ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" квітня 2008 р. Справа № 13/189-АП-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні справу

за позовом Державної податкової інспекції у м.Херсоні

до Відкритого акціонерного товариства "Херсонський нафтопереробний комплекс"

про зобов’язання провести інвентаризацію основних фондів, товарно-матеріальних цінностей станом на 10.03.2008 р. за адресою: м. Херсон, вул.. Нафтовиків, 52; на об’єкті „Товарний 2 –цех № 3”, із залученням до складу інвентаризаційної комісії фахівців ДПІ у м. Херсоні,

за участю представників сторін:

позивача –Горбунової К.О., Калайди Н.В., Сидоренко С.О.,

відповідача –Слиш А.Я., Скрипніченко Є.Г., Довбиш Г.В.,

в с т а н о в и в:

Позовні вимоги ґрунтуються на безпідставній відмові відповідача від проведення інвентаризації основних фондів під час проведення планової документальної перевірки, що на думку позивача, є порушенням положень пункту 15 статті 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, за якими податкові органі вправі при проведенні планової перевірки вимагати від керівників підприємств, установ і організацій, що перевіряються, проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей та коштів. Необхідність проведення перевірки обґрунтовується наявною інформацією щодо заниження платником податків об’єкту оподаткування, оскільки згідно до оперативної інформації на території підприємства зберігається готова продукція на загальну суму 20-30 млн грн.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на відсутність потреби у проведенні інвентаризації станом на 10 березня 2008 року, оскільки згідно до плану перевірки та повідомлення про перевірку безпосередньо сама перевірка направлена на перевірку податкового та валютного законодавства за період з 1 січня по 31 грудня 2007 року. Крім того, відповідач вважає, що проведення інвентаризації майна за ініціативою податкової інспекції не відповідає вимогам наказу Міністерства фінансів України від 11.08.1994 р. № 69 „Про інструкцію по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків”, оскільки пунктом 3 Інструкції встановлений вичерпний перелік випадків обов’язкового проведення інвентаризації, до яких даний випадок не віднесено. Відповідач також зосереджує увагу на відсутності правових підстав щодо вимог позивача відносно включення до складу інвентаризаційної комісії фахівців ДПІ у м. Херсоні, а також формулювання позовних вимог не у відповідності з попередніми вимогами податкової інспекції про проведення інвентаризації всіх активів підприємства.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що відкрите акціонерне товариство „Херсонський нафтопереробний комплекс” (надалі позивач) зареєстроване в якості суб’єкта господарювання зі статусом юридичної особи згідно до свідоцтва про державну реєстрацію від 15.10.1996 р. та довідки № 1366 про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

27 лютого 2008 року Державною податковою інспекцією у м. Херсоні (надалі відповідачем) розпочато проведення планової документальної перевірки позивача на предмет дотримання ним податкового та валютного законодавства за період з 1 січня по 31 грудня 2007 року у складі працівників податкової інспекції Калайди Н.В., Комлеченко А.І., Добринової О.М., Руденко В.І., Попової О.М. Зокрема, це вбачається з повідомлення № 35/23-1 від 06.02.2008 р. про перевірку, плану перевірки та направлення на перевірку № 430/23-6 від 27.02.2008 р.

Під час проведення перевірки відповідач звернувся до позивача з вимогою, викладеною в листі за вихідним № 3435/10/23-612 від 04.03.2008 р., про забезпечення проведення раптової інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей станом на 10 березня 2008 р. відповідно до вимог „Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків”, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11.08.1994 р. № 69, в присутності старшого державного ревізора-інспектора управління аудиту юридичних осіб ДПІ у м. Херсоні Комліченка А.І. та старшого оперуповноваженого капітана податкової міліції головного відділу податкової міліції ДПІ у м. Херсоні Сидоренка С.А.

В свою чергу, відповідач листом за вихідним № 1-20 від 11.03.2008 р. повідомив позивача про відмову від проведення інвентаризації з посиланням на: 1) невідповідність перевіряємого періоду та дати проведення інвентаризації; 2) зобов’язання провести інвентаризацію у складі осіб, які не були залученні до переліку осіб, які мають право на проведення перевірки –а саме працівника податкової міліції Сидоренка С.О.; 3) проведення інвентаризацій протягом перевіряємого переду за власною ініціативою та відсутністю розходжень між даними бухгалтерсього обліку та фактичною наявністю основних засобів і матеріальних цінностей.

Відмова відповідача від проведення перевірки та зобов’язання її проведення і є, фактично, предметом спору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на наявність господарських операцій між відповідачем та ЗАТ „Херсонський нафтопереробний завод” щодо купівлі-продажу нафтопродуктів, які, на його думку, свідчать про можливе заниження об’єкту оподаткування.

