Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2008 р.
Справа № 55/287-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шевель О.В.,
судді Бухан А.І. , Демченко В.О.

при секретарі Парасочці Н.В.

за
участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача -  Алексеєнко
А.В. (дов.№2337 від 15.10.2007р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ
"Курганський бройлер" (вхідний № 3777Х/3-9) на рішення
господарського суду Харківської області від 26 листопада 2007 року у справі №
55/287-07

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Київ

до  Товариства з обмеженою відповідальністю
"Курганський бройлер", с. П'ятигірське

про стягнення 63 446,34 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
"Курганський бройлер", с. П'ятигірське

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Київ

про визнання недійсним договору, стягнення 277 860,00 грн.

встановила:

26 липня 2007 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач за
первісним позовом), звернувся до господарського суду Харківської області з
позовом про стягнення  з   Товариства з обмеженою відповідальністю
"Курганський бройлер" (відповідач за первісним позовом)13 750,00 грн.
штрафу за порушення термінів сплати винагороди, 13 750,00 грн. за несвоєчасне
виконання грошових зобов"язань, 35 365,00 грн. пені, 581,34 грн. відсотків
за користування чужими коштами та судових витрат,  мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач в
порушення умов договору доручення на пошук постачальників природного газу №
10/02-2004 від 10.02.04 р. та додаткових угод до нього №1-5 неналежним чином
виконав свої зобов"язання щодо здійснення своєчасних оплат та з метою
забезпечення позову  накладення арешту на
грошові кошти в межах ціни позову.

31 жовтня 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю
"Курганський бройлер" (позивач за зустрічним позовом) звернувся до
господарського суду Харківської області з зустрічним позовом про визнання
недійсним договору доручення № 10/02-2004
від 10.02.04 р. та додаткових угод до нього, визнання недійсними актів
виконаних робіт в рамках договору № 10/02-2004
від 10.02.04 р., а також стягнення з відповідача за зустрічним позовом
кошт у сумі 277 860,00 грн. та судових витрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26 листопада
2007 року у справі №55/287-07 (суддя Гребенюк Н.В.) відмовлено позивачу за
первісним позовом у задоволенні клопотання про забезпечення позову. Відмовлено
відповідачу за первісним позовом у задоволенні клопотання про відкладення
розгляду справи. Первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" на користь Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 13750,00 грн. штрафу, 321,82 грн. пені, 581,34 грн.
відсотків за користування чужими коштами, 146,53 грн. державного мита та 27,25
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті
первісного позову відмовлено. В задоволення зустрічного позову відмовлено.

Відповідач за первісним позовом -
ТОВ "Курганський бройлер", з рішенням господарського суду
Харківської області не погодився, звернувся до Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення
господарського суду Харківської області від 26 листопада 2007 року та прийняти
нове рішення, яким визнати договір доручення № 10/02-2004 від 10 лютого 2004
року недійсним, а у задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі.
Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь  ТОВ "Курганський бройлер" судові
витрати, пов'язані з розглядом справи. ТОВ "Курганський бройлер"
вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд неповно
з'ясував обставини справи, не довів обставини, що мають значення для справи,
які суд визнав встановленими, що призвело до порушення норм матеріального та
процесуального права. Крім того, заявник апеляційної скарги посилається на те,
що спірний договір доручення повинен бути підписаний директором ТОВ
"Курганський бройлер" Городник С.Г. або іншою особою, уповноваженою
на це у відповідності до чинного законодавства та Статуту. Зазначає, що наказ
№348 від 05.02.2004р. про призначення ОСОБА_2. виконуючим обов'язки директора є
лише внутрішнім документом ТОВ "Курганський бройлер" і підтверджує
лише трудові відносини працівника та роботодавця, і не дає йому права
підписувати такий договір.

