строк виконання грошового зобов’язання відповідача. Відтак, нарахування 3% річних, що становить - 131 грн. 78 коп. визнається судом обґрунтованим.

Позивач обмежив суму пені розміром подвійної облікової ставки НБУ, що передбачено Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”. Таке обмеження розміру пені не суперечить діючому законодавству не порушує права відповідача.

Таким чином, суд визнає правомірним обґрунтування нарахування позивачем пені в розмірі 702 грн. 82 коп. Але зважаючи на те, що згідно ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Враховуючи, що і позивач і відповідач є державними підприємствами, а порушення строку виконання грошових зобов’язань відповідачем не завдало значних збитків позивачу, суд зменшує розмір штрафних санкцій у вигляді пені, що нарахована позивачем у розмірі 702 грн. 82 коп., до суми 351 грн.

Не погодившись з винесеним рішенням, відповідач –ДП „Попаснянський ВРЗ” звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 07.02.08 № 57-Ю, якою просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 24.01.08 у справі № 10/572, як винесене: при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ДП „Дарницький ВРЗ”.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Позивач поставив піввагони відповідачу в день укладання договору - 31.07.07, а умовами договору передбачено строк виготовлення піввагонів - 30 днів з моменту 100% попередньої оплати, що на думку відповідача є односторонньої зміною умов договору, а відтак повинно застосовуватись вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України і щодо строку оплати. Також відповідач вважає, що у всякому разі до розміру штрафних санкцій має бути застосована одинарна облікова ставка НБУ, передбачена ч. 6 ст. 231 ГУ України.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 14.02.08 для розгляду апеляційної скарги ДП „Попаснянський вагоноремонтний завод” від 07.02.08 на рішення господарського суду Луганської області від 24.01.08 у справі № 10/572, у відповідності до ст. 28 Закону України „Про судоустрій України” призначено судову колегію у складі: Перлов Д.Ю. –суддя –головуючий, судді –Лазненко Л.Л., Медуниця О.Є.

Не погодившись з винесеним рішенням, позивач –ДП „Дарницький ВРЗ” звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 11.02.08 № 36/10, якою просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 24.01.08 у справі № 10/572 в частині відмови в задоволенні вимог позивача по стягненню пені в сумі 351,82 грн., як винесене: при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи, з порушенням, та при невірному застосуванні норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Місцевим господарським судом при винесенні рішення було враховано лише інтереси відповідача, який своїми діями завдав позивачу матеріальну шкоду в розмірі заявлених позовних вимог. При цьому відповідачем не було вчинено жодних дій, щодо добровільного усунення наслідків порушення грошового зобов’язання та не надано пояснень причин неналежного виконання зобов’язання. Відповідачем у судовому засіданні не заявлялося про його важкий фінансовий стан та негативні наслідки, які можуть настати для відповідача у випадку задоволення позовних вимог в повному обсязі. Даний випадок не є винятковим для можливості застосування положень ГК України в частині можливого зменшення розміру штрафних санкцій.

Відзивом від 11.03.08 № 54/10 на апеляційну скаргу відповідача, позивач –ДП „Дарницький ВРЗ” відхилив доводи апеляційної скарги та вважає рішення суду, що оскаржується, законним та обґрунтованим, за винятком зменшення суми штрафних санкцій.

Повноважний та компетентний представник позивача у судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи Луганським апеляційним господарським судом був повідомлений належним чином (повідомлення від 22.02.08 про вручення поштового відправлення № 03473560 ДП „Дарницький ВРЗ”).

Згідно ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представника відповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу від 07.02.08 № 57-Ю Державного підприємства „Попаснянський вагоноремонтний завод”, м. Попасна Луганської області слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу від 11.02.08 № 36/10 Державного підприємства „Дарницький вагоноремонтний завод”, м. Київ слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Луганської області від 24.01.08 у справі № 10/572 слід залишити без змін з наступних підстав.

31 липня 2007 року між відповідачем –ДП „Попаснянський ВРЗ” (замовником) та позивачем –ДП „Дарницький ВРЗ” (виконавцем) був укладений договір № 07/07/31/01-П. У відповідності з цим договором виконавець зобов’язувався виготовити трафарети та пофарбувати 4-вісні напіввагони мод. 12-9745 з нанесенням трафаретів, а замовник зобов’язувався передати ескізи трафаретів, прийняти пофарбовані вагони з нанесенням трафаретів та своєчасно здійснити оплату відповідно до умов даного договору та специфікації № 1 (додаток № 1 даного договору).

Згідно п. 2.2 зазначеного договору виготовлення трафаретів та фарбування 4-вісних на піввагонів мод. 12-9745 з нанесенням трафаретів повинно було бути здійснено протягом 30 днів з моменту надходження 100% попередньої оплати вартості, передбаченої специфікацією № 1 до даного договору та надання всієї необхідної інформації замовником для виконання робіт по договору.

