ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.08
Справа № 30/351

за позовом: відкритого акціонерного
товариства “Західенерго”, м. Львів,

до
відповідача:   товариства з обмеженою відповідальністю
“Енергомонтажвентиляція”, с. Матяші, Львівська область

третя
особа на стороні відповідача-1:
фізична особа-підприємець ОСОБА_1, смт. Добротвір Кам”янко-Бузького р-ну

третя
особа на стороні відповідача-2:
ВАТ „Добротвірська  теплова електрична
станція-2”, смт. Добротвір Кам”янко-Бузького р-ну

третя
особа  на стороні відповідача- 3: Червоноградське МБТІ

про
витребування майна з
чужого незаконного володіння та  усунення
перешкод в користуванні

Суддя  Н.Мороз

Представники:

від
позивача -Кравчук
В.М.-предст.

від відповідача-   ОСОБА_2- адв.,ОСОБА_1кий В.В.-дир.

від третьої особи-1 -ОСОБА_2-
адв.

від третьої особи-2-  Гелецький
В.Т.-предст., Добровольська О.Л.-предст.

від третьої особи-3-   н/з

Сторонам роз”яснено зміст прав та обов”язків,
пердбачених ст.ст.20,22 ГПК України.

Суть
спору:

Відкрите
акціонерне товариство “Західенерго”, м. Львів, звернулось із позовом до
товариства з обмеженою відповідальністю “Енергомонтажвентиляція”, с. Матяші,
Львівська область, за участю третьої особи -1 на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору -фізична особа -підприємець ОСОБА_1,
с. Добротвір, Львівська область, третьої особи -2 на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на предмет спору -відкрите акціонерне товариство
“Добротвірська теплова електрична станція -2”, с. Добротвір, Львівська область,
третьої особи -3 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору -комунальне підприємство Львівської обласної ради
“Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації”, м. Червоноград,
Львівська область, про витребування майна з чужого незаконного володіння, а
саме службово-побутового корпусу, контрольно-пропускного пункту, автостоянки,
виробничого корпусу в с. Матяші Львівської області, вул. Центральна, 14в та
усунення перешкод в користуванні цим майном.

Ухвалою
господарського суду Львівської області від 15.11.2007 р. порушено провадження у
справі та призначено розгляд справи на 20.12.2007 р. Розгляд справи
неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 20.12.2007
р., 15.01.2008 р., 31.01.2008 р., 19.02.2008 р., в судовому засіданні
оголошувалась перерва.

В
судових засіданнях представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у
позовній заяві, поясненні, додаткових поясненнях. Ствердив, зокрема, що позивач
є власником спірного незавершеного будівництвом майна, оскільки таке увійшло до
складу цілісного майнового комплексу його правопопередника -державного
підприємства “Західенерго”. Виступивши засновником ВАТ “Добротвірська ТЕС -2”,
позивач не передавав до статутного фонду спірне майно. Проте, ВАТ
“Добротвірська ТЕС-2”, незаконно продало чуже спірне майно на підставі договору
купівлі-продажу незавершеного будівництва від 12.11.2004 р. фізичній особі
-підприємцю ОСОБА_1, який згодом перепродав його відповідачу. Оскільки майно
відчужувалось без згоди та відома
позивача, норми ст. 388 ЦК України, на думку позивача, не поширюються на
спірні відносини. Не визнає факту добросовісності набуття відповідачем спірного
майна.

Крім
того, в судовому засіданні 04.03.2008р. представником позивача подано
клопотання про призначення судової економічної експертизи з метою підтвердження
фінансовими документами ВАТ „Західенерго” та ВАТ „Добротвірська ТЕС-2”
належність до складу об”єкту „Головний корпус” спірного майна.

Представник
третьої особи -2 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору позов визнав з мотивів, зазначених у поясненні. Ствердив, що
спірне майно не зазначалось у переліках того майна, яке передавалось до
статутного фонду ВАТ “Добротвірська ТЕС -2“. Спірне майно було продане фізичній
особі -підприємцю ОСОБА_1 на підставі рішення Кам'янко-Бузького районного суду
від 11.11.2004 р., яким визнано за ВАТ “Добротвірська ТЕС -2” право власності
на це майно. Однак, ухвалою вказаного суду від 17.07.2006 р. провадження у цій
справі було закрито у зв'язку із відмовою позивача від позову. Просить позов
задовольнити.