Позивач за первісним позовом - ОСОБА_1, у відзиві на апеляційну
скаргу зазначає, що суд першої інстанції дослідив той факт, що договір
доручення №10/02-2004 від 10.02.2004р. був підписаний саме заступником
директора ОСОБА_2., який виконував на дату підписання правочину обов'язки
керівника підприємства та діяв на підставі наказу №48 від 05.02.2004р.,
підписаного власноруч директором та засвідченого печаткою підприємства. Крім
того, ТОВ "Курганський бройлер", зазначивши в апеляційній скарзі, що
наказ №48 від 05.02.2004р. є лише внутрішнім документом підприємства і підтверджує
лише наявність трудових стосунків, не спростовує сам факт існування такого
наказу. Крім того зазначає, що господарський суд Харківської області, діючи на
підставі ст. 43 ГПК України, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному вивченні матеріалів справи та об'єктивному розгляді усіх
обставин справи в їх сукупності, виніс законне та обґрунтоване рішення, на
підставі чого просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу ТОВ
"Курганський бройлер" -без задоволення.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не
прибув, про час і місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним
чином, про що свідчить відзив на апеляційну скаргу, що надійшов до Харківського
апеляційного господарського суду 23 січня 2008 року за вх.№ 447.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши у судовому засіданні
повноважного представника відповідача за первісним позовом, обговоривши доводи
апеляційної скарги,  перевіривши наявні у
справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції,
проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі матеріалів
справи, у відповідності до договору від 10 лютого 2004 р. №10/02-2004 (далі
Договір), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю
"Курганський бройлер" (відповідач за первісним позовом) та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом), останній прийняв
на себе зобов'язання  за винагороду
надавати послуги довірителю на ринку природного газу у вигляді пошуку
постачальників природного газу з метою укладання з ними договорів на продаж
товару, в тому числі із застосуванням нульової ставки податку на додану
вартість.

Судовою інстанцією встановлено, що умовами Договору сторони (з
урахуванням додаткових угод) погодили, що пунктом 3.4 Договору передбачено, що
доручення вважається виконаним з дати підписання відповідачем з постачальником  Договору постачання природного газу. Згідно з
п.5.1 Договору за виконання доручень відповідача винагорода сплачується із
розрахунку 5,5 грн. за кожну 1000 м3 планового обсягу. Відповідно до п.5.2 Договору  виплата винагороди за перший місяць
здійснюється шляхом перерахування суми 9 000,00 грн. в термін до 10 квітня 2005
р. Наступна виплата здійснюється не пізніше п'яти календарних днів до початку
місяця поставки природного газу. У випадку порушення цих термінів відповідач за
первісним позовом сплачує позивачу за первісним позовом до кінця місяця
поставки штраф у розмірі місячного розміру винагороди. Пунктом 6.1 Договору
передбачено, що за неналежне виконання зобов'язань відповідач за первісним
позовом сплачує на користь позивача за первісним позовом штраф в розмірі 100%
вартості послуг із розрахунку, вказаному у п.5.1 Договору, а також пеню у
розмірі 5% від вартості послуг, що несплачені, за кожен день прострочення.
Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за користування чужими грошима  винна сторона сплачує 30% річних від суми
таких коштів. Згідно з п. 8.1, цей Договір набирає законної сили з моменту
підписання та діє на протязі всього терміну споживання відповідачем за
первісним позовом природного газу від постачальників, вказаного в Акті прийому-передачі,
що є невід'ємною частиною Договору, а в частині розрахунків - до їх повного
виконання.

Матеріали справи свідчать, що листом-заявкою № 482 від 23.02.2007
р. відповідач за первісним позовом просив завезти на березень 2007р. природний
газ в обсязі 1300 тис.м3, за що перерахував 28.02.2007р. на рахунок позивача за
первісним позовом суму його винагороди в розмірі 7 150,00грн., що
підтверджується копією витягу банку.

В березні 2007р. відповідач за первісним позовом своїм листом   заявив про те, що йому на березень 2007р.
потрібно додатково ще 200 тис.м3 природного газу, за що у нього виникло
зобов'язання до кінця місяця поставки додатково сплатити винагороду в сумі
1100,00 грн..

На квітень 2007р. відповідач за первісним позовом своїм
листом  №792 від 29.03.2007р. заявив  плановий обсяг природного газу 1000 тис.м3, у
зв'язку з чим останній повинен був виплатити позивачу за первісним позовом не
пізніше 26.03.2007р. винагороду в розмірі 5500,00грн., проте, як вказує позивач
за первісним позовом у позовній заяві, відповідач за первісним позовом не
виконав прийняті на себе зобов'язання.

