ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008 р.

№ 24/379

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Першиков Є.В.

Судді

Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

за участю представників сторін

позивача -

відповідача -

розглянувши матеріали касаційної скарги

директор Косова І.В.

не з'явився

товариства з обмеженою відповідальністю "Рейнбо-ЛТД"

у справі

господарського суду міста Києва

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2007р.

за позовом

приватного підприємства "Елпіс-Україна"

до

товариства з обмеженою відповідальністю "Рейнбо-ЛТД"

про

стягнення 58 228,59 грн.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2007 року приватне підприємство "Елпіс-Україна" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Рейнбр-ЛТД" про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості у розмірі 54 390,00грн., суми нарахованої пені у розмірі 3 838,59грн. та судових витрат.

У відзиві на позовну заяву Відповідач просив суд відмовити Позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що на його думку, у Позивача відсутні будь-які підстави для звернення з позовом до Відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.2007р. (суддя Смілянець В.В.) залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2007р. (судді Капацин Н.В., Калатай Н.Ф., Смірнова Л.Г.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 54 390,00 основного боргу та судові витрати, в іншій частині позовних вимог про стягнення пені відмовлено, посилаючись на те, що пеня повинна бути встановлена у Договорі, а Договір №07.18/06 від 18.07.2007р. не є належним доказом у справі, оскільки він підписаний лише зі сторони Позивача.

Не погоджуючись з рішенням господарських судів, товариство з обмеженою відповідальністю "Рейнбо-ЛТД" звернулось до Вищого господарського суду України, в якій просить скасувати постановлені по справі рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що при прийняті постанови та рішення господарськими судами порушено норми матеріального права та неправильну оцінку доказів по справі.

Заслухавши пояснення присутнього директора ПП "Елпіс-Україна", перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в постанові та рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що за видатковою накладною №РН-0000181 від 18.07.2006р. Позивач передав Відповідачу товар на суму 54 390,00грн.

Факт отримання товару Позивач також підтвердив довіреністю відповідача серія ЯЛЧ №562144 від 18.07.2006р.

Відповідач за отриманий товар не розрахувався, проти його отримання заперечив, посилаючись на те, що на спірній накладній стоїть підпис невідомої особи, а довіреність не містить підпису особи, яка була уповноважена Відповідачем на отримання спірного товару.

Проте, зазначені заперечення Відповідача судами до уваги не були прийняті, оскільки відповідно до п.3 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року N99 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 року за N293/1318 (далі Інструкція) бланки довіреностей є документами суворої звітності.

Відповідно до п.6 Інструкції довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей.

Відповідно до п.10 Інструкції особа, якій видана довіреність, зобов'язана не пізніше наступного дня після кожного випадку доставки на підприємство одержаних за довіреністю цінностей, незалежно від того, одержані цінності за довіреністю повністю або частково, подати працівнику підприємства, який здійснює виписування та реєстрацію довіреностей, документ про одержання нею цінностей та їх здачу на склад (комору) або матеріально відповідальній особі.

Невикористані довіреності повинні бути повернуті працівнику підприємства, який здійснює виписування і реєстрацію довіреностей, не пізніше наступного дня після закінчення строку дії довіреності.

Про використання довіреності або повернення невикористаної довіреності у журналі реєстрації довіреностей робиться відмітка про номери документів (накладних, актів тощо) на одержані цінності або про дату повернення довіреності. Повернуті невикористані довіреності гасяться надписом "невикористана" і зберігаються протягом строку, встановленого для зберігання первинних документів.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог та заперечень, покладається на сторону.

Відповідачем не надано жодного доказу того, що ним Позивачу у встановленому Інструкцією порядку направлено повідомлення про анулювання ним довіреності серія ЯЛЧ №562144 від 18.07.2006р.

Крім того, 15.09.2006р. Позивач звернувся до Відповідача з претензією №61 від 15.09.2006р., в якій вимагав перерахувати спірну заборгованість. На доказ отримання 19.09.2006р. Відповідачем вказаної претензії до матеріалів справи залучена копія повідомлення про вручення поштового відправлення №537040.

Відповідач на вказану претензію не відповів, заборгованість не погасив, жодних заперечень з приводу поставки спірного товару не заявив, за таких обставин Відповідачем в порушення вимог ст.33 ГПК України не доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Статтею 1117 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин та враховуючи, що господарськими судами досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування постановлених по справі рішень.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рейнбо-ЛТД" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2007р. по справі №24/379 залишити без змін.

Головуючий суддя Є. Першиков

Судді Т. Данилова

І. Ходаківська