ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.02.08                                                                                           Справа № 3/157

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                        Краєвської М.В.

суддів:                                                                        Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу ПП “Владар” від 24.01.2008 р. без номера

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25.12.2007 р.

у справі № 3/157

за позовом АКБ “Укрсоцбанк”, м.Київ, в особі Івано-Франківської філії АКБ “Укрсоцбанк”, м.Івано-Франківськ

до ПП “Владар”, с.Міжгір”я Богородчанського р-ну Івано-Франківської обл.

про стягнення 97 076, 15 грн. заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно

За участю представників сторін:

від позивача –не з”явився;

від відповідача – не з”явився

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 19.02.2008 р.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 25.12.2007 р. у справі № 3/157 (суддя Фрич М.М.), зокрема, вжито заходів до забезпечення позову, а саме: накладено арешт на транспортний засіб –колісний трактор МТЗ-82.1 ТТР (заводський номер - 002923, двигун № 619284, шасі № 002923, реєстраційний № 05592 МА, рік випуску - 2004), який належить ПП "Владар" згідно з свідоцтвом про реєстрацію серії АБ № 162301.

Ухвала суду мотивована тим, зокрема, що оскільки відповідно до ст.66 ГПК України забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі та, враховуючи той факт, що державна виконавча служба не може провести опис та оцінку заставленого майна через постійну зміну місця його перебування, то суд визнав клопотання позивача, подане в порядку ст.ст.66-67 ГПК України, обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Відповідач з даною ухвалою суду в частині накладення арешту на заставлене майно не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу в названій частині скасувати з підстав неправильного застосування норм процесуального права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що оскільки наказ Господарського суду Івано-Франківської області по даній справі був переданий у Державну виконавчу службу для вчинення виконавчих дій, то господарський суд не мав права застосовувати ст.ст.66-67 ГПК України; відповідно до вимог Закону України “Про виконавче провадження” накладення арешту на майно боржника після винесення наказу господарського суду здійснюється Державною виконавчою службою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у ньому.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21.09.2006 р. у справі № 3/157 позов задоволено, стягнуто з ПП “Владар” на користь АКБ “Укрсоцбанк” в особі його Івано-Франківської філії 97 076, 15 грн. заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно - колісний трактор МТЗ-82.1 ТТР (заводський номер - 002923, двигун № 619284, шасі № 002923, реєстраційний № 05592 МА, рік випуску - 2004) (а.с.73-75).

На виконання рішення суду 10.10.2006 р. видано наказ (а.с.76).

Виконавче провадження відкривалося за різними місцями знаходження майна 21.11.2006 р., 23.02.2007 р. (а.с.139-140), 15.06.2007 р. (а.с.143-144)

У зв”язку з відсутністю заставленого майна за вказаними місцями знаходження майна рішення суду не виконано.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу ПП “Владар” слід задоволити повністю, ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25.12.2007 р. у справі № 3/157 скасувати.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до вимог ст.66 ГПК України забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Провадження у справі означає розгляд і вирішення справи в господарському суді (в першій, апеляційній, касаційній інстанціях).

Під поняттям “провадження у справі” слід розуміти судочинство як діяльність судової системи з розгляду в даному випадку господарських справ.

Оскільки наказ Господарського суду Івано-Франківської області по даній справі був переданий вже у Державну виконавчу службу для вчинення виконавчих дій, то суд першої інстанції не мав права застосовувати ст.ст.66-67 ГПК України.

На думку колегії суддів, місцевий господарський суд, помилково трактуючи ст.66 ГПК України, фактично підміняє термін “провадження у справі” поняттям “стадія судового процесу” як більш широке поняття, що включає стадію виконання рішення суду.

Згідно з ст.1 Закону України “Про виконавче провадження” від 21.04.1999 р. № 606-ХІУ з наступними змінами та доповненнями (далі –Закон № 606-ХІУ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі.

Згідно з положеннями статей 4, 5, 55 Закону № 606-ХІУ накладення арешту на майно є одним із заходів примусового виконання рішень, яке здійснюється Державною виконавчою службою.

Господарський суд не має права втручатися у виконавче провадження.

Державний виконавець самостійно визначає порядок вчинення виконавчих дій у межах, встановлених Законом № 606-ХІУ.

Враховуючи наведене, в господарського суду не було жодних правових підстав керуватися ст.ст.66-67 ГПК України. Апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 25.12.2007 р. у справі № 3/157 прийнята всупереч вимог чинного законодавства України та поза межами визначеної законом компетенції, а тому підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм процесуального права.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що доводи скаржника документально обгрунтовані, базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.99, 101, 104-106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПП “Владар” задоволити повністю.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25.12.2007 р. у справі № 3/157 скасувати.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                          М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                      Н.А.Галушко

Суддя                                                                                                     Г.В.Орищин