10.02.2004 р. між сторонами було складено акт прийому - передачі
№37 на надання послуг за договором доручення №10/02-2004, в якому зазначено,
що  позивач за первісним позовом надав
послуги, пов'язані з  виділенням для
відповідача за первісним позовом заявленого ним природного газу на березень
2007 р.  в обсязі 1500 тис. м3,
відповідач за первісним позовом підтвердив що, у зв'язку з заявкою про
збільшення на 200 тис. м.3 планового обсягу природного газу на березень 2007 р.
борг відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом
складає 1 100,00 грн.

Також 05.04.2007 р. між сторонами було складено акт прийому -
передачі №38  на надання послуг за
договором доручення №10/02-2004 від 10.02.2004 р, в якому зазначено про те,
що  позивач за первісним позовом надав
послуги, пов'язанні з  виділенням для
відповідача за первісним позовом заявленого ним природного газу на квітень 2007
р.  в обсязі 1000 тис. м3, відповідач за
первісним позовом підтвердив, що станом на 30.06.2007р. загальна сума боргу
перед позивачем за первісним позовом складає 6600,00 грн., про що зазначено в
акті звіряння взаємних розрахунків від 30.06.2007р, який підписано керівником
та головним бухгалтером з боку відповідача за первісним позовом, а також
скріплено печатками сторін.

У зв'язку з цим, позивачем за первісним позовом на адресу
відповідача за первісним позовом було відправлено претензію № 17-06/2007 від
04.06.2007 р., яку слід вважати вимогою на оплату в порядку, передбаченому
статтею 530 Цивільного кодексу України, з вимогою погасити заборгованість у
сумі 6 600,00 грн., що підтверджується копією поштового опису з відміткою про
відправку та копію поштового чеку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним позовом
перерахував на рахунок позивача за первісним позовом кошти у сумі 6600,00грн.,
що підтверджується копією витягу банку від 13.07.2007 р., в графі призначення
платежу якого зазначено - "за пошук постачальників по прир. газу. Дог.
дор. № 10/02-2004 р. від 10.02.04 р."

Крім того, 14.12.2006 р. між відповідачем за первісним позовом та
ТОВ "Ростхолдінг"  було
укладено договір № Г-14 на постачання природного газу, у відповідності до умов
якого  ТОВ "Ростхолдінг"   зобов'язується передати у власність
відповідача  в січні-грудні 2007 р.  природний газ, а відповідач за первісним
позовом зобов'язався прийняти та оплатити його. Доказами того, що вказаний
договір було укладено завдяки наданих послуг позивачем за первісним позовом, є
акт №35 від 31.01.2007 р. прийому передачі за цим договором, в якому зазначено,
що  позивач надав послуги відповідачу по
укладанню договору № Г-144 від 14.12.2006 р., а відповідач за первісним позовом
їх прийняв та сплатив за це винагороду, і своїм підписом засвідчив належне
виконання сторонами своїх договірних зобов'язань та відсутність претензій.

Отже, як свідчать матеріали справи, відповідачем за первісним
позовом було перераховано кошти позивачу за первісним позовом за надані
послуги, проте  несвоєчасно, у зв'язку з
чим позивачем за первісним позовом були нараховані штрафні санкції за
прострочення виконання грошового зобов'язання, що і стало підставою позивачу за
первісним позовом для звернення   з
відповідним позовом в порядку, передбаченому статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України та статтею 3 Цивільного кодексу України, до
господарського  суду.

Як встановлено судом першої інстанції, сторонами у Договорі була
передбачена відповідальність у вигляді штрафу, а саме :  п. 5.2 передбачено, що у разі порушення
термінів виплати винагороди відповідач сплачує позивачу до кінця місяця
поставки штраф у розмірі місячного розміру винагороди, а також п. 6.1 визначено
про те , що за неналежне виконання зобов'язань відповідач сплачує на користь
позивача штраф в розмірі 100% вартості послуг із розрахунку, вказаному у п.5.1
Договору, тобто цими пунктами Договору була двічі передбачена відповідальність
у вигляді штрафу за одне й те ж порушення, а саме - неналежне  виконання грошового зобов'язання щодо
порушення термінів виплати винагороди .

