ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2008 р.

№ 5/3460-28/410 А

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Л. Рогач

за участю представників:

позивача

Більо І.В. –довіреність від 16.05.2007 р.

відповідача

Сухович О.М. –довіреність від 05.02.2008 р.

третіх осіб

не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова

на постанову

від 22.10.2007 Львівського апеляційного господарського суду

у справі

№ 5/3460-28/410А господарського суду Львівської області

за позовом

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова

до

Відкритого акціонерного товариства "Львівське взуттєве виробничо –торгівельне підприємство "Прогрес"

треті особи

- Головне управління державного казначейства України у Львівській області;

- Міністерство фінансів України

про

стягнення 392015,48 грн.

В С Т А Н О В И В :

ДПІ у Шевченківському районі м. Львова звернулась до господарського суду Львівської області з позовом до ВАТ "ЛВВТП "Прогрес", за участю третіх осіб - Головного управління державного казначейства України у Львівській області та Міністерства фінансів України про стягнення 392015,48 грн. пені з погашення простроченого основного боргу за договором позики № 42 від 13.07.1994 р. про надання Міністерством фінансів України бюджетної позики ВАТ "ЛВВТП "Прогрес" для стабілізації роботи підприємства та впровадження у виробництво нових технологій і асортименту взуття, посилаючись, зокрема, на приписи статті 17 Бюджетного кодексу України.

У відзиві на позовну заяву та доповненнях до відзиву ВАТ "ЛВВТП "Прогрес" проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.08.2007 р. (суддя Морозюк А.Я.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, господарський суд, зокрема, зазначав, що з огляду на приписи статті 180 Цивільного кодексу УРСР та статтю 547 Цивільного кодексу України, з тих підстав, що спірний договір не містить угоди про неустойку, штраф, пеню, то відсутні підстави для нарахування пені на заборгованість за договором № 42 від 13.07.1994 року.

За апеляційною скаргою ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Львівський апеляційний господарський суд (судді: Марко Р., Прицик Т., Бонк Т.), переглянувши рішення від 21.08.2007 р. в апеляційному порядку, постановою від 22.10.2007 р. залишив його без змін з тих же підстав.

ДПІ у Шевченківському районі м. Львова подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення у справі, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги повністю, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Скаржник, зокрема, зазначає, що відповідно до подання Управління державного казначейства України у Львівській області № 27 від 06.07.2007 р. ВАТ "ЛВВТП "Прогрес" станом на 01.06.2007 р. має несплачену суму пені за основною сумою боргу за договором № 42 від 13.07.1994 р. у сумі 392015,48 грн.

ВАТ "ЛВВТП "Прогрес" в запереченнях на касаційну скаргу просило залишити судові рішення у справі без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 13.07.1994 р. між Львівським державним взуттєвим виробничо-торгівельним підприємством "Прогрес", правонаступником якого згідно з рішенням Державного комітету України з легкої і текстильної промисловості від 24.10.1994 року № 214 є ВАТ "Львівське взуттєве виробничо-торгівельне підприємство "Прогрес" та Міністерством фінансів України було укладено договір № 42 про надання Міністерством фінансів України бюджетної позички Львівському державному взуттєвому виробничо-торгівельному підприємству "Прогрес" для стабілізації роботи підприємства та впровадження у виробництво нових технологій і асортименту взуття.

Згідно пункту 1.1. договору Міністерство фінансів України зобов'язувалось у липні - серпні 1994 року надати Підприємству бюджетну позичку в сумі 10 млн.крб. на стабілізацію роботи підприємства, впровадження у виробництво нових технологій і асортименту взуття, з оплатою 25 % річних. Оплата процентів здійснюється щоквартально.

За змістом пункту 1.4 договору Підприємству надавалось право дострокового повернення позики та процентів за користування позичкою.

Здійснюючи судовий розгляд справи судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, було встановлено, що факт отримання відповідачем суми основного боргу за договором № 42 від 13.07.1994 р. підтверджується рішенням господарського суду Львівської області від 06.11.2003 р. у справі № 5/1826-25/152, яким задоволено позов ДПІ у Шевченківському районі м. Львова про стягнення з ВАТ “Львівське взуттєве виробничо-торгівельне підприємство "Прогрес" до державного бюджету суму основного боргу за договором від № 42 13.07.1994 р. в розмірі 77800,79 грн.

Факт погашення суми основного боргу підтверджується Постановою від 04.10.2006 року про закінчення виконавчого провадження, винесеною старшим державним виконавцем ДВС у Шевченківському районі м. Львова.

Відповідно до Подання № 41 від 19.10.2006 року Управління Державного казначейства у Львівській області, станом на 01.10.2006 року ВАТ "ЛВВТП "Прогрес" має несплачену суму пені по погашенню простроченого основного боргу за позичкою згідно договору № 42 від 13.07.1994 року в сумі 392 015,48 грн., за період з 01.01.1997 року по 02.10.2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є вимога ДПІ у Шевченківському районі м. Львова про стягнення з ВАТ "ЛВВТП "Прогрес" 392015,48 грн. пені за порушення строків погашення основного боргу за договором позики № 42 від 13.07.1994 р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог господарський суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, на підставі статті 180 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення спірної угоди, за якою угода про неустойку (штраф, пеню) повинна бути укладена в письмовій формі,а недодержання письмової форми тягне недійсність угоди про неустойку (штраф, пеню) та аналогічних приписів, що містяться в статті 547 Цивільного кодексу України, дійшов висновку, про безпідставність нарахування пені, оскільки договір № 42 від 13.07.1994 р. не містить угоди про неустойку (штраф, пеню).

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 374 Цивільного кодексу УРСР, який діяв під час виникнення спірних правовідносин, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Приписами статті 161 вказаного кодексу передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 165 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час.

Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання.

Зі змісту статті 178 зазначеного кодексу вбачається, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою і поручительством.

Відповідно до частини 1 статті 179 Цивільного кодексу УРСР неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Вказані норми кореспондуються із приписами статей 530, 611 та 549 Цивільного кодексу України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ДПІ у Шевченківському районі м. Львова звернулась до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з ВАТ "ЛВВТП "Прогрес" пені з погашення простроченого основного боргу за договором позики № 42 від 13.07.1994 р., при цьому посилаючись на приписи Бюджетного кодексу України, а саме статті 17 якою встановлено механізм стягнення заборгованості.

Проте, посилань на норми Цивільного та Господарського законодавства, інші законодавчі акти, умови спірної угоди щодо стягнення пені, її розміру та порядку оплати в позовній заяві ДПІ у Шевченківському районі м. Львова не міститься, а також не вбачається із умов договору № 42 від 13.07.1994 р.

Враховуючи приписи чинного законодавства та встановлені під час здійснення судового провадження обставини справи щодо не встановлення відповідальності за порушення умов договору у якості пені, судова колегія вважає висновок судів першої та апеляційної інстанції стосовно того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 392 015,48 грн. з погашення простроченого основного боргу за договором позики № 42 від 13.07.1994 року, позбавлені правових підстав, а тому судові рішення у справі підлягають залишенню без змін з підстав, викладених у даній постанові.

Викладені у касаційній скарзі доводи заявника, судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Львівської області від 21.08.2007 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.10.2007 р. у справі № 5/3460-28/410А господарського суду Львівської області залишити без змін.

Касаційну скаргу ДПІ у Шевченківському районі м. Львова - без задоволення.

Головуючий           Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач