Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2008 р. Справа № 9/456-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Бруньова В.М. (директор)

відповідача - Нестеренка А.В. (б/н від 01.10.07 р.)

третьої особи - Лисенка В.М. (б/н від 25.12.07 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Виробничо-комерційного підприємства "Спектр-СІП" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Суми (вх. № 3732 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 29.11.2007р. по справі № 9/456-07

за позовом Виробничо-комерційного підприємства "Спектр-СІП" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-експедиційної фірми "Дефо", м. Суми

третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відкрите акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Сумської філії, м. Суми

про стягнення 1315,44 грн., -

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-експедиційної фірми "Дефо", м. Суми

до Виробничо-комерційного підприємства "Спектр-СІП" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Суми

про визнання недійсним договору, -

встановила:

У серпні 2007 року Виробничо-комерційне підприємство "Спектр-СІП" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (м. Суми) звернулось до господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-експедиційної фірми "Дефо" (м. Суми) про стягнення 1315,44 грн. в рахунок відшкодування завданих збитків, пов'язаних з невиконанням зобов'язань за договором № 113 від 23 травня 2006 року на подання та прибирання вагонів.

В процесі розгляду справи господарським судом першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-експедиційна фірма "Дефо" (м. Суми) в порядку ст. 60 Господарського процесуального кодексу України звернулось із зустрічним позовом до Виробничо-комерційного підприємства "Спектр-СІП" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (м. Суми) про визнання недійсним договору № 113 від 23 травня 2006 року на подання та прибирання вагонів укладений між позивачем та відповідачем у справі, з посиланням на те, що спірні під’їзді колії належать ВАТ "Київ - Дніпровське МППЗТ", а умови даного договору не відповідають вимогам цивільного законодавства.

Рішенням господарського суду Сумської області від 29 листопада 2007 року у справі № 9/456-07 (суддя Лущик М.С.) в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено повністю та визнано недійсним договір № 113 від 23 травня 2006 року на подання та прибирання вагонів, укладений між Виробничо-комерційним підприємством "Спектр-СІП" ТОВ та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-експедиційною фірмою "Дефо" з моменту укладення. Крім того, стягнуто з Виробничо-комерційного підприємства "Спектр СІП" ТОВ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-експедиційною фірмою "Дефо" 85,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Позивач за первісним позовом - Виробничо-комерційне підприємство "Спектр-СІП" ТОВ з даним рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити, та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-експедиційної фірми "Дефо" суму збитків в розмірі 1315,44 грн., заподіяних ВКП "Спектр - СІП" ТОВ через односторонню відмову відповідача по первісному позову від виконання договірних зобов’язань, а також просив здійснити новий розподіл судових витрат по справі.

Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу просить прийняте по справі рішення залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу - без задоволення, як безпідставну, в зв'язку з тим, що господарський суд Сумської області належним чином дослідив усі матеріали справи та дав правильну правову оцінку всім обставинам спору.

Третя особа у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить прийняте по справі рішення залишити без змін, посилаючись на його обґрунтованість, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши уповноважених представників позивача, відповідача та третьої особи, які підтримали свої позиції у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, між Виробничо-комерційним підприємством "Спектр-СІП" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі –ВКП "Спектр-СІП" у формі ТОВ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-експедиційною фірмою "Дефо" (далі - ТОВ "ВЕФ "Дефо") 23.05.2007 р. укладено договір за № 113 на подання та прибирання вагонів (далі - Договір).

Відповідно до розділу 2 Договору ВКП "Спектр-СІП" у формі ТОВ ("Виконавець") здійснює для ТОВ "ВЕФ "Дефо" ("Підприємства") - подання вагонів з прийомно-відправних колій "Виконавця" на навантажувально-розвантажувальний фронт "Підприємства" і назад; - розстановку вагонів по фронтам навантаження-вивантаження, їх перестановку локомотивом "Виконавця" та інші маневрові роботи, не пов‘язані в часі з поданням вагонів. А відповідач в свою чергу проводить оплату транспортних послуг "Виконавця" за фактично перевезені тони, відроблені локомотиво-часи на маневровій роботі, не пов‘язані з поданням, прибиранням вагонів та повідомлення про подання вагонів по виставленому рахунку на підставі відомості плати з користування вагонами.

