ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2008 р.

12:00

Справа № 1/1/08

м. Миколаїв

За позовом: Приватне підприємство “РЕЙТТЕР”.

/54000, м. Миколаїв, вул. Паризької Комуни, 7, кв.37/

До відповідача: Державна податкова інспекція в Заводському районі м. Миколаєва

/54029, м. Миколаїв, вул. Галина Петрової, 2-А/

позивач просить:

скасувати акт від 31.10.2007р. № 170 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, прийнятий відповідачем відносно Приватного підприємства “РЕЙТТЕР”.

зобов’язати відповідача внести запис (поновити) в реєстрі платників податку на додану вартість Приватне підприємство “РЕЙТТЕР” як платника податку на додану вартість.

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Сорогіна А.В.

Представники:

Від позивача: Дев’ятьорова А.В., довіреність від 08.01.2008р.

Від відповідача: Єрошкіна Л.В., довіреність від 09.01.2008р.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про скасування акту від 31.10.2007р. № 170 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість та зобов’язання відповідача внести запис (поновити) в реєстрі платників податку на додану вартість, обґрунтовуючи свій позов тим, що в період з червня 2006 року по жовтень 2007 року ним податкові декларації подавались регулярно.

Відповідач позов не визнає з тих підстав, що актом від 18.01.2008 року № 23 внесені зміни в акт від 31.10 2007 року № 170, яким виправлена помилка попереднього акту, вірно зазначені підстави для анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість, а саме –відсутність оподатковуваних поставок протягом дванадцяти послідовних податкових місяців (а.с.68-69).

Розглянувши надані сторонами докази, заслухавши доводи сторін у судовому засіданні - суд

в с т а н о в и в:

31.10.2007 року відповідач склав акт № 170 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відносно позивача, який останній просить скасувати.

Позовні вимоги є необґрунтованим з огляду на наступне:

пункт 9.8. статті 9 Закону України “Про податок на додану вартість” надає право податковому органу приймати рішення про анулювання реєстрації суб’єкта господарювання як платника податку на додану вартість.

Приписом підпункту 25.2.2. пункту 25 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, яке затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 01.03.2000 року №79 встановлено, що рішення про анулювання реєстрації суб’єкта господарювання як платника податку на додану вартість оформляється актом про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість за формою № 6-ПДВ.

Вказані вище норми свідчать про право податкового органу на прийняття відповідного рішення, а отже й про внесення змін в прийняті ним рішення вразі необхідності (помилки, описки, тощо).

В межах своєї компетенції відповідач прийняв рішення у формі акту від 31.10.2007 року № 170 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відносно позивача. При цьому, в пункті 1 акту від 31.10.2007 року (а.с.8) відповідач зазначив причину для анулювання - ненадання податковому органу звітності з податку на додану вартість протягом дванадцяти послідовних податкових періодів. Підставою ж для анулювання відповідач зазначив підпункт “ґ” пункту 9.8. статті 8 Закону України “Про податок на додану вартість” (особа, зареєстрована як платник податку, не надає податковому органу декларації з цього податку протягом дванадцяти послідовних податкових місяців або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність оподатковуваних поставок протягом такого періоду, а також у випадках, визначених законодавством стосовно порядку реєстрації суб'єктів господарювання).

18.01.2008 року відповідачем складено акт №23 про виправлення помилки в акті про анулювання реєстрації платника податку на додану від 31.10.2007 року № 170, а саме зазначена причина для анулювання: замість - “ненадання податковому органу звітності з податку на додану вартість протягом дванадцяти послідовних податкових періодів” вказано - “подання звітності з податку на додану вартість, яка свідчить про відсутність оподатковуваних поставок протягом дванадцяти послідовних податкових періодів”. Те, що відповідачем дійсно була допущена помилка при зазначенні причини анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість, свідчить довідка від 10.10.2007 року (а.с.62), на підставі якої складався акт від 31.10.2007 року №23, в якій зазначено про подання позивачем звітності з податку на додану вартість, яка свідчить про відсутність оподатковуваних поставок протягом дванадцяти послідовних податкових періодів, а не про ненадання податковому органу звітності з податку на додану вартість протягом дванадцяти послідовних податкових періодів. Вказаний акт позивач отримав 28.02.2008 року (а.с.60,71).

Отже, оспорюване позивачем рішення на час розгляду спору є в редакції з врахуванням акту №23 від 18.01.2008 року і причиною для анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість є подання звітності з податку на додану вартість, яка свідчить про відсутність оподатковуваних поставок протягом дванадцяти послідовних податкових періодів.

Надані позивачем докази –податкові декларації, свідчать, що він в період з липня 2006 по серпень 2007 року, тобто протягом дванадцяти послідовних податкових періодів подавав податкові декларації без зазначення оподатковуваних поставок, що відповідно вимог підпункт “ґ” пункту 9.8. статті 8 Закону України “Про податок на додану вартість” є підставою для анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість.

Отже, оспорюваний позивачем акт є таким, що прийнятий в межах компетенції, відповідає чинному законодавству, підстави для його скасування та поновлення позивача реєстрі платників податку на додану вартість відсутні. В позові необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 162-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Л.I.Васильєва