ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

19.02.08р.

Справа № А37/24(А23/122)-08

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Водограй", м.Дніпропетровськ

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська

про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська № /0 від 01.03.06.

Суддя Кеся Н.Б.

При секретарі Усік І.В.

Представники сторін:

від позивача: Кощеєва А.В. дов від 14.01.2008 року

від відповідача: Жаворонков С.М. дов № 58278/10/10-048 від 24.12.2007 року

від відповідача: Волошина В.В. дов № 1092/10/10-048 від 14.01.2008 року

від відповідача: Богуславська Т.О. дов № 54838/10/10-048 від 12.12.2007 року

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Водограй" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська (далі - відповідач) і просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська № /0 від 01.03.2006року, згідно з яким відповідач визначив зобов’язання підприємства з податку на додану вартість: основний платіж 13973772,96грн., штрафні санкції 6986886,48грн., разом 20960659,44грн.

Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю висновку відповідача щодо завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 13973772,96 грн. через те, що протягом ІV кварталу 2004 року та І кварталу 2005 року позивач здійснював реалізацію бензину та дизельного палива за цінами, нижчими за ціни придбання. Позивач посилається на те, що діюче законодавство не ставить у залежність від наявності отриманого доходу набуття платником податку права на віднесення витрат господарювання до валових витрат.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що діюче законодавство передбачає здійснення продажу товару за ціною меншої ніж придбання, але для цього необхідно користуватися Постановою Кабінету міністрів України від 20.12.1997 року „Про затвердження правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами”. На підприємстві документи, які б підтверджували те, що нафтопродукти неякісні, проводилася їх уцінка, відсутні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ :

ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська прийнято податкове повідомлення –рішення від 01.03.2006 року № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 20960659,44 грн., у тому числі 13973772,96 грн. за основним платежем та 6986886,48 грн. штрафних ( фінансових) санкцій.

Зазначене податкове повідомлення –рішення прийняте відповідачем на підставі акту перевірки від 21.02.2006 року № 13/239/30853014/235-10 „Про результати комплексної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового та валютного та іншого законодавства ТОВ „Водограй” за період з 01.10.2004 року по 30.09.2005 року”.

Згідно висновків вказаного акту перевірки встановлено наступні порушення:

п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, п/п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме безпідставно віднесено до складу валових витрат з операцій по реалізації бензину та дизельного палива на загальну сум 74467542,07 грн.;

п/п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, а саме позивачем до податкового кредиту звітних періодів віднесено суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані ) позивачем в звітних періодах у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких не відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів або нематеріальних актів, які підлягають амортизації, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 13973772,96 грн. та заниження податкових зобов’язань по податку на додану вартість на суму 13973772,96 грн., у тому числі:

жовтень 2004 року –7225998,70 грн.,

листопад 2004 року –6153051,85 грн.,

грудень 2004 року –594722,41 грн.

До такого висновку відповідач дійшов виходячи з того, що реалізація бензину та дизельного палива здійснювалося позивачем за цінами, нижчими за ціни придбання, в результаті чого підприємство понесло збитки на суму 74467542,07 грн. Обґрунтування здійснення реалізації на таких умовах позивачем не подані, внаслідок чого така діяльність, не підпадає під законодавче визначення поняття господарської діяльності.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

Відповідно до п/п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) податником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відносить ся до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних актів, що підлягають амортизації.

Відповідно до п/п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” у разі коли платник придбає товари (роботи, послуги), вартість яких не відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) і не підлягає амортизації, податки, сплачені у зв’язку з таким придбанням, відшкодовуються за рахунок джерел і до складу податкового кредиту не включається.

Під валовими витратами виробництва, згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій , матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з п/п 5.2.1 п. 5.2 ст. Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” , до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв’язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

За змістом п/п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 вказаного Закону України датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період протягом якого відбувається будь - яка з подій, що сталося раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів(робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) –дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Пункт 1.32 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” передбачає, що господарська діяльність - будь –яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Таким чином, Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств” прямо передбачено право платника податків віднести витрати за фактом сплати коштів за товари, які придбаваються для їх подальшого використання у власній господарській діяльності і, як наслідок, відповідно до Закону України „Про податок на додану вартість” у платника податку виникає право на формування податкового кредиту.

Крім того, бухгалтерський облік є обов’язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 1 Закону України „ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” передбачено:

-          активи –ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе, до отримання економічних вигод у майбутньому;

-          господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов’язання, власному капіталі підприємства;

-          економічна вигода –потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів.

Таким чином, як випливає з визначень даних термінів, господарська операція є дія або подія, яка викликає зміни в структурі ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті минулих подій, виконання яких, як очікується, приведе до отримання економічної вигоди у майбутньому, та зобов’язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до пункту 2.3.5 Статуту позивача, що зареєстрований виконкомом Жовтневої районної Ради м. Дніпропетровська 10.02.2004 року, предметом діяльності товариства є, серед іншого, постачання та продаж палива - мастильних матеріалів, тобто операцій з купівлі –продажу паливно –мастильних матеріалів не є позастатутною діяльністю позивача. Метою створення та діяльності товариства згідно з пункту 2.1 Статуту позивача є отримання прибутку.

Таким чином, оскільки реалізація палива є основною підприємницькою діяльністю позивача, не можна говорити про відсутність потенційної можливості отримання товариством економічної вигоди у майбутньому по операціях з придбання цього палива.

Належність спірних витрат позивача до валових витрат та податкового кредиту підтверджується висновком судово-економічної експертизи №1493, складеного 29.11.2006року. Так, згідно з цим висновком витрати підприємства, понесені у зв’язку з придбанням нафтопродуктів в АТЗТ ФК „Дніпро-96” по договорам №24/09 ФВ від 24.09.2003року., №01-В/2004 від 12.02.2004року та №02-В/2004 від 16.02.2004рокук, а також у ВАТ „Укрнафта” за договорами постачання №26/492в-азс від 01.06.2004року, які належали до подальшого продажу, відносяться до складу валових витрат. Експертною установою документально підтверджено податковий кредит по операціям з придбання нафтопродуктів по вказаним договорах, який підлягає відображенню в деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.10.2004року по 31.12.2004року в сумі 86705540,82грн.

Посилання відповідача на меморандум між Дніпропетровською обласною державною адміністрацією і власниками автозаправних станцій щодо погодження дій стабілізації, розвитку і регулювання ринку світлих нафтопродуктів у Дніпропетровській області від 17.06.2004року суд вважає неправомірним, оскільки зазначений меморандум не має сили нормативно-правового акту і не підписувався позивачем. Твердження відповідача про збиткову діяльності позивача суд також вважає неправомірним, оскільки відображення збитків у податковому обліку передбачено чинним податковим законодавством.

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв’язку з поданням позову у 2006 році за правилами господарського процесуального кодексу України, не підлягає задоволенню, оскільки справи була відкрита і розглядалася в порядку адміністративного судочинства по суті.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення –рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська № /0 від 01.03.2006 року, згідно з яким відповідач визначив зобов’язання підприємства з податку на додану вартість: основний платіж 13973772,96грн., штрафні санкції 6986886,48грн., разом 20960659,44грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Б.Кеся

Постанову підписано у повному обсязі 25.02.2008 року