Також
представник третьої особи -2 подав клопотання про призначення судової
бухгалтерської експертизи для зясування питання входження до складу обєкту
„головний корпус” тимчасових будівель будівельного двору.

У
відповідності до ч. 1 ст. 41 ГПК України, судова експертиза призначається лише
для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.
Враховуючи ту обставину, що відображення (невідображення) майна в
бухгалтерському обліку не є безспірною ознакою права власності, те, яким чином
(окремо чи в складі якогось об”єкту) відображались спірні об”єкти  незавершеного будівництва в бухгалтерському
обліку особи, яка приймає участь у справі, безпосередньо не стосується суті
справи, суд не вбачає підстав для задоволення даних клопотань.

Представники
відповідача та третьої особи -1 на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору позов заперечили з мотивів, зазначених у поясненнях.
Ствердили, зокрема, що спірне незавершене будівництвом майно позивач передав
ВАТ “Добротвірська ТЕС -2” на підставі акту приймання передачі об'єктів
незавершеного будівництва від 01.07.1998 р. із переліком об'єктів -додатком №1.
Перелік об'єктів містив 51 позицію, серед яких контрольно-пропускний пункт та
автостоянка передбачались у складі головного корпусу. ВАТ “Добротвірська ТЕС
-2” є самостійним акціонерним товариством, у статутному фонді якого відсутня
частка державного майна, а відтак воно вправі самостійно приймати рішення про
відчуження свого майна. Посилається на володіння, користування та розпорядження
спірним майном з боку ВАТ „Добротвірська ТЕС-2” як своїм власним, про що було
відомо позивачу. Відчуження майна вважає правомірним.

Крім
того, представник відповідача та третьої особи -1 подав заяву про застосування
до спірних відносин позовної давності. Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст.
261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка
його порушила. Враховуючи ту обставину, що договір, на підставі якого набув
спірне майно відповідач був укладений 12.11.2004 р., позовна заява була подана
позивачем в межах встановленого строку позовної давності.

Представник
третьої особи -3 на стороні відповідача в судовому засіданні пояснив, що право
власності на спірне майно зареєстровано за ТзОВ “Енергомонтажвентиляція”. Відомості
про належність спірного майна до 2004 р. відсутні.

Розглянувши
подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, створивши у
відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і
правильного застосування законодавства, вживши заходів у відповідності до ч. 1
ст. 38 ГПК України по витребуванню від підприємств та організацій незалежно від
їх участі у справі документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, суд
встановив наступне.

01.12.1986
р. був виданий наказ №317пс Міністерства енергетики та електрифікації СРСР “Про
затвердження проекту на розширення і реконструкцію Добротвірської ДРЕС
енергоблоками 3х225 МВт”. У відповідності до об'єктного кошторису №8/262-101
(замість 8/262-51) реконструкції і розширення автоматизованими енергоблоками
3х225 МВт тимчасові будівлі і споруди від 1992 р. передбачалось будівництво,
зокрема, об'єднаного господарства (АПО, ЮЕСМ, ОГМ, ОГЕ), до складу якого
входили  об'єднаний виробничий корпус
(кошторис №8/262-22, шифр об'єкта 262-11-01); службово-побутовий корпус
(кошторис №8/262-28, шифр об'єкта 262-11-05); стоянка автотранспорту на 150
автомашин та 60 будівельних механізмів (кошторис №8/262-72, шифр об'єкта
262-00-ГП-10); контрольно-перепускний пункт (кошторис №8/262-25, шифр об'єкта
262-11-02). Зазначене підтверджується також відповідними кошторисами. Належних
доказів завершення будівництва зазначених об'єктів суду не надано, сторони
посилаються на їх незавершеність будівництвом станом на дату існування спірних
відносин. З актів приймання виконаних робіт вбачається, що замовником
будівництва виступала Добротвірська ДРЕС. Позивач посилається на належність на
відповідну дату вказаних об'єктів Добротвірській ДРЕС, однак, належних доказів
належності чи обліковування на балансі Добротвірської ДРЕС на відповідну дату
зазначених об'єктів (затрат), суду не надав.

Наказом
Міністерства енергетики та електрифікації України №143 від 13.09.1993 р. “Про
надання прав юридичних осіб електростанціям”, вирішено надати статус державних
підприємств з правами юридичних осіб, зокрема, Добротвірській ДРЕС Виробничого
енергетичного об'єднання “Львівенерго”. Належних доказів закріплення спірного
майна за державним підприємством Добротвірською ДРЕС, суду не надано.

