ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"27" лютого 2008 р.                                                            Справа №6/903-А

за позовом Комунального підприємства Білогірської селищної ради "Білогір'я водоканал" смт. Білогір'я

до Ізяславської міжрайонної державної податкової інспекції в особі Білогірського відділення

смт. Білогір’ я

про зобов’язання відповідача зареєструвати КП „Білогір’я водоканал” платником єдиного податку та видати свідоцтво про право сплати єдиного податку з 1 квітня 2008 року

Суддя Секретар судового засідання

Представники сторін:

від позивача Нагорний В.М. –представник за довіреністю від 28.01.2008р.

від відповідача Піхотинська Ю.В. –представник за довіреністю №7858/10/10-007 від 22.10.2007р.

Суть спору:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, згідно якою просить зобов’язати відповідача зареєструвати КП „Білогір’я водоканал” платником єдиного податку та видати свідоцтво про право сплати єдиного податку з 1 квітня 2008 року.

Посилається на те, що позивачу безпідставно було відмовлено у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку на 2008 рік згідно поданої позивачем заяви з посиланням на ст.7 Указу Президента „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, якою встановлено, що дія вказаного указу не поширюється на суб’єктів підприємницької діяльності, у статутному фонді яких частки, що належать юридичним особам –учасникам та засновникам даних суб’єктів, які не є суб’єктами малого підприємництва, перевищують 25 відсотків.

На підтвердження позовних вимог вказує на те, що середньооблікова чисельність працюючих на підприємстві не перевищує 50 осіб, що підтверджується штатним розписом, а обсяг виручки від реалізації продукції не перевищує 1 млн. гривень за рік, що підтверджується довідкою про обсяг виручки за 2007 рік.

Неправомірним також вважає застосування ст. 7 вказаного Указу до позивача, оскільки згідно ч.4 ст. 63 ГК комунальні підприємства є унітарними, тобто мають одного власника –територіальну громаду без поділу частки в статутному фонді. Крім того, власником комунального підприємства є територіальне громада селища, яка не є юридичною особою, тоді як ст.. 7 вказаного Указу говорить про частки в статутному фонді саме юридичних осіб. При цьому, органи місцевого самоврядування засновують комунальні підприємства не від свого імені, а від імені громади згідно ст. 10 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”.

Відповідач у відзиві на позов та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечують з посиланням на ст.1 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", згідно якої встановленою, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для юридичних осіб - суб’єктів підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких за рік середньооблікова чисельність працюючих не перевищує 50 осіб і обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1 млн. гривень.

При цьому, ч.4 ст. 7 вказаного Указу передбачено, що його дія не поширюється на суб'єктів підприємницької діяльності, у статутному фонді яких частки, що належать юридичним особам - учасникам та засновникам даних суб'єктів, які не є суб'єктами малого підприємництва, перевищують 25 відсотків. Відповідно до частини 1 статті 63 Господарського кодексу України комунальне підприємство - це підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади. Отже, незалежно від наявності чи відсутності статутного фонду, єдиним засновником (учасником) комунального підприємства є територіальна громада в особі уповноважених органів. Тобто, їх частка в цих підприємствах перевищує 25 відсотків.

Згідно статті 1 Закону України „Про державну підтримку малого підприємництва" суб'єктами малого підприємництва є юридичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких середньооблікова чисельність працюючих за звітний період (календарний рік) не перевищує 50 осіб та обсяг річного валового доходу не перевищує 500000 євро.

Згідно ч.1 ст. 8 Господарського кодексу України передбачено, що держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб'єктами господарювання. Таким чином, оскільки засновник (орган місцевого самоврядування - міська рада). Оскільки позивач не є суб'єктом малого підприємництва і його частка в цьому підприємстві перевищує 25 відсотків, то дія вказаного Указу на позивача не поширюється.

При цьому, послався на „Узагальнююче податкове роз’яснення щодо застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності суб’єктами малого підприємництва з державною, комунальною та іншими формами власності” (затверджено наказом ДПА від 23.06.2006р. №352), згідно якого дія вказаного вище Указу на комунальні підприємства не поширюється.

З врахуванням викладеного, просить суд у позові відмовити.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне

Комунальне підприємство Білогірської селищної ради „Білогір’я водоканал” як суб’єкт підприємницької діяльності –юридична особа зареєстрований Білогірською райдержадміністрацією 27.09.2006р., про що видано свідоцтво про державну реєстрацію №552299 серії А00, включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України як юридична особа –комунальне підприємство згідно довідки головного управління статистики в Хмельницькій області.

Позивач 05.12.2007р. звернувся до Білогірського відділення Ізяславської МРДПІ смт. Білогір’я із заявою про видачу свідоцтва про право сплати єдиного податку на 2008 рік за ставкою єдиного податку 10 відсотків.

Відповідач листом від 29.12.2007р. №2656/10/10 відмовив позивачу у застосуванні спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2008р. з врахуванням того, що засновники (органи державної влади та органи місцевого самоврядування) державних та комунальних підприємств не є суб’єктами малого підприємництва і їх частка в цих підприємствах перевищує 25 відсотків, дія Указу Президента України від 03.07.1008р. №727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” на зазначені підприємства не поширюється.

