ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2008 р.

№ 17/83-07-3219

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Ходаківська І.П.

судді

Данилова Т.Б.

Кравчук Г.А.

розглянув

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс"

на

постанову від 04.12.2007 Одеського апеляційного господарського суду

у справі

№17/83-07-3219 господарського суду Одеської області

за позовом

Біляївського міжрайонного прокурора Одеської області в інтересах держави в особі

Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області

до

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача

ТОВ "Ресурс"

Одеської залізниці

Державне підприємство "Український державний центр транспортного сервісу "Ліски" в особі філії Українського державного центру транспортного сервісу "Ліски" на Одеській залізниці

про

Визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

За участю представників сторін:

від генеральної прокуратури України –Громадський С.О., прокурор відділу

від позивача –не з’явилися

від відповідача –не з’явилися

від третьої особи –не з’явилися

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурс” про зобов’язання звільнення земельної ділянки.

Позивач заявою від 20.06.2007 р. уточнив позовні вимоги та просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,0 га, яка розташована на території вантажного двору залізничної станції „Усатове” у селищі Усатове, Біляївського району, Одеської області, укладений 17.01.2005 р. між Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області та ТОВ „Ресурс” та зобов’язати ТОВ „Ресурс” повернути зазначену земельну ділянку Нерубайській сільській раді Біляївського району Одеської області.

Рішенням господарського суду Одеської області від 10.09.2007 р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.12.2007 р., позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,0 га, яка розташована на території вантажного двору залізничної станції „Усатого” у селищі Усатове, Біляївського району, Одеської області, укладений 17.01.2005р. між Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області та ТОВ „Ресурс”. Зобов’язано ТОВ „Ресурс” повернути вказану земельну ділянку Нерубайській сільській раді Біляївського району Одеської області. Судові витрати покладено на відповідача.

ТОВ „Ресурс” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення господарського суду Одеської області від 10.09.2007 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від від 04.12.2007 р. з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права; прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 13.03.2008 р. у зв’язку з відпусткою судді Першикова Є.В. для перегляду справи в касаційному порядку утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий – Ходаківська І.П., судді –Данилова Т.Б., Кравчук Г.А.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2005 р. Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області та ТОВ „Ресурс” уклали договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,0 га промислового та транспортного призначення, що перебувають в запасі Нерубайської сільської ради, для подальшої експлуатації зерно акумуляторного комплексу, на умовах довгострокової оренди строком на 49 років з послідуючим правом викупу даної ділянки.

Крім того, сторонами укладено 3 додатки до договору: додаток № 1 - План меж земельної ділянки; додаток № 2 - Акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); додаток № 3 –Акт приймання-передачі об’єкта оренди.

В судовому засіданні з’ясовано, що при передачі в оренду було змінено цільове призначення вказаної земельної ділянки на експлуатацію зерно-акумуляторного комплексу.

Відповідно до ч.3 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 Земельного кодексу України.

Пунктом 13 вищевказаного договору оренди землі від 17.01.2005 р. передбачено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту її відведення. Пунктом 14 договору визначено, що підставою для розроблення проекту відведення земельної ділянки є Рішення Нерубайської сільської ради № 319/13- XXIV від 24.11.2003 р. і лист Виконкому Нерубайської сільської ради № 02-16-8/619 від 19.12.2003 р. про доручення інституту „Одесзалізничпроект” розробку технічної документації про складання, видачу та реєстрацію проекту відведення земельної ділянки.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено документальними доказами, наявними у справі, зокрема, листом № 418/6 від 21.07.2006 р., на час укладення спірного договору інститутом „Одесзалізничпроект” проект відведення земельної ділянки не розроблявся. Окрім того, факт укладенння договору оренди без розробки проекту відведення земельної ділянки підтверджується листом Біляївського районного відділу земельних ресурсів № 6-6-05/2248 від 22.03.2007 р.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 15 Закону України „Про оренду землі”, невід'ємною частиною договору оренди землі є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в порушення положень ст. 15 Закону України „Про оренду землі” та постанови Кабінету Міністрів України від 3.04.2004 року № 220 „Про затвердження Типового договору оренди землі”, під час укладення спірного договору оренди, не були розроблені кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, та проект відведення земельної ділянки.