Наказом
Міністерства енергетики та електрифікації України №50 від 17.03.1995 р. “Про
створення державного підприємства “Західенерго” вирішено реорганізувати
Бурштинську, Добротвірську та Ладижинську ДРЕС у відособлені (структурні)
підрозділи та створити на їх базі з 01.04.1995 р. державне підприємство
“Західенерго”. Доказів належності Добротвірській ДРЕС спірного майна станом на
дату такої реорганізації та, відповідно, його перехід до ДП “Західенерго”, суду
не представлено.

Наказом
Міністерства енергетики та електрифікації України №155 від 16.08.1995 р. “Про
створення Державної акціонерної енергогенеруючої компанії “Західенерго”
вирішено заснувати на базі державного підприємства “Західенерго” Державну
акціонерну енергогенеруючу компанію “Західенерго”, затверджено її статут та акт
оцінки цілісного майнового комплексу державного підприємства “Західенерго”.
Позивач посилається на зазначений акт в підтвердження належності йому спірного
майна. Однак, з наявного в матеріалах справи акту оцінки вартості цілісного
майнового комплексу від 07.07.1995 р. не вбачається, яке саме майно увійшло до
вміщених в акті узагальнених даних. Як випливає з статуту ВАТ “Західенерго” (в
первинній редакції), статутний капітал товариства становить лише 127905410
грн., що істотно менше вартості спірного майна. Такий самий розмір статутного
фонду зазначений і у статуті, нова редакція якого зареєстрована 04.04.2006
р.   Доказів зміни розміру статутного
фонду (капіталу) товариства з дати утворення, суду не надано.

Наказом
ФДМ України та Міністерства енергетики та електрифікації України №402/35 від
02.04.1997 р. “Про заходи щодо завершення будівництва другої черги
Добротвірської ТЕС” доручено ДАЕК “Західенерго” створити до 01.06.1997 р. на
базі майна об'єкту незавершеного будівництва другої черги Добротвірської ТЕС
відкрите акціонерне товариство “Добротвірська ТЕС-2”. Доказів того, до якої
черги будівництва входили спірні об'єкти, суду не надано.

З
матеріалів справи вбачається, що майно ВАТ “Добротвірська ТЕС-2” формувалось
шляхом передачі майна, зокрема, Добротвірською ТЕС відкритому акціонерному
товариству “Добротвірська ТЕС-2”. Протоколом №2 зборів засновників відкритого
акціонерного товариства “Добротвірська ТЕС-2” від 23.04.1998 р.  був затверджений перелік та грошова оцінка
цінностей, що передаються ДАЕК “Західенерго” в якості внеску до статутного
фонду ВАТ “Добротвірська ТЕС-2” згідно додатку. Таким додатком -переліком
об'єктів незавершеного будівництва станом на 01.04.98 (ДТЕС-2) передбачено 52 позиції
майна на загальну суму 196773115 грн.. 01.07.1998 р. головою правління ДАЕК
“Західенерго” був затверджений акт приймання-передачі об'єктів незавершеного
будівництва “Розширення і реконструкція Добротвірської ТЕС автоматизованими
енергоблоками 3х225 МВт”, за яким Добротвірська ТЕС передала ВАТ “Добротвірська
ТЕС-2” об'єкти незавершеного капітального будівництва “Розширення і
реконструкція Добротвірської ТЕС автоматизованими енергоблоками 3х225 МВт”
разом з проектно-кошторисною документацією. Перелік об'єктів наведено у додатку
№1, який містив 51 позицію (без позиції 52 протоколу №2 від 23.04.1998 р.
-вартості обладнання, матеріалів, виробів та конструкцій).

Зазначені
переліки, які містяться в акті прийому-передачі від 01.07.1998 р., протоколі №2
від 23.04.1998 р., наказі №173 від 28.07.1998 р. включають в себе головний
корпус, існуючий головний корпус, інженерно-побутовий комплекс тощо, однак не
конкретизують зазначене майно, не вказують літери, під якими числяться
відповідні об'єкти, їх площу, склад, вартість чи інші ознаки, які дозволяють їх
однозначно ідентифікувати.

