Господарський суд
Чернігівської області
___________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

29 січня 2008 р.

Суддя Кушнір І.В. розглянувши матеріали позовної заяви №25-18/109 від 23.01.2008р.

Позивач: Контрольно-ревізійне управління в Чернігівській області,

вул. Бєлінського 11,Чернігів,14000

Відповідач: Фінансове управління Коропської РДА,

вул. Кибальчича, 1,Короп,Чернігівська область,16200

Предмет спору: про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій України" від 7 лютого 2002 року N3018-III, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України:

“ До початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.”

Відповідно до ст.12 Господарського процесуального кодексу України:

“Господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

·          спорів про приватизації державного житлового фонду;

·          спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

·          спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

·          спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

·          інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.”

Згідно ч.ч.1,3 ст.21 Господарського процесуального кодексу України:

“Сторонами в судовому процесі –позивачами і відповідачами –можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.”

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 4-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом, та розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Як вбачається з вищевикладеного, стороною по справі в господарському суді можуть бути лише підприємства, установи, організації, які мають статус юридичні особи та громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, крім справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником

Можливість бути стороною, яка не має статусу юридичної особи, чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачена.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно ч.3 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України:

“Відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.»

Відповідно до ч.ч.1.3 ст.48 даного Кодексу:

«1. Здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

3. Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Таким чином, і чинним Кодексом адміністративного судочинства України не передбачена можливість бути Відповідачем не юридичних осіб.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1, ч.2-4 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАСУ):

«1. У позовній заяві зазначаються:

3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

2. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.»

Разом з тим, поданий адміністративний позов не відповідає вищезазначеним вимогам

В якості Відповідача, Позивач зазначив фінансове управління Коропської райдержадміністрації.

Проте, до позову не додані докази, що засвідчують державну реєстрацію Відповідача, наявність у нього статусу юридичної особи.

Таким чином, до позову не додано докази, що фінансове управління Коропської райдержадміністрації може бути Відповідачем у господарському суді, в т.ч. діючому як адміністративний суд.

Крім того, зміст позовних вимог є поверхневим.

Згідно п.п.7,10 ст.10 Закону України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” від 26 січня 1993 року N2939-XII (далі Закон №2939):

«Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право:

7) пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

10) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.»

Так, з позову не вбачається, яке саме порушення вміняється Відповідачу: проведення видатків по цих субвенціях без спів фінансування чи те, що профінансовано ремонт учбово-оздоровчого центру «Сузір`я», який не є комунальною власністю. Якщо друге, то в акті ревізії та в позові відсутнє зазначення, які статті яких Законів України в даному випадку порушено Відповідачем.

Також, з позову не вбачається чи саме на реконструкцію з переведення котельні на газ та будівництво газопроводу у вищевказаному центрі використано субвенції з державного бюджету в розмірі 300 тис. грн. та 150 тис. грн. відповідно, тобто чи встановлений факт нецільового використання субвенції.

Не зазначено, які норми Законів України чи інших нормативних актів передбачають, що в разі проведення видатків по цих субвенціях без співфінансування, такі, використані на ремонт та будівництво кошти субвенції мають бути повернуті до державного бюджету. Крім того, в позові не зазначено, яким чином та з кого Відповідач має стягнути використані за призначенням кошти субвенції.

До позову не додані всі додатки до акту ревізії, що стосуються виявленого порушення та згадуються в акті ревізії.

Згідно ч.1 ст.108 КАСУ:

«Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.»

З урахуванням викладеного, суд вважає, що подана позовна заява має бути залишена без руху.

Керуючись ст. ст. 106,108 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву залишити без руху.

2.          Позивачу у строк до 08.02.2008р. включно з супровідним листом надати:

-          витяг Державного реєстратора, що засвідчує державну реєстрацію Відповідача, наявність у нього статусу юридичної особи;

-          письмове пояснення, чи саме на реконструкцію з переведення котельні на газ та будівництво газопроводу у вищевказаному центрі використано субвенції з державного бюджету в розмірі 300 тис. грн. та 150 тис. грн. відповідно, тобто чи встановлений факт нецільового використання субвенції;

-          письмове пояснення: які статті Законів України чи інших нормативних актів передбачають, що в разі проведення видатків по цих субвенціях без співфінансування, такі, використані на ремонт та будівництво кошти субвенції мають бути повернуті до державного бюджету;

-          письмове пояснення: яким чином та з кого Відповідач має стягнути використані за призначенням кошти субвенції;

-          письмове пояснення: яке саме порушення вміняється Відповідачу: проведення видатків по цих субвенціях без співфінансування чи те, що профінансовано ремонт учбово-оздоровчого центру «Сузір`я», який не є комунальною власністю. Якщо друге, то зазначити, які статті яких Законів України в даному випадку порушено Відповідачем, та чому це не відображено в акті ревізії;

-          всі додатки до акту ревізії, що стосуються виявленого порушення;

-          письмове пояснення: чи проводилася органами прокуратури в порядку ст.97 КПК України перевірка викладених в акті ревізії фактів та яке прийнято рішення.

3. Попередити Позивача, що в разі не усунення всіх недоліків у визначений в п.2 ухвали термін, позовна заява буде повернута позивачу згідно п.3 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Дана ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

5. Дана ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                             Кушнір І.В.