ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 31/211

12.02.08

За позовом Відкритого акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний

Банк”, м. Київ

До Громадської організації «Народна кредитна спілка «Добробут», м. Київ

Треті особи: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю „Інтерспецбуд”, м. Київ

2. Товариство з обмеженою відповідальністю „Сентей”, м. Київ

3. Карнаух Сергій Іванович, м. Київ

Про                     стягнення 1 941 132,20 грн.

Суддя Н.І.Качан

Представники:

Від позивача Наконечний В.О. - пред. за довір.

Від відповідача Савченко І.Е. - пред. за довір.

Від третьої особи 1. не з’явився

Від третьої особи 2. Марченко Л.О. - пред. за довір.

Від третьої особи 3. не з’явився

Обставини справи:

Позивач звернувся з позовом про стягнення 1 941 132,20 грн., що складають суму боргу за кредитним Договором № 151 від 13.07.2005р., заборгованість по відсоткам та пеню, посилаючись на несвоєчасність виконання зобов’язання з боку відповідача - поручителя.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2007р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 13.04.2007р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.05.2007р. провадження у справі було зупинено до вирішення пов’язаної з даною справою № 13/456.

16.10.2007р., в зв’язку з прийняттям Вищим господарським судом України постанови, провадження у справі було поновлено

В останньому судовому засіданні позивач звернувся з клопотанням про зменшення позовних вимог, і уточнюючи заявлений позов підтримує вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за зазначеним кредитним договором як різницю загальної заборгованості станом на 04.02.2008р. і сумою заборгованості, яка належить до часткового стягнення з позичальника у загальній сумі 1 766 322,79 грн. та складається із заборгованості по процентам, із різниці заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

Відповідач уточнені вимоги заперечував, посилаючись на те, що за аналогічними вимогами до Підприємства «Ресурс»суд виніс рішення по справі № 31/212-1 від 11.06.2007р. та частково задовольнив вимоги позивача, сягнувши з позичальника борг в загальній сумі 1 766 322,79 грн. Зменшення позовних вимог вважає дарунком долі і не розуміє дії банку, у зв’язку з заявленням вимог до поручителя зазначаючи про те, що банк має на меті стягнути борг двічі по одному й тому ж кредитному договору.

Третя особа 2 –позов не визнала, надала додаткові заперечення проти позову і посилаючись на те, що кредитні правовідносини були забезпечені договором поруки, вважає, що відповідач поручився за своєчасне та повне повернення грошових коштів, а в подальшому з укладанням іпотечного договору виникли господарсько-правові відносини, відповідальність за які несуть лише позивач та Підприємство «Ресурс».

Третя особа 1 –позов не визнала, посилаючись на довгострокові договори будівництва жилого будинку власниками об’єкту якого є інвестори, а тому майбутнє рішення вважає таким, що може вплинути на права та інтереси інвесторів.

Фізична особа, як третя особа 3, також заперечував проти задоволення вимог позову, посилаючись на ті ж обставини.

Після обговорення причин неявки до суду представників третіх осіб, суд визнав за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами та матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані по справі документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк»та Підприємством “Ресурс” Всеукраїнської організації інвалідів “Союз організацій інвалідів України”, як позичальник, 13 липня 2005 р. укладено кредитний договір № 151.

За умовами укладеного Договору, відповідно до пунктів 1.1, 1.1.1, 1.1.2, 2.2., 2.3, 3.1.1 та 3.3.3 Банк зобов'язався надати, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути не пізніше 13 січня 2006 року, кредит в розмірі 2 000 000 грн. зі сплатою 22 (двадцять два) процентів річних за користування отриманими коштами.

Керуючись п.п. 1.1.4., 2.5. Кредитного договору між Банком та Позичальником 15 липня 2005 року укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, якою Позичальнику надано транш Кредиту в сумі 2 000 000 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання відповідно до п.п. 1.3.1. та 3.3.11. Кредитного договору між банком, позичальником та відповідачем, як поручителем, було укладено Договір поруки від 14.07.2005р.

18.01.2006р. між банком та позичальником укладалась Додаткова угода до кредитного договору за якою строк користування кредитом продовжувався до 15.05.2006р. якщо за умовами кредитного договору позичальник зобов’язувався забезпечити повернення кредиту зі сплатою процентів за фактичний строк користування та сплатою штрафних санкцій , то відповідно банк правомірно використав своє право щодо стягнення з позичальника боргу та санкцій за невиконання умов кредитного договору.

За умовами Договору поруки сторони передбачили можливість збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди (п.10 Договору) та право за взаємною згодою сторін оформлювати зміни до Договору поруки.

Таким чином, додатковий договір поруки передбачав настання відповідальності у разі порушення (не виконання або неналежного виконання) з боку позичальника Договору та поручителя, як солідарного боржника перед банком, тому, банк і заявив на власний розсуд вимоги до двох зазначених юридичних осіб.

Заборгованість позичальника за кредитним Договором визначена при прийнятті рішення по зазначеній вище справі і по суті не заперечується поручителем.

У зв’язку із збільшенням суми заборгованості позичальника перед позивачем за умовами основного кредитного договору за період з 01.01.2007р. по 20.11.2007р., позивач уточнював заборгованість по процентам за користування кредитом та пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом і тому, позивач за станом на 04.02.2008р. наводить уточнений розрахунок щодо збільшення сум несплачених процентів і санкцій і вважає, можливим та правомірним застосування відповідальності поручителя.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов’язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов укладених договорів і якщо у зобов’язанні передбачено певний термін його виконання, то таке зобов’язання підлягає виконанню у визначений строк.

Матеріалами справ доводиться вина позичальника і поручителя у несвоєчасному виконанні зобов’язань, тому суд приходить до висновку про застосування до них відповідальності.

Згідно статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1997р. № 543/96-ВР із змінами від 10.01.2002р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно статті 3 Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оспорюючи розрахунок позивача відповідач вважає, що розмір пені не повинен перевищувати подвійну процентну ставку за Кредитним договором. Закон же вимагає, щоб розмір пені не перевищував подвійної облікової ставки НБУ.

Суд здійснивши перерахунок розміру пені, та приймаючи до уваги право суду зменшити розмір нарахованих санкцій (пені .згідно ст..ст.232,233 ГК ) визнає позовні вимоги в цій частині частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за уточненим розрахунком у розмірі 563 449,18 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом прийнято до уваги заяви та заперечення відповідача і третіх осіб ,проте їх доводи не можуть слугувати підставами для звільнення від договірної відповідальності сторін , а тому заявлений позов визнається таким ,що підлягає задоволенню частково.

Згідно ст. 44 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов’язані з розглядом справи, зокрема витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та державного мита, відшкодовуються за рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам (ст. 49 ГПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 572 ЦК України, ст. ст. 188, 232, 233 ГК України, ст. ст. 44, 49,75.82-85 ГПК України, Договорами сторін, Господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Громадської організації «Народна кредитна спілка «Добробут» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 152-А, ) на користь Відкритого акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк” (04119, м. Київ, вул.. Зоологічна, 5, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження, 808 924 (вісімсот вісім тисяч дев’ятсот двадцять чотири ) грн. 63 коп. коштів за користування Кредитом та пені і 8089 (вісім тисяч вісімдесят дев’ять ) грн. витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позову відмовити .

3.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                        Н.І.Качан