Господарський суд
Житомирської області
————————————————————————————————————————
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" січня 2008 р.

Справа № 5/52-Д

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Брагіної Я.В.

судді

за участю представників сторін

від позивача Тренова О.В., довір. 03.01.08р.

від відповідачів: 1.Басюк В.І., довір. №99/642 від 08.05.07. 2.Гуманков В.І., генеральний директор, протокол №3 від 08.06.07.

Розглянув справу за позовом Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Класичне страхування" (м. Київ)

до 1.Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор" (м.Житомир) 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Вентиляторний завод" (м.Житомир)

про визнання недійсним договору купівлі - продажу майна від 12.05.2005р. та витребування майна з чужого незаконного володіння

У судовому засіданні 10.01.08. оголошувалась перерва до 17:00 год. та з 17:00 год. 10.01.08. до 09:30 год. 15.01.08. у відповідності до ст.77 ГПК України.

Спір розглядається у більш тривалий термін за погодженням сторін у відповідності до ч.4 ст.69 ГПК України.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладеного між відповідачами 12 травня 2005 року, які знаходяться за адресою: м. Житомир, по вул. Баранова, 93 та витребувати з чужого незаконного володіння у другого відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Вентиляторний завод" продані нежилі приміщення на підставі зазначеного договору.

Представник позивача у засіданні суду позовні вимоги підтримав, пояснив, що спірний договір є недійсним, оскільки укладений по заниженій ціні, не враховано місцеположення, будівельну площу, віддаленість від основних об'єктів інфраструктури району, планування, тип будинку, а також продано приміщення без проведення аукціону. Якщо б майно було продано на аукціоні, то ціна була б значно вищою, що дало б можливість отримати більший прибуток від реалізації, а акціонери отримали б більші девіденти. Крім того, пояснив, що згідно статутних документів голова правління мав повноваження на підписання спірного договору від імені першого відповідача і позивач ніколи не був власником проданого майна. Підтримав клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи. Просив суд задовільнити позов.

Представник першого відповідача в засіданні суду позов не визнав, доводи виклав у відзиві (а.с.14) пояснив, що позивач не являється стороною по договору і права останнього при укладенні спірного договору ніяким чином не були порушені. У першого відповідача діє спостережна рада з числа акціонерів, яка представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів. Спостережна рада приймала рішення про продаж спірного майна другому відповідачеві, про що свідчить витяг з протоколу засідання останньої від 08.11.04., який є в матеріалах справи (а.с.98). Крім того, пояснив, що витребувати майно із чужого незаконного володіння має власник, але позивач не являвся і не являється власником спірного майна. Просив суд відмовити в позові.

Представник другого відповідача теж в засіданні суду позов не визнав, пояснив, що укладення спірного договору ніяким чином не порушило права позивача. А згідно ст.ст.1,2 ГПК України мають право звертатися до суду юридичні особи за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. У акціонерного товариства - першого відповідача між проведенням загальних зборів діє спостережна рада, членами якої є і представники позивача, яка захищає інтереси всіх акціонерів. Зазначив, що сторони вправі визначати ціну в договорі. Укладений договір не суперечить вимогам чинного законодавства, підписаний повноважними представниками сторін. Крім того, зазначив, що позивач безпідставно обгрунтовує вимоги нормами ст.207 Господарського кодексу України, оскільки право вимоги недійсності господарських зобов'язань належить одній із сторін цих зобов'язань або державним органам. Але позивач не наділений повноваженнями державного органу і не являється стороною по договору. Також вважає, що позивач не являється і не був власником майна, проданого по спірному договору, тому у відповідності до ст.387 ГПК України не вправі ставити вимогу про витребування майна, проданого спірним договором. Просив суд відмовити у позові.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

12.05.2005 року між відповідачами був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого перший відповідач продав, а другий відповідач купив приміщення корпусу - 101, літ. Б (приміщення 36-43), загальною площею 867,4кв.м., що розташовані в м. Житомирі по вул. Баранова, 93, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктором Ярославовичем, зареєстрований в реєстрі №6898 та зареєстрований Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації (а.с.7,9).

Продаж вищезазначеного майна вчинено за домовленістю сторін за 160000,00грн. (п.2.1 договору від 12.05.2005 року).

Слід зазначити, що згідно експертного висновку №267 ринкова вартість спірного майна становить 159809,20грн.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента і визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст.6, 627 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.657 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст.632 цього Кодексу.

Ціна в договорі встановлюється за д о м о в л е н і с т ю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (ст.632 ЦК України).

Слід зазначити, що ціни на нежитлові приміщення, які були продані на підставі спірного договору не встановлені і не регулюються уповноваженими органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, про що і не заперечував представник позивача в засіданні суду.

Таким чином, при укладенні спірного договору, встановивши ціну 160000,00грн. сторони не порушили вимог чинного законодавства.

Крім того, не надав позивач обгрунтування щодо порушення вимог закону при укладенні спірного договору не на аукціоні.

Відповідно до п.3.2 положення про порядок продажу основних фондів від 23.05.03., затвердженого головою правління Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор", не передбачено продаж майна на аукціоні.

Тому, враховуючи вище викладене, суд не приймає доводи позивача щодо продажу спірного майна по занижених цінах і не на аукціоні.

Також суд не приймає до уваги доводи позивача щодо порушення головою правління першого відповідача обов'язків по збереженню майна та ефективному використанню майна, що передбачені статутом останнього, оскільки підписуючи спірний договір голова правління діяв в межах повноважень, зазначених в статуті Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор", зокрема:

- Відповідно до п.п.6.23 статуту першого відповідача - Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор" в редакції від 19.05.03р., голова правління керує роботою правління, який має право, зокрема: - без довіреності представляти інтереси товариства та вчиняти від його імені юридичні дії, в межах компетенції визначеної цим статутом; - прийняти рішення про укладення угод на суму, що не перевищує 2% статутного фонду товариства та угод по реалізації, сдачі в оренду, або іншого відчуження основних фондів товариства (споруд, обладнання), вартість яких не перевищує 0,5% статутного фонду товариства, - розпоряджатися коштами та майном товариства в межах визначених цим статутом, рішенням загальних зборів та спостережної ради (а.с.40).

До компетенції загальних зборів відноситься прийняття рішень про укладення угод на суму, що перевищує 50% статутного фонду товариства та угод по реалізації, здачі в оренду або іншого відчуження основних фондів товариства (споруд, обладнання), вартість яких перевищує 20% статутного фонду товариства.

Статутний фонд (статутний капітал) товариства становить 15 690 500,00грн. (п.3.1 статуту, - а.с.36).

Отже, підписуючи спірний договір на суму 160000,00грн., голова правління не перевищив свої повноваження. До того ж на запит суду приватним нотаріусом Сєтак Віктором Ярославовичем надіслано документи, на підставі яких посвідчувався спірний договір (а.с.85-105), в тому числі і витяг засідання спостережної ради Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор" від 08.11.04, згідно якого надано дозвіл голові правління на укладення спірного договору за 160000,00грн. (а.с.98). Позивач теж не заперечує в позовній заяві, що продаж майна було погоджено спостережною радою першого відповідача - Відкритим акціонерним товариством "Вібросепаратор".

Не приймаються судом доводи і в частині визнання спірного договору недійсним на підставі ст.207 Господарського кодексу України, оскільки укладений договір носить характер цивільно-правової угоди, а не господарського зобов'язання. Позивач не являвся стороною спірного договору.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що укладаючи спірний договір права позивача не порушені і таких доказів, що підтверджували би порушення прав позивача, останній не надав.

А відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарський суд порушує справи за позовими заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (ст.2 ГПК України).

Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ст.21 ГПК України).

Отже, звертаючись до суду позивач повинен довести, що його права порушені.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову щодо визнання договору купівлі -продажу майна від 12.05.2005 року, укладеного між відповідачами недійсним.

Також суд відмовляє в позові і в частині витребування майна із чужого незаконного володіння враховуючи наступне:

- Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, за приписами наведеної норми, позивач повинен довести в суді незаконність володіння відповідачем майном, що є предметом позову, а саме: право власності (чи інше суб'єктивне право володільця) на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Такої ж правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у справі №2/407"НМ".

Проте, спірне майно ніколи не належало на праві власності позивачеві і позивач не володів цим майном, про що і не заперечував представник позивача у засіданні суду. Доказів, у підтвердження того, що майно належало на праві власності позивачеві теж не надав позивач.

За таких обставин, господарський суд відмовляє в задоволенні позову щодо витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не надав доказів в підтвердження своїх доводів, зазначених в позовній заяві, а також не надав доказів в підтвердження того, що його права порушені укладенням спірного договору.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову та про відхилення клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи.

Суд також відхиляє клопотання позивача щодо вжиття запобіжних заходів, оскільки вжиття запобіжних заходів по забезпеченню позову суд може застосувати до подачі позову. Крім того, позивач не надав доказів, в підтвердження заявленого клопотання.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі ст.ст. 6, 387, 626, 627, 632, 655, 657 ЦК України, ст.ст.,1,2,21,33,34,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову відмовити.

2.Відхилити клопотання позивача щодо призначення будівельно-технічної експертизи та щодо вжиття запобіжних заходів по забезпеченню позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання мотивованого рішення у відповідності до ст.84 ГПК України.

Суддя

Брагіна Я.В.

Дата підписання рішення: 17 січня 2008 року.

Віддрукувати: 1- в справу, 2- поз., 3-4 -відп.