У відповідності до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути
притягнутий двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме
правопорушення, тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що
позовна вимога щодо стягнення   штрафу у
сумі 13 750,00 грн., нарахована позивачем відповідно до п. 6.1 договору за
несвоєчасне виконання зобов'язання, підлягає задоволенню, як правомірна, а щодо
заявленої позивачем вимоги про стягнення штрафу у сумі 13 750,00 грн. за
порушення термінів сплати  винагороди
-має бути відмовлено.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України та статтею
526 Цивільного кодексу України, які містять аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525
Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язань,
крім випадків, передбачених законом, не допускається.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 статті 199 Господарського кодексу України, виконання
господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності
учасників господарських відносин, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону
або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі
порушення зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен
день прострочення виконання.

Також, правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею
611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з ч.2 статті 343 Господарського кодексу України, платник
грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу
пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла у період, за який сплачується
пеня.

Тому, враховуючи те, що яким би способом не визначався в договорі
розмір неустойки, він не може перевищувати той розмір, який встановлений
законом як граничний, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано та правомірно задовольнив первісні позовні вимоги лише в сумі
321,82 грн. і відмовив у задоволенні стягнення пені у розмірі 35 043,18 грн.

Також, у відповідності до ч.2 статті 536 Цивільного кодексу
України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції, як і місцевий
господарський суд, вважає, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача за
первісним позовом 581,34 грн. відсотків за користування чужими грошовими
коштами, нарахованих згідно з п. 6.2 Договору, має бути задоволена як правомірна.

У зустрічній позовній заяві ТОВ "Курганський бройлер"
просить суд визнати недійсним договір доручення № 10/02-2004  від 10.02.2004 р. та додаткові угоди до
нього, визнати недійсними акти виконаних робіт в рамках договору №
10/02-2004  від 10.02.2004 р., а також
стягнути з відповідача за зустрічним позовом кошти у сумі 277 860,00 грн.,
посилаючись на те, що особа, яка підписала спірний Договір не мала необхідного
обсягу цивільної дієздатності, тобто ОСОБА_2 не мав повноважень на укладення
угоди, а підписавши даний Договір, перевищив свої повноваження, тому на
підставі статті 203 Цивільного кодексу України договір доручення №
10/02-2004  від 10.02.2004 р. має бути
визнаний недійсним.

Проте колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками
суду першої інстанції, вважає, що ці посилання ТОВ "Курганський
бройлер" не підтверджуються фактичними обставинами та матеріалами справи,
оскільки, укладений 10 лютого 2004 р. між сторонами спірний Договір, який з
боку відповідача за первісним позовом
був підписаний виконуючим обов'язки директора ОСОБА_2. діяв на підставі
наказу №48 від 05.02.2004 р.

На підтвердження цього факту позивачем за первісним позовом була
надана належним чином засвідчена копія зазначеного наказу і прийнята судом, як
така, що відповідає вимогам статті 36 ГПК України. Крім того, існування даного
наказу не заперечується і самим заявником апеляційної скарги, в якій він
зазначає, що: «наказ №48 від 05.02.2004р. є лише внутрішнім документом ТОВ
"Курганський бройлер"  і
підтверджує лише наявність трудових стосунків».

Отже, як вірно встановлено місцевим господарським судом, на час
підписання договору про надання послуг № 10/02-2004  від 10.02.2004 р., ОСОБА_2 мав достатній
обсяг цивільної дієздатності, більше того, це підтверджується укладанням у подальшому
додаткових угод до спірного Договору та Актів прийому-передачі наданих послуг
за цим Договором, які підписувались самим Городнич С.Г., і це є також
підтвердженням дійсності цього правочину.

Крім того, доказів того, що керівництвом ТОВ "Курганський
бройлер" була проведена службова внутрішня перевірка щодо перевищення
своїх повноважень ОСОБА_2., або у відношенні ОСОБА_2. керівництво відповідача
за первісним позовом звернулося до правоохоронних органів, чи його дії були
оскаржені у судовому порядку,  а ні
господарському суду першої інстанції, а ні господарському суду апеляційної
інстанції заявником скарги представлено не було.

Частиною 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу
України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, твердження ж
позивача за зустрічним позовом є безпідставними та необґрунтованими, оскільки
ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав документально
підтверджених доказів на визнання недійсності спірних правочинів. Навпаки,
спірний Договір був підписаний як виконавцем, так і замовником, скріплений
печатками сторін, до заявлення позову Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
правомірність цього правочину  ніким не оскаржена,
він юридично існує, волевиявлення сторін в ньому здійснено, більше того, своїми
конклюдентними діями, тобто -  укладанням
у подальшому додаткових угод до спірного Договору та Актів прийому-передачі
наданих послуг за цим Договором, Городнич С.Г. підтвердив правомочність
Договору, тому підстави для визнання заявлених в апеляційній скарзі правочинів
недійсними, а також  задоволення
заявленої суми у розмірі 277 860,00 грн., із зазначених підстав колегія суддів
не вбачає.

Щодо посилань відповідача за первісним позовом на відсутність
ліцензії у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на надання ТОВ "Курганський
бройлер" зазначених у Договорі послуг, то вони є необґрунтованими та
безпідставними, оскільки предметом Договору
є не поставка газу, а надання послуг, пов'язаних з поставкою газу і ці
послуги не є ліцензійними, а постачання газу, зокрема, з боку ТОВ
"Ростхолдінг"  були здійснені
на підставі ліцензії.

Згідно зі статтею 66 Господарського процесуального кодексу України
забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з позицією суду
першої інстанції вважає, що заявляючи клопотання про забезпечення позову,
позивач  за первісним позовом жодним
чином не обґрунтував необхідність вжиття заходів по забезпеченню позову та не
надав будь-яких доказів в обґрунтування заявленого клопотання.

Щодо заявленого клопотання відповідача за первісним позовом про
відкладення розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду
зазначає, що правовий аналіз рішення місцевого господарського суду свідчить, що
вказане клопотання ТОВ "Курганський бройлер" було також предметом
правової оцінки суду першої інстанції в рішенні від 26.11.2007р., здійсненої
судом за внутрішнім переконанням та керуючись законом. Так при винесення
зазначеного рішення, суд дійшов висновку про неможливість задоволення
клопотання ТОВ "Курганський бройлер" про відкладення розгляду справи
у зв'язку з його необґрунтованістю та відсутністю обставин, які б перешкоджали
розгляду справи у відповідному судовому засіданні, крім того, розгляд цієї
справи відкладався декілька разів.

За змістом статті 77 Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин
спір не може бути вирішено в даному засіданні. З правового аналізу наведеної
статті вбачається, що дана норма не є імперативною, оскільки диспозицією даної
статті встановлено, що умовою відкладення розгляду справи є неможливість
розгляду справи в даному судовому засіданні.

Як вбачається з описової частини рішенні від 26.11.2007р.
господарського суду Харківської області, місцевий господарський суд дійшов
висновку про відхилення клопотання про відкладення розгляду справи врахувавши,
що матеріали справи містять достатньо доказів, які дають можливість розглянути
справу по суті, більше того, задоволення клопотання про відкладення розгляду
справи є правом суду, а не обов'язком.

Таким чином, колегія
суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції правомірно, з
дотриманням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України,
відмовлено у задоволенні клопотання позивача за первісним позовом про
забезпечення позову та клопотання відповідача за первісним позовом про
відкладення розгляду справи, оскільки, відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, ними не доведена обґрунтованість підстав для їх
задоволення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку,
що твердження відповідача за первісним позовом, викладені ним в апеляційній
скарзі, зроблені ним при довільному трактуванні норм діючого законодавства і
дійсних обставин справи,  на їх
підтвердження не надано, відповідно до ст. 33, 36 Господарського процесуального
кодексу України, доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та
процесуального права, які б могли бути підставою для задоволення його скарги та
скасування судового рішення.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями  99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26 листопада
2007 року  у справі №55/287-07 залишити
без змін.

Головуючий суддя
Шевель О.В.

суддя
Бухан А.І.

суддя
Демченко В.О.