ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2008 р.

№ 12/474

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Актавіс", м. Софія, Болгарія (далі –АТ "Актавіс")

на рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2007 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007

зі справи № 12/474

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційний центр Медпромінфо", м. Київ (далі –ТОВ "Інформаційний центр Медпромінфо")

до представництва АТ "Актавіс", м. Київ, та

АТ "Актавіс"

про стягнення заборгованості у сумі 463 278, 26 грн.

та зустрічним позовом АТ "Актавіс"

до ТОВ "Інформаційний центр Медпромінфо"

про визнання недійсним договору від 06.04.2006 № УМГ/14.

Судове засідання проведено за участю представників:

ТОВ "Інформаційний центр Медпромінфо" –Закорчемного О.О.,

представництва АТ "Актавіс" –не з'яв.,

АТ "Актавіс" –Трохимчука О.І.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.09.2007 (суддя Прокопенко Л.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 (колегія суддів у складі: суддя Григорович О.М. – головуючий, судді Гольцова Л.А., Рябуха В.І.):

первісний позов задоволено частково; з АТ "Актавіс" на користь ТОВ "Інформаційний центр Медпромінфо" стягнуто: 169 092 грн. штрафу за договором від 06.04.2006 № УМГ/14 про публікацію рекламної продукції (далі – Договір), 1 690, 92 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що факт відповідності Договору передбаченим законом умовам дійсності правочину вже був предметом розгляду в іншій господарській справі (№ 40/439), а тому є преюдиційним і не підлягає доведенню у розгляді даної справи. Також господарські суди дійшли висновку про односторонню відмову АТ "Актавіс" від виконання зобов’язань за Договором, а відтак –про необхідність стягнення з названого Товариства передбаченого Договором штрафу.

АТ "Актавіс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів з цієї справи та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити. Скаргу мотивовано, зокрема, тим, що суди, приймаючи рішення зі справи, не дослідили всіх наявних у матеріалах справи доказів, що свідчать про невідповідність правочину, зокрема, вимогам частини другої статті 207 Господарського кодексу України (далі –ГК України). При цьому судовими інстанціями порушено передбачені процесуальним законом правила оцінки доказів, неправильно визнано преюдиційним факт дійсності Договору.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Інформаційний центр Медпромінфо" заперечує проти доводів скарги і просить судові рішення зі справи залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено:

- 06.04.2006 ТОВ "Інформаційний центр Медпромінфо" та представництвом АТ "Актавіс" укладено Договір, згідно з умовами якого:

? представництво АТ "Актавіс" як замовник зобов’язується подати та оплатити позивачу як виконавцю розміщення у газеті "Українська медична газета" (№№ 5-12 за 2006 рік) таких рекламних матеріалів: кольорової реклами у внутрішньому блоці об’ємом 1 шпальта формату А3 та статейного матеріалу об’ємом 1 шпальта у кожному номері (пункт 1.1 Договору);

? замовник зобов’язується надати виконавцю оригінал-макет –всю інформацію, необхідну для виготовлення рекламної статейної продукції, не пізніше, ніж за 45 календарних днів до дати виходу відповідного номеру газети, в якому планується розміщення рекламного статейного матеріалу замовника, згідно з графіком, затвердженим виконавцем, що є невід’ємною частиною договору (пункт 3.1 Договору);

? замовник зобов’язується в сорокаденний строк у письмовому вигляді повідомити виконавця про зміни замовником умов пункту 1.1 Договору. Зміни розміщення рекламних матеріалів чи зміни умов пункту 1.1 Договору допускаються замовником протягом року два рази за умови своєчасного та належного повідомлення виконавця в порядку, передбаченому Договором (пункт 3.7 Договору);

? замовник зобов’язується оплатити 100% передоплати вартості рекламного матеріалу в кожному номері газети на поточний рахунок позивача протягом 3 банківських днів з моменту пред’явлення рахунку-фактури (пункт 4.3 Договору);

? у разі порушення замовником умов пунктів 1.1, 3.5 і 3.7 Договору замовник сплачує на користь виконавця штраф у розмірі 50% від загальної суми Договору, а передоплата не повертається (пункт 5.2 Договору);

? за порушення замовником умов оплати роботи виконавця замовник у повному обсязі відшкодовує завдані матеріальні збитки та сплачує на користь виконавця пеню в розмірі 2% від загальної суми Договору за кожен прострочений день (пункт 5.3 Договору);

? у випадку подачі замовником рекламних матеріалів у номер газети з порушенням строків замовник сплачує на користь виконавця штраф у розмірі 10% від загальної суми Договору (пункт 5.5 Договору);

- матеріали справи містять додаток № 1 до Договору, в якому вказано графік строку виходу газети, підписаний позивачем за первісним позовом як виконавцем;

- рахунок-фактура № 098 був пред’явлений до сплати відповідачеві за первісним позовом 11.04.2006 і станом на день звернення ТОВ "Інформаційний центр Медпромінфо" до суду не оплачений;

