СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

27 березня 2008 року

Справа № 2-15/12201-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

сторони не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко І.А.) від 20.12.2007 у справі № 2-15/12201-2007

за позовом           Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" (пр. Кірова/пров.Совнаркомовський, 52/1,Сімферополь,95000)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД" (вул. Бородіна, 16, Сімферополь,95000)

про стягнення 789088,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" звернулося до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Консоль ЛТД" про стягнення 789088,21грн., в тому числі 788310,70грн. - заборгованості, 777,51грн. - річних.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх зобов'язань за попереднім договором № 09/29/8129 від 26.12.2006, відповідно до якого відповідач повинен був укласти з позивачем нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна не пізніше 15.07.2007. Позивачем зобов'язання за договором щодо внесення авансового платежу в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу нерухомого майна було виконано, перераховано 788310,70грн., однак відповідач зобов'язань щодо укладення такого договору купівлі-продажу так і не здійснив у встановлений попереднім договором строк, що і стало приводом для звернення Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку.

Представником позивача було надано заяву про зміну позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу, відповідно якої позивач змінив предмет позову, та просив суд стягнути з відповідача суму перерахованих відповідачу грошових коштів у розмірі 788310,70грн. на підставі статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України, а також 777,51грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.12.2008 (суддя І.А. Іщенко) позов задоволено.

З відповідача на користь позивача стягнуто 788310,70грн. - безпідставно отриманих грошових коштів, 777,51грн. - річних, 7890,88грн. - державного мита та 118грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду скасувати, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

26.12.2006, між Державним акціонерним товариством "Чорноморнафтогаз" (Покупець) (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою "Консоль ЛТД" (Продавець) (відповідач) був укладений попередній договір № 09/29/8129 (а.с.9-12).

Відповідно до пункту 1 Попереднього договору Сторони зобов'язуються укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу (Основний договір) нерухомого майна у майбутньому, але у всякому разі не пізніше 15 липня 2007 року, згідно якого Продавець зобов'язується продати Покупцю нерухоме майно (нежилі приміщення), які розташовані за адресою: місто Сімферополь, пр. Перемоги, 12, а Покупець зобов'язується купити вказані нежилі приміщення.

Згідно пункту 1.2 Попереднього Договору Продавець гарантує, що на момент укладення Основного договору купівлі-продажу вказаних нежилих приміщень, вони звільнені від судових спорів, податкової застави, відносно них не будуть укладені будь-які договори з відчуження або користування з іншими особами.

Пунктом 2.1 Попереднього договору зазначено, що Продавець згоден продати, а Покупець згоден купити вказані в пункті 1.1 нежилі приміщення за ціну, що складає 788310,70 грн. Оплата здійснюється в продовж 5-ти банківських днів після укладення Попереднього договору шляхом перерахування або внесення на розрахунковий рахунок Продавця.

Строк дії Попереднього договору встановлений пунктом 6.7 та становить з моменту його підписання і до укладення Основного договору, але не пізніше 15.07.2007.

На виконання пункту 2.1 Попереднього договору позивачем було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 788310,70 грн., що підтверджується доданим до матеріалів справи платіжним дорученням № 13731 від 27.12.2006 р. (а.с.14), чим у свою чергу ще раз підтвердило свій намір придбати вказані нежилі приміщення.

Проте відповідач не виконав умови Попереднього договору, зокрема щодо того, що Продавець гарантує, що на момент укладення Основного договору купівлі-продажу вказаних нежилих приміщень, вони звільнені від судових спорів, податкової застави, відносно них не будуть укладені будь-які договори з відчуження або користування з іншими особами (пункт 1.2) а також пункти 1.1 та 3.1.2 Договору - укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна не пізніше 15.07.2007.

31.07.2007, позивачем був отриманий витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.17-28), з якого вбачається що дійсного часу об'єкт нерухомості-предмет Попереднього договору знаходиться в даний час під арештом.

Отже, в порушення пункту 6.7 Попереднього договору, згідно з яким термін його дії скінчився 15.07.2005, нотаріально завірений договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: місто Сімферополь, пр. Перемоги, 12, з боку Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Консоль ЛТД" складений так і не був, що і стало у свою чергу приводом для звернення Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" з позовом до суду про стягнення перерахованих грошових коштів у розмірі 788310,70грн. в примусовому порядку.

У судовому засіданні представником позивача була надана заява про зміну позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу, відповідно до якої позивач змінив предмет позову, та просив суд стягнути з відповідача суму перерахованих відповідачу грошових коштів у розмірі 788310,70 грн. на підставі статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України, а також 777,51 грн. 3% річних.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість задоволення вказаної заяви, оскільки це не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та не суперечить частині 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Поняття та правова природа попереднього договору визначена статтею 635 Цивільного кодексу України а також статтею 182 господарського кодексу України.

Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

На зобов'язання, що виникають на підставі попереднього договору, поширюються загальні положення про зобов'язання, встановлені Цивільним та Господарським кодексами України. Порушення сторонами своїх зобов'язань, що ґрунтуються на попередньому договорі, може тягти наслідки, передбачені законом або Договором.

Згідно частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 статті 635 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Таким чином, після 15.07.2007 зобов'язання за Попереднім договором перестали існувати.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що положення цієї глави застосовуються також, зокрема, до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Відповідач відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України не представив доказів виконання свого зобов'язання за попереднім договором, а саме передбачених пунктами 1.1, 1.2, 3.1.2, 6.7 Договору, або доказів повернення позивачу вартості передплати, у той час як статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем своїх зобов'язань у повному обсязі, а тому вимоги позивача Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Консоль ЛТД" безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 788310,70грн., судова колегія визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 777,51грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Частиною 2 статті 1214 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі безпідставного збереження грошей нараховуються проценти за користування ними, (стаття 536 цього Кодексу).

Положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти.

Так, відповідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що в розумінні статей 536, 625 Цивільного кодексу України 3% річних це і є плата за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Таким чином, сума 3% річних у розмірі 777,51грн. за період з 16.07.2007 по 27.07.2007 підтверджується матеріалами справи, визнається судовою колегією обґрунтованою, а тому підлягає стягненню з відповідача.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі висловленого, апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду прийнято при правильному застосуванні норм законодавства, отже підстав для його скасування не існує.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.12.2007 у справі № 2-15/12201-2007 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД" залишити без задоволення.

Головуючий суддя

Судді