Зокрема, згідно до рахунків-договорів № 193 та № 194 від 27.11.2007 р., укладених між вказаними суб’єктами господарювання, актів приймання-передачі, податкових накладних №№ 183 та 184 від 30.11.2007 р., а також банківської виписки про перерахування грошових коштів відповідачем реалізовано нафтопродуктів на загальну суму 766200 грн.

Крім того, відповідач мав господарські відносини з приватним підприємством „Транс-Експерес”, підтвердженням чому є договір № 57 від 31 січня 2008 року (з урахуванням додаткової угоди від 31.01.2008 р.), специфікація № 1 до цього договору, податкові накладні № 178 від 31.01.2008 р., № 191 від 31.01.2008 р., № 1 від 01.02.2008 р., № 2 від 01.02.2008 р., № 5 від 04.02.2008 р., № 6 від 05.02.2008 р. та накладні на відпуск нафтопродуктів: № 646 від 31.01.2008 р., № 647 від 31.01.2008 р., № 643 від 31.01.2008 р., № 644 від 31.01.2008 р., № 642 від 31.01.2008 р., № 641 від 31.01.2008 р., № 638 від 31.01.2008 р., № 639 від 31.01.2008 р., № 637 від 31.01.2008 р., № 636 від 31.01.2008 р., № 634 від 31.01.2008 р., № 635 від 31.01.2008 р., № 648 від 31.01.2008 р., № 649 від 01.02.2008 р., № 652 від 02.02.2008 р., № 650 від 01.02.2008 р., № 658 від 02.02.2008 р.. № 651 від 01.02.2008 р., № 657 від 02.02.2008 р., № 656 від 02.02.2008 р., № 655 від 02.02.2008 р., № 654 від 02.02.2008 р., № 653 від 02.02.2008 р., № 660 від 02.02.2008 р., № 659 від 02.02.2008 р., № 662 від 02.02.2008 р., № 661 від 02.02.2008 р., № 671 від 06.02.2008 р., № 672 від 05.02.2008 р., № 667 від 05.02.2008 р., № 668 від 05.02.2008 р., № 670 від 05.02.2008 р., № 669 від 05.02.2008 р., № 681 від 06.02.2008 р., № 682 від 06.02.2008 р., № 679 від 06.02.2008 р., № 684 від 06.02.2008 р., № 678 від 06.02.2008 р., № 680 від 06.02.2008 р., № 687 від 07.02.2008 р., № 666 від 05.02.2008 р., № 686 від 07.02.2008 р.

Основні засади функціонування та діяльності державної податкової служби в Україні визначені Законом України „Про державну податкову службу в Україні” (надалі Закон № 509-ХІІ).

Зокрема, статтею 1 названого Закону встановлено, що до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах.

Відповідно до статті 9 Закону № 509-ХІІ державні податкові інспекції в містах виконують серед інших функцій здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов’язкових платежів).

Поряд з цим, згідно до підпункту 2.1.4. пункту 2.1. статті 2 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (надалі Закон № 2181) податкові органи є контролюючими органами стосовно сплати податків, які справляються до бюджетів, крім податків, що контролюються іншими органами. За підпунктом 2.2.1. пункту 2.2. статті 2 того ж Закону контролюючі органи мають право здійснювати перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, які відносяться до їх компетенції.

За положеннями пункту 1 статті 11 Закону України № 509-ХІІ органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ.

Статтею 111 цього ж Закону визначені підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів). Так, плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка. Планова виїзна перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не частіше одного разу на календарний рік. Право на проведення планової виїзної перевірки платника податків надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення. Тривалість планової виїзної перевірки не повинна перевищувати 20 робочих днів, а щодо суб'єктів малого підприємництва - 10 робочих днів.

Поряд з цим за названою статтею працівникам податкової міліції забороняється брати участь у проведенні планових виїзних перевірок платників податків, що проводяться органами державної податкової служби, якщо такі перевірки не пов'язані з веденням оперативно-розшукових справ або розслідуванням кримінальних справ, порушених стосовно таких платників податків (посадових осіб платників податків), що знаходяться в їх провадженні.

Приписами статті 112 Закону України № 509-ХІІ визначені умови допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення планових та позапланових виїзних перевірок. Зокрема, посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку: 1) направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби; 2) копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення. Проведення перевірок органами державної податкової служби не повинно порушувати нормального режиму роботи платників податків.

З викладених правових положень слідує висновок про дотримання позивачем вимог щодо організації та проведення самої перевірки відповідача. Проте, його вимоги щодо проведення інвентаризації не є обґрунтованими виходячи з наступного.

