ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2008 р.

№ 2-25/379.2-2006(2-25/2594.2-2005,2-25/14223.2-2004)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В. –головуючого

Полянського А.Г.

Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача

не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

відповідачів

1) Літовченко І.В. –дов. від 28.12.2007 року

2) не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

прокуратури

Попенко О.С. –посв. №203 від 17.12.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду

від

03.07.2006 року

у справі

№ 2-25/379.2-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Кримська соляна компанія"

до

- Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим

- Управління Державного казначейства в Автономній Республіці Крим

про

стягнення 1 109 693, 03 грн.

за участю

прокуратури Автономної Республіки Крим

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2002 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Кримська соляна компанія” звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Красноперекопської об’єднаної Державної податкової інспекції про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та процентів, всього на загальну суму 1 109 693, 03 грн.

15.09.2003 року, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути 1 091 246, 00 грн. бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за листопад 2001 року –червень 2002 року та проценти в розмірі 251 561, 75 грн., а також витрати на послуги адвоката в розмірі 109 000, 00 грн.

07.10.2003 року, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути 1 091 246, 00 грн. бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за листопад 2001 року –червень 2002 року та проценти в розмірі 263 571, 27 грн., а також витрати на послуги адвоката в розмірі 109 000, 00 грн.

16.10.2003 року, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути 1 091 246, 00 грн. бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за листопад 2001 року –червень 2002 року та проценти в розмірі 267 431, 50 грн., а також витрати на послуги адвоката в розмірі 109 000, 00 грн.

16.11.2004 року, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути 582 549, 00 грн. бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що суми бюджетної заборгованості не повернуті платнику податків на протязі певного строку, вважаються бюджетною заборгованістю. Товариство з обмеженою відповідальністю “Кримська соляна компанія” як платник податків, має право в момент виникнення бюджетної заборгованості звернутися до господарського суду з позовом про стягнення коштів з бюджету.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.02.2006 року (суддя Маргарітов М.В.) по справі № 2-25/379.2-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим позов задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача бюджетну заборгованість з податку на додану вартість у сумі 257 209, 65 грн., державне мито в сумі 394, 03 грн.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.07.2006 року (судді: Голик В.С. –головуючий, Борисова Ю.В., Щепанська О.А.) залишено без змін постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.02.2006 року по справі № 2-25/379.2-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим.

Мотивуючи постанову, суд з посиланням на підпункти 7.7.2, 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" зазначає про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Кримська соляна компанія" в частині стягнення заборгованості по податку на додану вартість у сумі 257 209, 65 грн. підтверджені матеріалами справи, відповідають чинному законодавству і підлягають задоволенню частково. Крім того, апеляційний господарський суд зазначає, що Закон України "Про податок на додану вартість" не встановлює для відшкодування бюджетної заборгованості платнику податку такої вимоги як проведення зустрічних документальних перевірок його постачальників.

Суд апеляційної інстанції розглянув спір керуючись нормами Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з постановою, Красноперекопська об’єднана Державна податкова інспекція в Автономній Республіці Крим звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.07.2006 року по справі № 2-25/379.2-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим, в якій просить постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити, мотивуючи касаційну скаргу доводами про неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 1.8 статті 1, підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, статей 3, 17 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, заявник зазначає, що оскільки Красноперекопська об’єднана Державна податкова інспекція в Автономній Республіці Крим є державним органом, який здійснює владні повноваження, справа у Севастопольському апеляційному господарському суді повинна була розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач, відповідач-2 та прокурор відзиви на касаційну скаргу не надали.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників відповідача-1 та прокуратури, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю “Кримська соляна компанія” звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Красноперекопської об’єднаної Державної податкової інспекції про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та процентів, нарахованих на суму бюджетної заборгованості.

Приймаючи постанову у справі, господарський суд апеляційної інстанції не врахував наступне.

В липні 2005 року прийнято Кодекс адміністративного судочинства України, який набрав чинності з 1 вересня 2005 року.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в містах з районним поділом (крім міст Києва та Севастополя) виконують функції, передбачені статтею 8 цього Закону, крім функцій, зазначених у пунктах 2, 3, 8, 11, 12, 13, 16, а також пункті 15 цієї статті у частині забезпечення виготовлення марок акцизного збору. У разі коли зазначені в частині першій цієї статті органи державної податкової служби безпосередньо здійснюють контроль за платниками податків, інших платежів, вони виконують щодо цих платників ті ж функції, що й державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об’єднані державні податкові інспекції.

Згідно пункту 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Аналіз суб’єктного складу та характеру правовідносин свідчить, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції, а в розумінні пункту 7 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України Красноперекопська об’єднана Державна податкова інспекція в Автономній Республіці Крим є суб’єктом владних повноважень.

Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 01 вересня 2005 року. У відповідності з абзацом першим та другим пункту 6 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте даний спір апеляційним господарським судом, у порушення вимог статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України, після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті.

Таким чином, розгляд господарським судом апеляційної інстанції публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятої ним постанови зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначена постанова підлягає скасуванню згідно з статтею 11110 Господарського процесуального кодексу України.

У свою чергу, абзацом першим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.07.2006 року по справі № 2-25/379.2-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим підлягає скасуванню, а справа –передачі на розгляд до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, розділом VII «Прикінцеві та перехідні положення»Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Красноперекопської об’єднаної Державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.07.2006 року по справі № 2-25/379.2-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим скасувати.

Справу передати на розгляд до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Головуючий О. Муравйов

Судді А. Полянський

Г. Фролова