ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Кочерової
Н.О.,

Рибака
В.В.,

Черкащенка
М.М.,

розглянувши
у відкритому засіданні матеріали

касаційної
скарги

ДП
“Эра-1”

на

постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2007 року

у
справі

господарського
суду Дніпропетровської області № 11/388-07

за
позовом

ПП
ОСОБА_1

до

ДП
“Эра-1”

про

стягнення
39914,44 грн.

В засіданні взяли участь представники:

-
позивача:

ОСОБА_2,

-
відповідача:

Базилевич
Ю.О.,

ВСТАНОВИЛА:

У
серпні 2007 року ПП ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до ДП “Эра-1” про стягнення боргу у сумі 26527,27 грн.,
штрафу у сумі 13263,63 грн., пені у сумі 106,1 грн., 3% річних у сумі 17,44
грн.

В
процесі розгляду справи, позивач змінив позовні вимоги та просив стягнути борг
у сумі 26527,27 грн., штраф у сумі 13263,63 грн., пеню у сумі 968,24 грн., 3%
річних у сумі 178,78 грн., проценти за користування чужими коштами у сумі
506,56 грн.

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2007 року (суддя
Мельниченко І.Ф.) стягнуто на користь позивача 26527,27 грн. основного боргу,
13263,63 грн. штрафу, 178,78 грн. річних, 399,7 грн. державного мита, 97,63
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2007 року (судді:
Науменко І.М. -головуючий, Білецька Л.М., Голяшкін О.В.) рішення місцевого
господарського суду від 16.10.2007 року залишено без змін, а апеляційна скарга
без задоволення.

Не
погоджуючись з прийнятою постановою ДП “Эра-1”, подало касаційну скаргу, в якій
просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від
13.12.2007 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В
обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судом неправильно
застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до
винесення незаконної постанови.

Судова
колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій,
14.07.2007р. ПП ОСОБА_1 (продавець) та ДП “Эра-1” (покупець) уклали договір
купівлі-продажу № 1-14/07/07, на виконання якого позивач передав відповідачеві
дизельне пальне на суму 26527,27 грн., що підтверджується накладною № 14/1 від
14.07.2007р.

Пунктом
2.4 договору передбачена оплата товару на протязі 4-х календарних днів з дня
його отримання.

Відповідно
до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно
ставляться.

При
цьому, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов
не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

Судами
обох інстанцій встановлено, що доказів оплати товару в строки встановлені
договором відповідач не надав, від проведення звірки взаємних розрахунків
останній ухилився, тому суди правильно дійшли висновку щодо задоволення
позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 26527,27грн.

Згідно
статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В
силу статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно
до пункту 3.3. договору, за неналежне виконання умов договору щодо оплати
товару сторони встановили відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 50% від
загальної суми договору, тому суди обох інстанцій правильно дійшли висновку, що
вимоги щодо стягнення штрафу в сумі 13263,63 грн. підлягають задоволенню.

Позивач
також звернувся з вимогою про стягнення пені у сумі 968,24грн.

Відповідно
до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором, або актом цивільного законодавства.

Вищевказана
норма кореспондується із положеннями Закону України “Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, яка передбачає, що платники
грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку  платежу пеню в розмірі, що встановлюється за
згодою сторін.

В
силу статті 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, у тому числі -пені, повинен вчиняться у письмовій
формі.

Між
тим, позивач доказів укладення такого правочину не надав, тому суди обох
інстанцій правильно дійшли висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в
частині стягнення пені у сумі 968,24 грн.

Згідно
статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання
грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3
відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом, тому суди правильно дійшли висновку щодо
задоволення вимог про стягнення суми річних у розмірі 178, 78 грн.

В
договорі не встановлено розмір процентів за користування чужими грошовими
коштами, тому сиди правильно дійшли висновку, що вимоги позивача у сумі 506,56
грн., не підлягають задоволенню.

Враховуючи
вищевикладене, оскаржувана постанова є такою, що прийнята на підставі повного
та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального права, а тому судова колегія не вбачає
підстав для її скасування.

На
підставі вищенаведеного та керуючись статтями 1115, 1117,
1119, 11111 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу залишити без задоволення.

Постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2007 року у
справі господарського суду Дніпропетровської області № 11/388-07 залишити без
змін.

Головуючий

Н.
Кочерова

Судді

В. Рибак

М.
Черкащенко