Позивач,
покликаючись на зазначені переліки, найменування майна в яких не співпадає з
найменуванням спірного майна, стверджує, що спірне майно не передавалось ВАТ
“Добротвірська ТЕС-2”, а відтак залишилось у структурного підрозділу позивача
-Добротвірської ТЕС.

Однак,
як випливає з матеріалів справи, 28.07.1998 р. наказом Добротвірської ТЕС №173
“Про розподіл об'єктів “Розширення і реконструкція ДТЕС автоматизованими
енергоблоками 3х225 МВт” був затверджений перелік об'єктів, які залишаються за
Добротвірською ТЕС та об'єктів, які передаються ВАТ “Добротвірська ТЕС-2”
згідно додатків №1 і №2. Додаток №1 містить перелік об'єктів розширення і
реконструкції, які залишаються за Добротвірською ТЕС, а додаток №2 містить
перелік об'єктів незавершеного будівництва, які передаються ВАТ “Добротвірська
ТЕС-2”. Перелік об'єктів у додатку №2 з 51 позиції збігається з переліком,
зазначеним у протоколу №2 від 23.04.1998 р.. Однак, у той же час, спірне майно,
а саме об'єднаний виробничий корпус, службово-побутовий корпус,
контрольно-перепускний пункт, автостоянка автотранспорту на 150 автомашин і 60
будівельних механізмів, не зазначено також і у додатку №1 -переліку того майна,
яке залишилось за Добротвірською ТЕС. З врахуванням наведеного, відсутність
чіткого посилання в матеріалах справи на те, яке конкретно майно та у якому
складі позивач передав ВАТ “Добротвірська ТЕС-2”, не свідчить з необхідністю
про належність позивачу решти майна. Таким чином та обставина, що спірне майно
на відповідну дату належало позивачу, не доведена суду у встановленому порядку
належними доказами.

У
відповідності до статуту ВАТ “Добротвірська ТЕС-2”, зареєстрованого 30.06.1998
р. розпорядженням голови Кам”янко-Бузької районної державної адміністрації
№357р, статутний фонд товариства становить 198523100 грн., з яких 99,81% акцій
по ціні номіналу на суму 198153100 грн. належить ДАЕК “Західенерго”. Такий
самий розмір статутного фонду зазначений і у статуті, нова редакція якого зареєстрована
11.09.2000 р. Зазначена сума статутного фонду є більшою від тієї, яка була
передбачена у протоколі №2 від 23.04.1998 р. як внесок ДАЕК “Західенерго” до
статутного фонду ВАТ “Добротвірська ТЕС-2” та була сформована 52 позиціями
майна, включаючи, додатково до інших переліків, вартість обладнання,
матеріалів, виробів та конструкцій в сумі 45063373 грн. Зазначене спростовує
посилання позивача на те, що інше майно, крім того, що передбачено у протоколі
№2 від 23.04.1998 р. до статутного фонду ВАТ “Добротвірська ТЕС-2” не
передавалось. Належних доказів складу усього майна, яке було передано до
статутного фонду ВАТ “Добротвірська ТЕС-2”, його вартості, по якій воно
передавалось засновниками, суду не надано.

З
довідок №107-148 від 05.11.2004 р.; №112-142 від 28.10.2004 р. вбачається, що
спірне майно: службово-побутовий корпус, об'єднаний виробничий корпус,
контрольно-перепускний пункт, автостоянка на 150 автомашин та 60 будівельних
механізмів знаходились на балансі ВАТ “Добротвірська ТЕС-2”. Хоча у відповідності
до п. 7 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/225 від 02.04.1994
р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з судовим захистом
права державної власності”, вирішуючи спори, пов'язані з визнанням права
власності, слід виходити з того, що знаходження майна на балансі підприємства
(організації) ще не є безспірною ознакою його права власності, зазначена
обставина підтверджується й іншими матеріалами справи, фактом володіння та
розпорядження цим майном з боку ВАТ “Добротвірська ТЕС-2”. Зокрема, матеріали
інвентаризаційної справи комунального підприємства Львівської обласної ради
“Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації” свідчать, що вказані
об'єкти принаймні станом на 2004 р. обліковувались за ВАТ “Добротвірська ТЕС-2”,
у тому числі службово-побутовий корпус загальною площею 611 кв.м. літера А-2,
процент готовності 79%; контрольно-пропускний пункт площею 151 кв.м. літера Б,
процент готовності 99%; стоянка для автомобілів поз. №5 площею 8000 кв.м.;
виробничий корпус площею 2058,8 кв.м. літера Г, процент готовності 76%. З
Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЛВ №004868 від
17.04.2001 р., виданого ВАТ “Добротвірсьтка ТЕС-2” випливає, що план
землекористування включав, зокрема, земельні ділянки будівельного двору. З
договорів оренди від 01.03.2004 р., укладених між ВАТ „Добротвірська ТЕС -2” як
орендодавцем та ВАТ „Добротвіренергобуд” як орендарем випливає, що навіть до
дати винення рішення Кам'янко-Бузького районного суду від 11.11.2004 р., яким
визнано за ВАТ “Добротвірська ТЕС -2” право власності на спірне майно, ВАТ
„Добротвірська ТЕС-2” вчиняло щодо спірного майна правомочності власника.
Належних доказів зворотнього суду не надано.