Так, за пунктом 15 статті 11 Закону України № 509-ХІІ органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право вимагати від керівників підприємств, установ і організацій, що перевіряються в ході планових виїзних перевірок, проведення інвентаризацій основних фондів, товарно-матеріальних цінностей та коштів, а у разі відмови у проведенні таких інвентаризацій –звернутися до суду щодо спонукання до проведення таких інвентаризацій.

Використовуючи це право позивач, як зазначено вище, звернувся до відповідача з вимогою про проведення інвентаризації всіх основних фондів та товарно-матеріальних цінностей підприємства станом на 10 березня 2008 року, хоча планова перевірка стосувалася іншого періоду –з 1 січня по 31 грудня 2007 року. При цьому позивач вимагав від відповідача включення до інвентаризаційної комісії фахівців податкової інспекції, в тому числі працівника податкової міліції Сидоренка С.О., що є недопустимим з викладених вище позицій правових норм щодо заборони працівникам податкової міліції приймати участь у проведенні планових перевірок. В даному випадку, така заборона розповсюджується й на інвентаризацію основних фондів, оскільки вона була б складовою частиною перевірки у випадку її проведення. Крім цього, судом констатується, що включення до інвентаризаційної комісії працівників ДПІ є також необґрунтованим, так як за законодавством позивач не наділений правом вимагати такого включення.

Відповідно до статті 10 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об'єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов'язковим згідно з законодавством.

Безпосередньо порядок проведення інвентаризації основних фондів встановлено Інструкцією по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 11.08.1994 р. № 69.

Так, згідно до пункту 1 Інструкції для підтвердження правильності та достовірності даних бухгалтерського обліку та звітності, передбачено проведення підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями незалежно від форм власності інвентаризації майна, коштів і фінансових зобов'язань.

В свою чергу, пунктом 3 Інструкції передбачено випадки обов’язковості проведення інвентаризації, а саме: а) при передачі майна державного підприємства в оренду, приватизації майна державного підприємства, перетворенні державного підприємства в акціонерне товариство, а також в інших випадках, передбачених законодавством; б) перед складанням річної бухгалтерської звітності, крім майна, цінностей, коштів і зобов'язань, інвентаризація яких проводилась не раніше 1 жовтня звітного року. Інвентаризація будівель, споруд та інших нерухомих об'єктів основних фондів може проводитись один раз у три роки, а бібліотечних фондів - один раз у п'ять років; в) при зміні матеріально відповідальних осіб (на день прийому - передачі справ); г) при встановленні фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів); д) за приписом судово-слідчих органів; е) у разі техногенних аварій, пожежі чи стихійного лиха (на день після закінчення явищ); є) при передачі підприємств та їх структурних підрозділів (на дату передачі). Інвентаризація може не проводитися у разі передачі підприємств та їх структурних підрозділів в межах одного органу, до сфери управління якого входять ці підприємства; ж) у разі ліквідації підприємства.

Пунктом 7 Інструкції визначено, що основними завданнями інвентаризації є: а) виявлення фактичної наявності основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, цінних паперів та інших грошових документів, а також обсягів незавершеного виробництва в натурі; б) установлення лишку або нестачі цінностей і коштів шляхом зіставлення фактичної наявності з даними бухгалтерського обліку; в) виявлення товарно-матеріальних цінностей, які частково втратили свою первісну якість, застарілих фасонів і моделей, а також матеріальних цінностей та нематеріальних активів, що не використовуються; г) перевірка дотримання умов та порядку збереження матеріальних та грошових цінностей, а також правил утримання та експлуатації основних фондів; д) перевірка реальності вартості зарахованих на баланс основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, цінних паперів і фінансових вкладень, сум грошей у касах, на розрахунковому, валютному та інших рахунках в установах банків, грошей у дорозі, дебіторської і кредиторської заборгованості, незавершеного виробництва, витрат майбутніх періодів, резервів наступних витрат і платежів.

На підставі положень пункту 11 Інструкції для проведення інвентаризаційної роботи на підприємствах, розпорядчим документом їх керівника створюються постійно діючі інвентаризаційні комісії у складі керівників структурних підрозділів, головного бухгалтера, які очолюються керівником підприємства або його заступником. На підприємствах, де через великий обсяг робіт проведення інвентаризації не може бути забезпечено однією комісією, для безпосереднього проведення інвентаризації у місцях збереження та виробництва розпорядчим документом керівника підприємства створюються робочі інвентаризаційні комісії у складі інженера, технолога, механіка, виконавця робіт, товарознавця, економіста, бухгалтера та інших досвідчених працівників, які добре знають об'єкт інвентаризації, ціни та первинний облік. Робочі інвентаризаційні комісії очолюються представником керівника підприємства, який призначив інвентаризацію. Забороняється призначати головою робочої інвентаризаційної комісії у тих самих матеріально відповідальних осіб одного й того ж працівника два роки підряд.

