ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 р.

№ 14/389

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючий суддя

Муравйов О.В.

судді

Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу

ТОВ "Торгово-експортна компанія"

на

постанову від 04.12.2007 р. Луганського апеляційного господарського суду

у справі

№ 14/389 господарського суду Луганської області

за позовом

ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод"

До

ТОВ "Торгово-експортна компанія"

про

стягнення 1 811,15 грн.

За участю представників сторін:

позивача –Крайнік Д.В. дов. від 12.10.2007 р. № 11036

відповідача - не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 20.09.2007 р. (суддя - Лісовицький Є.А.) позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Торгово-експортна компанія" на користь ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" борг 1 281 грн. 32 коп., 105 грн. 71 коп. - 3% річних, 424 грн. 12 коп. інфляційних нарахувань, витрати на сплачене держмито 102 грн. і на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 118 грн.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 04.12.2007 р. (судді –Іноземцева Л.В., Бородіна Л.І., Якушенко Р.Є.) рішення Господарського суду Луганської області від 20.09.2007 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням та постановою, ТОВ "Торгово-експортна компанія" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався наданим процесуальним правом участі у суді касаційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2004 р. між сторонами було укладено договір № 158 на закупівлю брухту чорних металів.

Згідно п. 1.1 договору позивач прийняв на себе зобов’язання передати, а відповідач прийняти та оплатити брухт чорних металів виду № 3 у кількості 300 тон за ціною 452 грн. за тону з ПДВ.

При відправленні залізничним транспортом сума залізничного тарифу відшкодовується позивачу згідно виставлених рахунків.

Відповідно до п. 3.1 договору оплата товару здійснюється 100% передплатою, поставка –протягом 5 днів після передплати. Кінцевий розрахунок відвантаженого брухту здійснюється на підставі рахунків-фактур, оформлених за приймально-здавальними актами (ф.69, ф.19).

Фактична вага брухту визначається зважуванням. Засміченість брухту домішками повинна відповідати 1,5% (п.4.2 договору).

Судами встановлено, що позивач на виконання умов договору № 158 від 21.06.2004 р. здійснив відвантаження брухту чорних металів що підтверджено квитанціями про прийняття вантажу за залізничними накладними: № 50862501 вагон № 65941213 –62000 кг. прийнято до перевезення 30.06.04; № 50862502 вагон № 68618123 –68800 кг. прийнято до перевезення 30.06.04; № 50863098 вагон № 66931957 –62000 кг. прийнято до перевезення 16.07.04; № 50863131 вагон № 66710435 –66700 кг. прийнято до перевезення 17.07.04; № 50863132 вагон № 66175613 –65900 кг. прийнято до перевезення 19.07.04.

Згідно приймально-здавальних актів форми 69 від позивача надійшов брухт вагою меншою, ніж зазначено у квитанціях. ВАТ "АМК" віднімало від ваги нетто як процент домішок (1,5%), так і зазначало в актах форми 69 вагу тари (вагонів) більшу, ніж у квитанціях.

Встановлено, що комерційні акти не складались, представники відправника та перевізника –власника тари, який зазначає її вагу на вагонах, не викликались.

Відповідачу виставлялись рахунки на оплату залізничного тарифу які ним оплачувались.

З 30.06.2004 р. по 12.07.2004р. відповідачем перераховано на розрахунковий рахунок Позивача наступні платежі: платіжне доручення № 312 від 30.06.2004 р. –29 000 грн. - за металобрухт та з/н тариф; платіжне доручення № 558 від 30.06.2004 р. - 30 000 грн. - за металобрухт та з/н тариф; платіжне доручення № 341 від 12.07.2004 р. –90 000 грн. - за металобрухт і з/ тариф., оплата 05.07.04 –2695,26 грн.

Відповідачем було перераховано грошових коштів на суму 151 695,26 грн.

19.11.2004 р. позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу № 8553 від 19.11.2004 р. про сплату заборгованості за металобрухт у сумі 1 281,32 грн. Борг залишився не оплаченим.

Судами встановлено, що у договорі № 158 від 21.06.2004 р. сторони обумовили якість товару –металобрухт чорних металів вид 3. ДСТУ 4121-2002 передбачено, що цей вид брухту повинен містити нешкідливі домішки у кількості до 1,5% маси. Така ж процентна домішка передбачена у п.4.2 договору.

За таких обставин, сторони досягли згоди щодо поставки і оплати металобрухту з нешкідливими домішками не більше 1,5 %.

Згідно п. 4.2 договору приймання товару за якістю і кількістю проводиться в момент передачі. Металобрухт надходив ВАТ "АМК".

Місцевим господарським судом правомірно зазначено, що Акти форми 69 заповнювали і підписували лише працівники даного підприємства на свій розсуд, при цьому зменшували вагу металу на процент домішок, що не відповідає договірним відносинам сторін у справі, отже дані документи не можуть замінити комерційний акт чи акт приймання-передавання вантажу складений сторонами.

Враховуючи викладене, відповідачем в порушення вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України не надано доказів невиконання позивачем договірних зобов’язань щодо поставки металобрухту у кількості і якості, передбаченій договором і квитанціями про приймання вантажу.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За таких обставин, попередні судові інстанції дійшли правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині оплати боргу та відповідно до ст. 625 ЦК України встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін.

Місцевим господарським судом було правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та прийнято обґрунтоване та законне рішення.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з цим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.ст.85, 111-5 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою представника позивача оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-експортна компанія" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 20.09.2007 року та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 04.12.2007 року у справі № 14/389 залишити без змін.

Головуючий суддя Муравйов О.В.

Судді Полянський А.Г.

Фролова Г.М.