Згідно з розділом 4 Договору сторони несуть відповідальність за невиконання умов, передбачених Договором, а в силу п. 4.4. Договору –одностороння відмова від виконання умов Договору та одностороння зміна його умов забороняється.

В обґрунтування первісних позовних вимог щодо стягнення суми збитків в розмірі 1315,44 грн., пов'язаних з невиконанням зобов'язань за договором № 113 від 23 травня 2006 року на подання та прибирання вагонів, позивач по первісному позову вказує на те, що з квітня 2007 року в порушення умов спірного Договору та ст. ст. 526, 629, 610 Цивільного кодексу України, ст. 218 Господарського суду України відповідач в односторонньому порядку, без офіційного попередження відмовився від виконання господарських зобов’язань, взятих за цим Договором, що виразилось у відмові від послуг позивача згідно Договору, припиненні замовлень послуг по подачі та забиранню вагонів, несплаті рахунків за надані послуги. Вказані обставини завдали та продовжують завдавати шкоду позивачеві у вигляді ненадходження очікуваних та прогнозованих доходів від господарської діяльності, розрахунок яких зроблений позивачем за первісним позовом на підставі відомостей подачі – прибирання вагонів.

Частинами першою та другою ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно зі ст. ст. 611, 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За загальним правилом, збитки –це об’єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов’язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Вони є фактом об’єктивної дійсності, що існує незалежно від правової оцінки і від того, підлягають збитки, що виникли, відшкодуванню згідно закону або не підлягають. Для притягнення боржника до цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування збитків необхідно, щоб порушення зобов’язання дійсно спричинило отримання кредитором збитку та можливе лише у разі наявності складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; наявності збитків; причинного зв’язку між протиправною поведінкою та спричиненням збитків; вини.

При цьому кредитор повинен довести наявність збитків, котрі були заподіяні боржником, безпосередній причинний зв’язок між невиконанням зобов’язання і заподіянням збитків та їх розмір.

Господарський суд, на думку колегії суддів, цілком правомірно на підставі усіх фактичних обставин та матеріалів справи дійшов до висновку, що в діях ТОВ "ВЕФ "Дефо" не вбачається складу цивільного правопору шення –заподіяння збитків, а також правомірно зважив на недоведеність позивачем протиправності поведінки відповідача, наявність таких збитків та їх розмір.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Матеріали справи свідчать про те, що висновки господарського суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що порушення зобов'язань не є підставою для застосування до відповідача за первісним позовом відповідальності у вигляді збитків, якщо не буде доведений причинний зв'язок між невиконанням чи неналежним виконанням договірних зобов'язань і збитками. Вимагаючи стягнення збитків Виробничо-комерційне підприємство "Спектр-СІП" не довів існування причинного зв'язку між їх виникненням і порушенням відповідачем договірних зобов'язань, а також реального розміру збитків.

Колегія суддів вважає також необхідним зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Частиною 3 ст. 226 Господарського кодексу України передбачено, що сторона господарського зобов’язання позбавлена права на відшкодування збитків у разі, якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов‘язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього. В даному випадку, відповідач по первісному позову листом № 98 від 13.04.2007р. повідомив позивача, що ним з ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" укладений договір на транспортне обслуговування, який є альтернативним договору № 113 від 23.05.2006 р., в зв'язку з чим відповідач просив розірвати договір, що є предметом розгляду у даній справі. Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач за первісним позовом міг запобігти своїми діями виникненню збитків, оскільки був належним чином попереджений відповідачем про відсутність наміру продовжувати правовідносини за спірним Договором.

Отже, позивачем не доведений ні сам факт порушення відповідачем зобов’язання, ні наявність причинного зв’язку та збитків, а також їх розмір.

В зв‘язку з цим, вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача 1315,44 грн. збитків, на думку колегії суддів, правомірно визнана господарським судом такою, що задоволенню не підлягає.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач за зустрічним позовом – ТОВ "ВЕФ "Дефо" зазначило, що договір № 113 від 23.05.2006 р. не відповідає вимогам цивільного законодавства, а тому просило визнати його недійсним.

При винесенні оскарженого рішення суд першої інстанції встановив, що відповідальність за користування вагонами контрагентом, збереження вагонів та вантажів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія.

Відповідно до ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу і відповідальність сторін по цих перевезенням визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами, що видаються відносно них.