- рішенням господарського суду міста Києва від 16.10.2006 зі справи № 40/439 в задоволенні позову АТ "Актавіс" про зобов’язання товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа партнер" (далі –ТОВ "Медіа партнер") виконати договір від 01.02.2006 № 1/2006 відмовлено, а зустрічний позов ТОВ "Медіа партнер" про визнання недійсним укладеного 06.04.2006 ТОВ "Інформаційний центр Медпромінфо" та представництвом АТ "Актавіс" Договору задоволено;

- постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2006, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.02.2007 зі справи № 40/439, рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2006 змінено: у задоволенні зустрічного позову відмовлено з тих мотивів, що зустрічний позов заявлено не до особи позивача, що є порушенням статті 60 ГПК України, та наявністю у представника представництва АТ "Актавіс" необхідних повноважень для укладення договору; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін;

- ухвалою Верховного Суду України від 12.04.2007 відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду зазначеної постанови Вищого господарського суду України зі справи № 40/439;

- рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.03.2007 № 2о-125 відмовлено в задоволенні заяви Мітіна Володимира Юрійовича про встановлення наявності у нього як у директора представництва АТ "Актавіс" повноважень на підписання Договору.

Причиною виникнення спору з цієї справи стало питання про правомірність вимог ТОВ "Інформаційний центр Медпромінфо" щодо стягнення з представництва АТ "Актавіс" заборгованості у сумі 463 278, 26 грн., яка виникла, на думку позивача за первісним позовом, внаслідок невиконання відповідачем умов Договору, а також щодо наявності підстав для визнання недійсним Договору;

Відповідно до частини сьомої статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

У розгляді вимог зустрічного позову про визнання недійсним Договору господарські суди виходили з того, що факт відповідності Договору передбаченим законом умовам дійсності правочину вже був предметом розгляду в іншій господарській справі (№ 40/439), а тому є преюдиційним. Що ж до рішення Голосіївського суду м. Києва від 26.03.2007 № 2о-125, то воно, на думку попередніх судових інстанцій, не є преюдиційним, оскільки прийнято пізніше за рішення господарських судів.

Проте, досліджуючи питання преюдиційності судових актів, судові інстанції не звернули увагу на те, що відповідно до статті 35 ГПК України не потребують доказування лише факти, встановлені при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Однак, як зазначено у постанові апеляційного господарського суду від 12.12.2006 у справі № 40/439, позивач у цій справі не був ні позивачем, ані відповідачем за первісним позовом, а на порушення статті 60 ГПК України був залучений лише другим відповідачем за зустрічним позовом.

Разом з тим, жодних підстав для неврахування рішення Голосіївського районного суду від 26.03.2007 у судових інстанцій не було, а його "пізніше прийняття" не може бути такою підставою відповідно до чинного законодавства.

Крім того, встановлення факту наявності необхідного обсягу повноважень представництва компанії АТ "Актавіс" для укладення Договору, тобто його відповідності частині другій статті 203 ЦК України, є лише однією з передумов визнання правочину недійсним.

Але ж ніяких інших фактів, на які посилається АТ "Актавіс" та які могли б бути підставою для визнання недійсним Договору, як-от його невідповідність іншим вимогам закону, судовими інстанціями у розгляді справи № 40/439 не досліджувалося.

Отже, місцевим та апеляційним господарськими судами у розгляді даної справи не взято до уваги приписи частини другої статті 207 ГК України, за якими недійсною може бути визнано нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що, зокрема, виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

До того ж, як зазначено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Отже, судовими інстанціями не було надано оцінки усім фактичним обставинам справи, що свідчили б про додержання сторонами всіх необхідних умов дійсності Договору, що унеможливлює перевірку правильності висновків судових інстанцій щодо правомірності стягнення з представництва АТ "Актавіс" та АТ "Актавіс" заборгованості за Договором.

Крім того, судові інстанції, дійшовши висновку про односторонню відмову замовника від договору, взяли до уваги лише додаток №1 до Договору та рахунок –фактуру від 11.04.2006 як умови виконання позивачем своїх зобов’язань за Договором. Проте оцінку того, що зазначений Додаток передбачав надання замовником подання рекламного матеріалу до 23.03.2006, тобто ще до підписання Договору (06.04.2006), а також дослідження того, чи направлявся (отримувався) виконавцем рахунок - фактура від 11.04.2006 судовими інстанціями здійснено не було. Жодні інші обставини, що свідчили б про односторонню відмову від договору замовником ( у випадку якщо договір взагалі укладався з метою його виконання), судовими інстанціями не досліджувалися.

Зокрема, про це можуть свідчити правовідносини сторін, в тому числі умови договору, на підставі якого було розміщено рекламну інформацію АТ "Актавіс" у № 4 газети "Українська медична газета" за квітень 2006 року, яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати належну правову оцінку всім доказам та доводам сторін і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу акціонерного товариства "Актавіс" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 зі справи № 12/474 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов