ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
29.01.08                                                                                           Справа № 4/1688-9/207
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Скрутовського П.Д.

Слуки М.Г.

розглянув апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м.Львів

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2007р.

у справі № 4/1688-9/207

за позовом Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м.Львів

про стягнення 36477572,33 грн. основного боргу, 2186915,50 грн. трьох відсотків річних, 9156583,91 грн. інфляційних витрат, 3333539,42 грн. пені та стягнення судових витрат.

За участю представників:

від позивача: Мицька Р.М.

від відповідача: Жила В.М., Войсович Ю.В.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.22,27 ГПК України, зокрема право відводу судді. Заяв та клопотань про відвід суддів не подано та не заявлено.

ВСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2007р. у справі № 4/1866-9/207 задоволено позов Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ та стягнуто з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м.Львів 36477572,33 грн. основного боргу, 2186915,50 грн. трьох відсотків річних, 9156583,91 грн. інфляційних витрат, 3333539,42 грн. пені, 25500 грн. державного мита та 118 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване нормами ст.ст.173, 175 ГК України, ст.ст.526, 625 ЦК України та тим, що алгоритм розподілу коштів, які надходять на розподільчі рахунки газозбутових підприємств, визначає послідовність дій підприємств та банків, що їх обслуговують, при надходженні коштів на розподільчі рахунки підприємств за поставлений природний газ і його приписи не впливають на домовленість сторін за договором № 06/05-118 від 11.02.2005р. щодо строків оплати газу, не змінюють встановленого чинним законодавством обов'язку сторін належно виконувати зобов'язання за договором і не припиняють зобов'язання боржника по оплаті боргу кредитору.

Скаржник, відповідач у справі, з рішенням місцевого господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати з підстав неповного з»ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, в позові відмовити, з мотивів викладених в апеляційній скарзі. Зокрема скаржник покликається на приписи пунктів 6,12 Порядку забезпечення споживачів природним газом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.200Ір. № 1729 та стверджує, що має місце неправильне застосування алгоритму розподілу коштів, які надходять на розподільчі рахунки газозбутових підприємств.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та представник позивача в судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заперечення позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої і апеляційної інстанцій, між ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз України»(постачальник), позивачем у справі, та ВАТ «Львівгаз»(покупець), відповідачем у справі, був укладений договір на постачання природного газу № 06/05-118 від 11.02.2005р., відповідно до умов якого (п.1.1) постачальник зобов»язується передати у власність покупцю у 2005 році природний газ з урахуванням можливих обсягів розбалансування газу (відтоків/притоків), а покупець зобов»язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що в частині поставки газу договір діє до 31.12.2005р., а в частині проведення розрахунків за газ –до їх повного здійснення.

Згідно з п.5.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 20 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.5.1.1. договору остаточний розрахунок за можливі втрати газу (відтоки-притоки) здійснюється за підсумками року до 15 січня 2006р.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 14.11.2006р. у справі № 6/595, яке залишено постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2007р. та постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2007р. і набрало законної сили, відмовлено в позові ВАТ «Львівгаз»до ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз України»про визнання недійсним договору від 11.02.2005р. № 06/05-118 на постачання природного газу. Відтак, договір від 11.02.2005р. № 06/05-118 на постачання природного газу є чинним.

На виконання умов вказаного договору позивачем на протязі лютого-грудня 2005р. було поставлено відповідачу 969587,238 тисяч куб.м. природного газу на загальну суму 98948345,37 грн. Відповідачем здійснено часткову оплату поставленого газу на суму 62470773,04 грн.

Таким чином, сума боргу ВАТ «Львівгаз»перед ДК «Газ України» станом на 15.11.2007р. становить 36477572,33 грн., що не заперечується сторонами.

Стаття 173 ГК України передбачає, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з під став, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 175 ГК України визначає, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, .що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак, відповідач повинен виконати зобов»язання за договором № 06/05-118 від 11.02.2005р. та сплатити позивачу 36477572,33 грн. суми основного боргу.

Посилання відповідача на те, що він не має права визначати порядок, розміри та строки розрахунків з ДК «Газ України» за поставлений природний газ за договором № 06/05-118 від 11.02.2005р., оскільки це не відповідає постанові Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 13.11.1998р. № 1785 «Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ»суперечить вимогам законодавства.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 12.07.2000р. № 759 «Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств НАК «Нафтогаз України»за поставлений природний газ» на виконання постанови Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 27.05.2000р. № 840 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 13.11.1998р. № 1785» було розроблено алгоритм, однак він визначає послідовність дій підприємств та банків, що їх обслуговують, при надходженні коштів на розподільчі рахунки підприємств за поставлений природний газ.

Спільна Постанова прийнята з метою вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ та у зв'язку з реформуванням нафтогазового комплексу України, якою постановлено відкрити в уповноважених банках розподільні рахунки газозбутовим і газотранспортним підприємствам НАК «Нафтогаз України»та консолідований розподільний рахунок ДК «Газ України»для зарахування коштів, які надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів.

Далі, в частині другій вказаної постанови, передбачено, що кошти, які надійшли протягом операційного дня від споживачів природного газу, установи банків зараховують на розподільні рахунки газозбутових і газотранспортних підприємств постачальників природного газу. Ці кошти установи банків розподіляють згідно з алгоритмом розподілу коштів з розподільних рахунків газозбутових і газотранспортних підприємств та перераховують на консолідований розподільний рахунок.

Отже, Спільна Постанова лише зобов'язує банки відкрити спеціальні рахунки, на які будуть зараховуватись кошти від споживачів природного газу та посилається на алгоритм розподілу коштів, згідно з яким ці кошти розподіляються між газозбутовими і газотранспортними підприємствами.

Таким чином, прийняття Спільної Постанови обумовлено мобілезуванням розподілу коштів та отримання коштів між підприємствами, які постачають та транспортують природний газ кінцевим споживачам. Тобто, Спільна Постанова не містить норми, яка б встановлювала строки розрахунків за спожитий природний газ між сторонами в договорах поставки газу, та не містить заборони щодо його включення в якості умови договору.

На виконання Спільної Постанови Постановою Національної комісії регулювання енергетики України затверджено Алгоритм розподілу коштів, в абзаці другому якого вказано, що цей алгоритм визначає послідовність дій підприємств та банків, що їх обслуговують, при надходженні коштів на розподільні рахунки підприємств за поставлений природний газ.

Зміст цих послідовних дій визначений у пункті 5 Алгоритму розподілу коштів, який містить формули, згідно яких розраховуються у відсотковому відношенні нормативи перерахування грошових коштів з розподільних рахунків на поточні газозбутових підприємств, з розподільних рахунків на консолідований розподільний рахунок.

Цей Алгоритм жодним чином не впливає на домовленість сторін за договором № 06/05-118 від 11.02.2005р. щодо строків оплати вартості поставленого природного газу, не припиняє зобов'язання боржника по оплаті боргу кредитору, в тому числі шляхом реалізації свого права на стягнення боргу зі споживачів природного газу. Вимоги ДК «Газ України»не стосуються коштів, що надходили на розподільчий рахунок від споживачів природного газу.

Вимоги ДК «Газ України»не стосуються коштів, що надходили на розподільчий рахунок від споживачів природного газу і не є власністю ВАТ «Львівгаз», якими відповідач не має права розпоряджатися.

Слід звернути увагу також на усталену судову практику з даного питання, відображену у постановах Верховного суду України від 14.02.2006р. у справі № 4/803-10/50, від 26.12.2006р. у справі № 1/16-2364, від 13.03.2007р. у справі № 33/22-05 та Вищого господарського суду України від 30.05.2006р. у справі № 15/68, від 15.08.2006р. у справі № 31/126.

В даних постановах суди дійшли висновку, що Алгоритм розподілу коштів, як і Спільна Постанова, не визначає строків, в межах яких повинні розраховуватись між собою газопостачальна (ДК «Газ України») та газозбутові організації за укладеними між ними договором. Визначений нормами чинного законодавства порядок розподілу грошових коштів, що надходять на розподільчі рахунки газозбутових підприємств НАК «Нафтогаз України»за поставлений природний газ, не впливає на домовленість сторін за договором щодо остаточних строків розрахунків, а тому зобов'язання щодо оплати природного газу за договором не припиняються і повинні виконуватися відповідно до договірних зобов'язань.

Згідно з ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

У відповідності до ст.625 ЦК України за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання - з березня 2005р. по вересень 2007р. -з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 9156583,91 грн. та три відсотки річних за період з 21.03.2005р. по 17.10.2007р. у розмірі 2186915,50 грн.

Згідно з ч.6 ст.232, ч.2 ст.343 Господарського кодексу України, ст.ст.258, 549-551 Цивільного кодексу України, п.п.6.2, 6.3 № 06/05-118 від 11.02.2005р. за несвоєчасне виконання зобов»язання відповідач повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Згідно з п.6.3. договору № 06/05-118 від 11.02.2005р., пеня нараховується протягом 6 (шести) місяців, що передує моменту звернення з позовом. Відтак, мпеня розрахована за період з 02.02.2006р. по 02.08.2006р. (181 днів), і розмір її складає 3333539,42 грн.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.2976р. законним, обґрунтованим та таким, в якому виконані всі вимоги цивільного законодавства визнається таке рішення, в якому всебічно перевірено обставини справи, дотримані нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2007р. у справі № 4/1688-9/207 про задоволення позову ДК «Газ України»до ВАТ «Львівгаз»про стягнення 36477572,33 грн. основного боргу, 2186915,50 грн. трьох відсотків річних, 9156583,91 грн. інфляційних витрат, 3333539,42 грн. пені та стягнення судових витрат є таким, що прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, з дотриманням норм як матеріального так і процесуального права, із з'ясуванням всіх обставин справи.

З огляду на викладене в сукупності та виходячи з приписів ст.ст.33, 34 ГПК України, за якими кожна сторонами повинна належними і допустимими доказами довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи те, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду.

Тому керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2007р. у справі № 4/1688-9/207 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м.Львів - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                      Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                          Скрутовський П.Д.

Суддя                                                                                          Слука М.Г.