Під час судового засідання суд першої інстанції встановив, що земельна ділянка площею 3,0 га, промислового та транспортного призначення, які були передані у 2005 році в оренду ТОВ „Ресурс” за спірним договором, досі входить до складу земель, що знаходяться у постійному користуванні Одеської залізниці, на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ОД №004008 виданого 26.03.1999 р. Біляївською районною радою Одеської області, що підтверджується податком на землю, який Одеська залізниця сплачувала за період 2002-2006 роки згідно з платіжними дорученнями відповідно до податкових розрахунків земельного податку, які здавала в Державну податкову інспекцію у Біляївському районі.

Вказаним державним актом земельна ділянка віднесена до державних земель Міністерства транспорту та зв’язку України. Інших державних актів на право користування землею на дану земельну ділянку не видавалось.

Господарський суд встановив, що на момент укладення договору на вказаній спірній земельній ділянці площею 3,0 га були розташовані об’єкти інфраструктури, які знаходилися на праві повного господарського відання Державного підприємства “Український державний центр транспортного сервісу “Ліски”, яке засноване на державній власності, відноситься до сфери управління Міністерства транспорту та зв’язку України та підпорядковане державній адміністрації залізничного транспорту України, та на сьогоднішній час знаходяться у її власності відповідно до свідоцтва про право власності від 11 вересня 2006 року та рішення Господарського суду Одеської області від 25.05.2007 року і занесені в реєстр КП «ОМБТІ та РОН»19.06.2007 року за №16008718 за яким визнано право власності на об’єкт нерухомого майна –нежитлові будівлі, які розташовані в селищі Усатове, Біляївського району Одеської області по вулиці Залізничників №14.

Тобто фактичним землекористувачем частини вказаної земельної ділянки є Державне підприємство „Український державний центр транспортного сервісу „Ліски" у зв'язку з тим, що на зазначеній земельній ділянці розташована будівля ваговиків та будівля прохідної, які належать останньому на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі від 11.09.2006 року. Крім того, на вказаній спірній земельній ділянці розташовані доріжки асфальтовані у будівлі ваговиків, залізобетонна огорожа, майданчик навантажувально-розвантажувальний та залізнична колія № 15.

Вказаний об’єкт інфраструктури є державною власністю, що перебував у господарському віданні Одеської залізниці, до її реорганізації, оскільки на виконання Наказів Міністерства транспорту України №376 від 30.04.2004 р. “Про передачу майна на баланс УДЦТС “Ліски”, Державної адміністрації залізничного транспорту України Укрзалізниці №360-ЦЗ від 14.05.2004 р. “Про створення комісій з питань передачі майна Українському державному центру транспортного сервісу “Ліски”, Одеської залізниці №247/Н від 25.06.2004 р. “Про передачу вантажного терміналу з інфраструктурою станції Усатове на баланс УДЦТС “Ліски” вантажний двір станції Усатове з інфраструктурою Одеської залізниці був переданий до державного підприємства “Український державний центр транспортного сервісу “Ліски”, що підтверджується Актом прийому–передачі від 29.07.2004 р.

Таким чином, форма та зміст спірного договору суперечить вимогам статті 14 Закону України „Про оренду землі” від 6.10.1998 р. № 161-ХIV та постанові Кабінету Міністрів України від 3.04.2004 р. № 220 „Про затвердження Типового договору оренди землі”, оскільки в договорі не містяться відомості про об’єкти –споруди, розташовані на ділянці, а в пункті 4 договору оренди землі неправомірно зазначено, що на спірній земельній ділянці відсутні будь-які об’єкти інфраструктури.

Відповідно до ст. 68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Таким чином, до складу залізничного транспорту входить Державне підприємство “Український державний центр транспортного сервісу “Ліски”, яке засноване на державній власності, що відноситься до сфери управління Міністерства транспорту та зв’язку України та підпорядковане державній адміністрації залізничного транспорту України.

Зі змісту спірного договору вбачається, що в оренду передавалась земельна ділянка з послідуючим правом викупу даної ділянки, що свідчіть про порушення вимог статей 83, 84 Земельного кодексу України, оскільки землі під державними залізницями не підлягають передачі у приватну власність.

Так, згідно зі статті 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об'єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, Закону України „Про оренду землі” та Земельного кодексу України. У зв’язку з цим колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що він підлягає визнанню недійсним.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсності на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванний правочин).

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 21 Закону України „Про оренду землі” у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Статтею 34 Закону України „Про оренду землі” передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі, орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

З огляду на вищевикладене колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про задоволення позовних вимог, оскаржувана постанова відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ „Ресурс” залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 04.12.2007р. у справі № 17/83-07-3219 господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді Т. Данилова

Г. Кравчук