20.11.2004
р. між ВАТ “Добротвірська ТЕС-2” (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) був
укладений договір купівлі-продажу об'єктів незавершеного будівництва, за яким
продавець продав, а покупець купив незавершене будівництво службово-побутового
корпусу, контрольно-пропускного пункту, автомобільної стоянки та 56/100 частин виробничого
корпусу, розташовані в с. Матяші, вул. Центральна, 14в. Позивач посилається на
помилковість зазначених у договорі підстав належності ВАТ “Добротвірська ТЕС-2”
спірних об'єктів, однак, належних доказів належності цих об'єктів позивачу не
надав. Матеріали справи свідчать, що вказані в п. 2 договору документи станом
на дату укладення договору не втратили чинності. Договір посвідчений
нотаріально, недійсним, неукладеним чи розірваним станом на дату розгляду
справи судом не визнаний. Доказів зворотнього суду не надавалось, сторони цю
обставину не заперечили. 18.11.2004 р. між сторонами підписано акт
приймання-передачі об'єктів.

01.06.2006
р. між ОСОБА_1 (продавець) та ТзОВ “Енергомонтажвентиляція” (покупець) був
укладений договір купівлі-продажу незавершеного будівництва, предметом якого
стало спірне майно. Договір посвідчений нотаріально, недійсним, неукладеним чи
розірваним станом на дату розгляду справи судом не визнаний. Доказів
зворотнього суду не надавалось, сторони цю обставину не заперечили. Позивач
посилається на недобросовісність відчуження спірного майна ОСОБА_1 на користь
ТзОВ „Енергомонтажвентиляція”, якому було відомо про існування спору, однак,
належних доказів таких тверджень чи іенших доказів недобросовісності набуття,
суду не надав.

Право
власності ТзОВ “Енергомонтажвентиляція” на спірне майно підтверджується
свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21.12.2006 р., виданого
виконавчим комітетом Стародобротвірської сільської ради; витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від 22.12.2006 р., витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 22.12.2006 р.

У
відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, суд
приходить до висновку, що станом на дату розгляду справи судом власником
спірного майна є ТзОВ “Енергомонтажвентиляція”. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК
України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом. Враховуючи ту обставину, що договір купівлі-продажу від 01.06.2006 р.
недійсним не визнаний, належність цього майна позивачу не доведена, суд дійшов
висновку, що встановлену законом презумпцію дійсності правочину та
правомірності набуття майна позивачем спростовано не було.

Відповідно
до ч. 2 ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання має право на захист
своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом відновлення становища, що
існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єкта господарювання та
припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

У
відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа
також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно
із ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою
про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою
про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до
ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ч. 1
ст. 391 ЦК України, лише власник має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Більше того, у
відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно
від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а
від добросовісного набувача -у випадках, передбачених у ст. 388 ЦК України.

Однак,
вважаючи себе власником спірного майна, позивач не надав переконливих доказів
свого права власності саме на спірні об”єкти незавершеного будівництва,
незважаючи на вжиття господарським судом усіх можливих умов для встановлення
фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства у порядку,
встановленому у ч. 3 ст. 4-3 ГПК України. Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи
вищенаведене, суд дійшов висновку в позові
відмовити.

Судові
витрати залишити за  позивачем.

Керуючись
ст.ст. 15, 328, 386, 391, 392 ЦК України, ст.20 ГК України, 33, 41, 43, 49,
82-85 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Суддя
Мороз Н.В.