Позивач вважаючи відмову податкового органу у переведенні підприємства на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності на 2008 рік неправомірною, просить суд зобов’язати Ізяславську міжрайонну державну податкову інспекцію в особі Білогірського відділення смт. Білогір’я зареєструвати відповідача платником єдиного податку та видати свідоцтво про право сплати єдиного податку з 1 квітня 2008 року.

На підтвердження позову позивачем надано штатний розспис виробничого та обслуговуючого персоналу комунального підприємства станом на 01.01.2007р., станом на 01.01.2008р., довідка про обсяг виручки станом на 28.01.2008р.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені представниками сторін пояснення та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, судом враховується наступне.

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Статтею 1 Указу Президента України №727/98 від 3 липня 1998 року „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для юридичних осіб –суб’єктів підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких за рік середньооблікова чисельність працюючих не перевищує 50 осіб і обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1 млн. гривень.

Приписами ст.4 Указу визначено, що для переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову заяву до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації. Суб'єкт малого підприємництва - юридична особа обов'язково зазначає, яку ставку єдиного податку ним обрано.

Заява подається не пізніше ніж за 15 днів до початку наступного звітного (податкового) періоду (кварталу) за умови сплати всіх установлених податків та обов'язкових платежів за попередній звітний (податковий) період.

Орган державної податкової служби зобов'язаний протягом десяти робочих днів видати безоплатно свідоцтво про право сплати єдиного податку або надати письмову мотивовану відмову.

З наявної в матеріалах справи заяви позивача про видачу свідоцтва про право сплати єдиного податку від 05.12.2007р. вбачається, що позивач просив перевести підприємство на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності з 2008р. за ставкою єдиного податку 10%. При цьому в заяві підприємство зазначило, що середньооблікова чисельність працюючих на дату подання заяви, а також обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), майна, основних фондів за рік, не перевищують встановлені Указом межі.

20.12.2007р. вих. 28120/10/15-128 Кам’янець-Подільська ОДПІ відмовила Комунальному підприємству „Побуткомбудсервіс” м. Кам’янець-Подільський у переведенні на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності на 2008р. мотивуючи тим, що оскільки засновники (органи державної влади та органи місцевого самоврядування) державних та комунальних підприємств не є суб’єктами малого підприємництва і їх частка в цих підприємствах перевищує 25 відсотків, дія Указу Президента України від 03.07.1008р. №727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” на зазначені підприємства не поширюється.

Відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва на право спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності з 2008р. за ставкою єдиного податку 10% відповідачем не було враховано наступне.

Згідно статуту Комунального підприємства „Побуткомбудсервіс”, затвердженого рішенням виконкому Кам’янець-Подільської міської Ради від 02.07.1999р. №701, засновником підприємства є міська Рада.

Статтею 78 ГК України визначено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Згідно із зазначеною нормою орган місцевого самоврядування не є засновником або учасником комунального підприємства, натомість останній являється представником власника, тобто територіальної громади.

Відповідно, засновником (учасником) комунального підприємства є територіально громада, яка не є юридичною особою, що в свою чергу унеможливлює посилання на ст.7 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” як на підставу для відмови у можливості перебування на спрощеній системі оподткування комунальному підприємству.

За таких обставин позовні вимоги Комунального підприємства „Побуткомбудсервіс” м. Кам’янець-Подільський про зобов’язання відповідача видати свідоцтво про право сплати єдиного податку на 2008р. суд вважає обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому судом також враховується, що незважаючи на відсутність змін в існуючу редакцію ст.7 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”, позивач протягом 2002, 2003, 2004, 2005р.р. перебував на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про право сплати єдиного податку суб’єктом малого підприємництва –юридичною особою за відповідні роки.

Доводи відповідача судом до уваги не приймаються з підстав викладених вище. При цьому суд зважає на приписи ч.2 ст.71 КАС України, в силу якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Враховуючи задоволення позову згідно ч. 3 ст. 94 КАСУ судові витрати, здійснені позивачем (держмито згідно платіжного доручення №291 від 26.12.2007р. в сумі 3,40 грн.) присуджуються йому. При цьому згідно ч. 1 ст. 94 цього Кодексу документально підтверджені судові витрати присуджуються з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.6, 14, 71, 86, 94, 104, 105, 158-163, 167, 254-259, п.п.3, 6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Комунального підприємства Білогірської селищної ради „Білогір’я водоканал” смт. Білогір’я до Білогірського відділення Ізяславської міжрайонної державної податкової інспекції смт. Білогір’я про зобов’язання відповідача зареєструвати КП „Білогір’я водоканал” платником єдиного податку та видати свідоцтво про право сплати єдиного податку з 1 квітня 2008 року задоволити.

Зобов’язати Білогірське відділення Ізяславської міжрайонної державної податкової інспекції смт. Білогір’я зареєструвати КП „Білогір’я водоканал” платником єдиного податку та видати свідоцтво про право сплати єдиного податку з 1 квітня 2008 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства Білогірської селищної ради „Білогір’я водоканал” смт. Білогір’я, вул. І.Франка,60 () судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3,40 грн. (три гривні 40коп.).

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Дані заяви подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу.

3