Постійно діючі інвентаризаційні комісії: проводять профілактичну роботу по забезпеченню збереження цінностей, заслуховують на своїх засіданнях керівників структурних підрозділів з цього питання; організовують проведення інвентаризацій і здійснюють інструктаж членів робочих інвентаризаційних комісій; здійснюють контрольні перевірки правильності проведення інвентаризацій, а також вибіркові інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у місцях зберігання та переробки в міжінвентаризаційний період. Основними завданнями перевірок і вибіркових інвентаризацій в міжінвентаризаційний період є здійснення контролю за збереженням цінностей, дотриманням матеріально відповідальними особами правил їх зберігання і ведення первинного обліку; перевіряють правильність визначення інвентаризаційних різниць, обгрунтованість пропозицій щодо заліків пересортиці цінностей в усіх місцях їх збереження; при встановленні серйозних порушень правил проведення інвентаризації та в інших випадках проводять за дорученням керівника підприємства повторні суцільні інвентаризації; розглядають письмові пояснення осіб, які допустили нестачу чи псування цінностей або інші порушення, і свої пропозиції щодо регулювання виявлених нестач та втрат від псування цінностей, заліку внаслідок пересортиці відображають у протоколі. В протоколі мають бути наведені відомості про причини і про осіб, винних у нестачах, втратах і лишках та про вжиті до них заходи.

Робочі інвентаризаційні комісії: здійснюють інвентаризацію майна, товарно-матеріальних цінностей, коштів, цінних паперів та інших грошових документів і незавершеного виробництва у місцях зберігання та виробництва; разом з бухгалтерією підприємства беруть участь у визначенні результатів інвентаризації і розробляють пропозиції щодо заліку нестач і надлишків за пересортицею, а також списання нестач у межах норм природного убутку; вносять пропозиції з питань упорядкування приймання, зберігання і відпуску товарно-матеріальних цінностей, поліпшенню обліку та контролю за їх зберіганням, а також реалізації непотрібних підприємству матеріальних цінностей і майна; несуть відповідальність за своєчасність і додержання порядку проведення інвентаризацій відповідно до наказу керівника підприємства, за повноту і точність внесення до інвентаризаційних описів даних про фактичні залишки майна, матеріальних цінностей, грошових коштів і документів, цінних паперів та заборгованості в розрахунках; оформлюють протокол із зазначенням у ньому стану складського господарства, результатів інвентаризації і висновків щодо них, пропозицій про залік нестач та лишків за пересортицею, списання нестач в межах норм природного убутку, а також понаднормових нестач і втрат від псування цінностей із зазначенням вжитих заходів щодо запобігання таким втратам і нестачам.

З викладеного вбачається, що залучення фахівців податкової інспекції до проведення інвентаризацій взагалі не передбачено законом.

Щодо необхідності проведення самої інвентаризації судом констатується, що потреба в її проведенні не доведена позивачем, оскільки: 1) період перевірки не співпадає з датою проведення інвентаризації, про що вказано вище; 2) наявність господарських правовідносин у відповідача з іншими суб’єктами господарювання в 2007 та 2008 роках не вказує на ухилення від заниження об’єкту оподаткування; 3) відповідачем самостійно були проведені інвентаризації, що не спростовується позивачем, результати яких можливо використати при плановій перевірці; 4) підтвердження в судовому засіданні представником позивача Сидоренко С.О. (під час надання усних пояснень) про необхідність використання результатів проведення інвентаризації при подальших планових перевірках відповідача.

Судом також зазначається, що позивач звернувся до суду з вимогою про проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей станом на 10.03.2008 р. за адресою: м. Херсон, вул.. Нафтовиків, 52; на об’єкті „Товарний 2 –цех № 3”, а згідно до названого вище листа № 3435/10/23-612 від 04.03.2008 р. вимагав проведення інвентаризації всіх активів та товарно-матеріальних засобів, що не співпадає з позовними вимогами, оскільки відповідач не висловлювався з відмовою від проведення інвентаризації об’єкту – „Товарний 2 –цех № 3”, а зазначав про відмову від проведення загальної інвентаризації, проведення якої могло б вплинути на основну виробничу діяльність підприємства з точки зору відволікання працівників до її проведення.

За таких обставини позовні вимоги не є обґрунтованими, в тому в задоволенню не підлягають.

На підставі зазначених правових норм і керуючись статтями 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.В задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –11 квітня 2008 року.

Суддя М.К. Закурін