Згідно зі ст. З Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Суд першої інстанції правомірно визначився, що нормативні документи, котрі визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Дія статуту поширюється на залізничні під’їзні колії незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Статтею 12 Закону України "Про транспорт" встановлено, що підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про транспорт" відносини підприємств різних видів транспорту під час перевезень пасажирів, вантажів, багажу, пошти визначаються кодексами (статутами) окремих видів транспорту, а також складеними на їх основі договорами (вузловими угодами).

Згідно зі ст. 73 Статуту залізниць України порядок обслуговування контрагентів - підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства; свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія. Відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія.

Відповідно до п. п. 6, 7 ст. 179 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 17 Статуту Залізниць України передбачено, що перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами. Про обов'язковість укладення договору вказано також у п. З Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 875/5096.

В силу положень ст. 75 Статут залізниць та правил обслуговування залізничних під'їзних колій договір про подачу та збирання вагонів крім іншого повинен містити наступні істотні умови: вантажні фронти, умови і терміни навантаження маршрутів, можливість використання під'їзних колій для потреб залізниці, порядок передачі повідомлення про подачу вагонів на під'їзну колію, місце здачі вагонів, терміни виконання технологічних операцій з вагонами, відстань для нарахування збору за подачу та збирання вагонів ____км в обидва кінці.

Згідно частини першої ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу положень п. 3 ст. 215 Цивільного кодексу встановлено якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як свідчать матеріали справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, договір № 113 від 23.05.2006 року, укладений між Виробничо-комерційним підприємством "Спектр-СІП" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-експедиційною фірмою "Дефо", суперечить вимогам п. 3 ст. 215, ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу, ст. З Закону України "Про залізничний транспорт", ст. ст. 73, 75 Статуту Залізниць України, а також вимогам встановленим Правилами обслуговування залізничних під'їзних колій.

Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що власником спірної залізничної колії є Сумська філія ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ", якою 01.04.07р. укладено договір з Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-експедиційною фірмою "Дефо" за № 57 про надання послуг з перевезення вантажів, з дотриманням всіх вимог передбачених чинним законодавством України, що регулюють дані правовідносини.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо неправомірності вимог позивача за зустрічним позовом не беруться колегією суддів до уваги, оскільки ВКП "Спектр-СІП" у формі ТОВ не надано як суду першої так і апеляційної інстанції жодних доказів в підтвердження тих обставин, що спірні під'їзні колії належать йому на праві власності або надані йому в користування (володіння), відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема ст. 73 Статуту залізниць України.

Отже, ВКП "Спектр-СІП" у формі ТОВ не доведено факту використання спірних колій на законних підставах, а також не представлено судам документальних доказів в підтвердження права на укладення з позивачем по зустрічному позову договору на подання та прибирання вагонів.

Згідно ст. 73 Статуту Залізниць України порядок обслуговування контрагентів - підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія. Відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія.

Частиною 1 ст. 236 Цивільного кодексу України передбачено, що нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Заперечення відповідача на зустрічні позовні вимоги спростовуються наведеним вище і матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи підтверджують, що договір № 113 від 23.05.2006 року суперечить вимогам ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу, ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. ст. 73, 75 Статуту залізниць України, а також вимогам Правил обслуговування залізничних під’їзних колій і суд першої інстанції обгрунтовано визнав його недійсним.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

А згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

При цьому, згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На думку колегії суддів, позивач за первісним позовом не обґрунтував та не довів належними і допустимими доказами правомірність своїх вимог щодо стягнення з відповідача суми збитків в розмірі 1315,44 грн., пов'язаних з невиконанням зобов'язань за договором № 113 від 23 травня 2006 року на подання та прибирання вагонів. Разом з цим, факти, викладені в апеляційній скарзі позивачем за первісним позовом і його посилання на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження, його вимоги не підтверджені матеріалами справи та ґрунтуються на довільному тлумаченні як норм чинного законодавства України, так і фактичних обставин, пов’язаних з правовідносинами сторін у справі.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ВКП "Спектр-СІП" у формі ТОВ позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду Сумської області від 29.11.2007р. по справі № 9/456-07 прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, а доводи ВКП "Спектр-СІП" у формі ТОВ з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Виробничо-комерційного підприємства "Спектр-СІП" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Суми залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 29.11.2007р. по справі № 9/456-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Демченко В.О.

Судді Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.