ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2008 р.

№ 32/259

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенко Г.П. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Рогач Л.І.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Державного комітету України з державного матеріального резерву

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від 18.12.2007 р.

у справі

господарського суду міста Києва

за позовом

Рубіжнянського казенного хімічного заводу "Зоря"

до

Державного комітету України з державного матеріального резерву

про

стягнення 68 437, 57 грн.

за участю представників сторін:

позивача: не з’явився,

відповідача: Приступа М.Є. за дов. від 16.03.2007р. №2/1432

ВСТАНОВИВ:

Рубіжнянський казенний хімічний завод "Зоря" звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Державного комітету України з державного матеріального резерву про зобов’язання останнього виконати умови договору №748/89 від 13.04.2001 в частині відшкодування збитків на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та стягнення з відповідача витрат на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2003 рік в сумі 68437, 57 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 04.10.2007р. у справі №32/259, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2007р. з даної справи, позов Рубіжнянського казенного хімічного заводу "Зоря" задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням та постановою, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи скаргу тим, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 526 Цивільного кодексу України. п.3, 6 Порядку відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 №532.

У відзиві Рубіжнянського казенного хімічного заводу "Зоря" на касаційну скаргу, останній просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2007р. з даної справи залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Позивач не реалізував своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Як встановлено господарським судом першої та апеляційної інстанції, відповідно до Закону України "Про державний матеріальний резерв", Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 № 1129, між позивачем та Агентством з управлінням державними матеріальним резервом, правонаступником якого є Державний комітет України з державного матеріального резерву, 25.07.2001 укладено договір № 748/89 на відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

За договором відповідач взяв на себе зобов’язання відшкодувати позивачу витрати на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі (п.п. 3.1 - 4.8 Договору).

Згідно з п. 1 ст. 7, п. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" (далі - Закон), особа, яка здійснює відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, має право на відшкодування витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням.

Пункт 1 ст. 8 Закону передбачає відшкодування усіх витрат відповідальних зберігачів.

Пунктом 5 ст. 11 Закону визначено, що відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 5 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532, середній розмір витрат за відповідальне зберігання матеріальних цінностей повинен визначати Держкомрезерв.

Розмір вказаних вище витрат для позивача, як встановлено господарським судом першої та апеляційної інстанції, не визначався жодного разу, хоча відповідачу щоквартально направлялися всі дані щодо сум витрат по відповідальному зберіганню матеріальних цінностей.

Висновком № 1842 судово-бухгалтерської експертизи у господарській справі №32/259, складеним 27.07.2007 експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, підтверджено, що заявлена Рубіжнянським казенним хімічним заводом "Зоря" до відшкодування сума понесених витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву у 2003 році у розмірі 68437,57 грн. за договором від 25.07.2001 р. № 748/89 "Про відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву", документально підтверджується.

Фактичне понесення позивачем витрат підтверджується первинними документами, що свідчать про витрати на оплату праці складських працівників, нарахування на заробітну плату, амортизаційні відрахування, витрати на охорону, послуги зв’язку, витрати по електроенергії, пар, придбання матеріалів, монтаж охоронної сигналізації, понесені позивачем у зв’язку з виконанням своїх зобов’язань зі зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов’язковим для виконання сторонами, а зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач, не надав судам обох інстанцій доказів неналежного зберігання позивачем матеріальних цінностей мобілізованого резерву, що, як вірно встановлено судом першої та апеляційної інстанції, дає суду право вважати зберігання як належне, і визнати відповідача зобов’язаним здійснювати оплату послуг позивача.

За таких обставин, висновок господарського суду першої та апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог колегія суддів визнає правомірним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Наведене спростовує доводи касаційної скарги щодо порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, та не заперечує правильність і законність оскаржуваних судових актів, які відповідають чинному законодавству України і обставинам справи, а отже і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2007р. у справі № 32/259 залишити без змін.

Головуючий суддя           Г.П. Коробенко

Судді: Т.Ф. Костенко

Л.І. Рогач