Як вбачається із специфікації № 1 та п. 3.2 договору від 31.07.07 № 07/07/31/01-П загальна сума договору складає 69 709,20 грн. з урахуванням ПДВ.

Пунктом 4.1 зазначеного договору також передбачено, що замовник повинен був здійснити попередню оплату в розмірі 100 % від вартості виготовлення трафаретів та фарбування 4-вісних на піввагонів мод. 12-9745 з нанесенням трафаретів згідно специфікації № 1, шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця протягом п’яти банківських днів з дня укладення даного договору.

У липні 2007 року між позивачем та відповідачем був підписаний акт № 924 (а.с. 35), про те, що згідно рахунка від 31.01.07 № 1733 (дог. від 31.07.07 № 07/07/31/01-П) виконавцем були здійснені у повному обсязі послуги по виготовленню 1 трафарету та роботи по нарядах фарбування 58 4-х вісних напіввагонів мод. 12-9745 з нанесенням трафарету. Вартість послуг склала 69 709,20 грн., з урахуванням ПДВ.

31 серпня 2007 року відповідачем –ДП „Попаснянський ВРЗ”, платіжним дорученням від 31.08.07 № 24062/6677 (а.с. 34) було перераховано 69 709,20 грн. згідно договору від 31.07.07 № 07/07/31/01-П, що також підтверджується випискою банку позивача станом на 31.08.07 (а.с. 10).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що за порушення строків оплати, викладених в п. 4.1 договору замовник сплачує виконавцю штрафні санкції передбачені законодавством України.

Тому позивачем на підставі ст. ст. 526, 625 ЦК України, ст. 231 ч. 2 ГК України, та Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, на суму 69 709 грн. 20 коп. за період прострочення 23 дні з 08.08.2007р. по 30.08.2007р. була нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що становить 702 грн. 82 коп., та 3 % річних, що становить 131 грн. 78 коп.

Як встановлено ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 531 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Договором від 31.07.07 № 07/07/31/01-П чітко визначений строк виконання грошового зобов’язання відповідача. Цей строк не пов’язаний з моментом виконання свого зобов’язання позивачем, а лише пов’язаний з моментом укладення договору.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт поставки позивачем пофарбованих піввагонів з нанесеними трафаретами відповідачу в день укладання договору, 31.07.2007р., в той час як умовами договору передбачено строк виготовлення піввагонів - 30 днів з моменту 100% попередньої оплати, не є зміною договірних зобов’язань, а є лише достроковим виконанням зобов’язань, право на яке передбачено ст. 531 ЦК України. Відповідач не відмовився від прийняття зобов’язання, яке виконано достроково. Відтак дострокове виконання зобов’язань позивачем не впливає на строк виконання грошового зобов’язання відповідача.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором від 31.07.07 № 07/07/31/01-П сторонами не передбачений інший розмір річних, тому позивачем було обґрунтовано заявлено до стягнення 3% річних у сумі 131 грн. 78 коп.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 2, 3, 6 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

ѕ          за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.96 № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач обмежив суму пені розміром подвійної облікової ставки НБУ і таке обмеження розміру пені не суперечить діючому законодавству, не порушує права відповідача, та визнав правомірним обґрунтування нарахування позивачем пені в розмірі 702 грн. 82 коп.

Згідно ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як встановлено п. 2.4 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 29.04.94 № 02-5/293 „Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань” вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Арбітражного процесуального кодексу України), арбітражний суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Слід зазначити, що у даному випадку обидві сторони: і позивач, і відповідач порушили умови договору від 31.07.07 № 07/07/31/01-П, а відповідач незначно затримав виконання грошового зобов’язання, тому суд першої інстанції вірно врахував, що позивач і відповідач є державними підприємствами, порушення строку виконання грошових зобов’язань відповідачем не завдало значних збитків позивачу та зменшив розмір штрафних санкцій у вигляді пені, що нарахована позивачем у розмірі 702 грн. 82 коп., до суми 351 грн.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, рішення господарського суду Луганської області відповідає чинному законодавству і скасуванню не підлягає.

У відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній скарзі позивача покладається на позивача – Державне підприємство „Дарницький вагоноремонтний завод”, м. Київ, заявника апеляційної скарги, а по апеляційній скарзі відповідача покладається на відповідача –Державне підприємство „Попаснянський вагоноремонтний завод”, м. Попасна Луганської області, заявника апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою представника відповідача було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу від 07.02.08 № 57-Ю Державного підприємства „Попаснянський вагоноремонтний завод”, м. Попасна Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 24.01.08 у справі № 10/572 залишити без задоволення.

2.          Апеляційну скаргу від 11.02.08 № 36/10 Державного підприємства „Дарницький вагоноремонтний завод”, м. Київ на рішення господарського суду Луганської області від 24.01.08 у справі № 10/572 залишити без задоволення.

3.          Рішення господарського суду Луганської області від 24.01.08 у справі № 10/572 залишити без змін.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий                                Д.Ю. Перлов

Суддя                      Л.Л. Лазненко

Суддя                                                    О.Є. Медуниця