ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"06" березня 2008 р. Справа № А6/013-08

10-45 год.

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді                                                   Маляренка А.В.

при секретарі                                                             Поднєбес О.В.

розглянувши адміністративну справу №А 6/013-08

за позовом          Приватного підприємства «Промжилбуд», м. Вишгород

до відповідача           Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської обл., м. Вишгород

про                                         визнання нечинними податкових повідомлень - рішень

Представники:

позивача: Панфілова І.О. (довіреність №94/3 від 12.02.08 р.)

відповідача : Сингаєвська Л.В. (довіреність №4049 від 22.03.07 р.)

Обставини спору:

Приватне підприємство «Промжилбуд»(далі – позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про визнання нечинними податкових повідомлень –рішень Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської обл. (далі –відповідач) №/2 від 18.12.07 р., №/2 від 18.12.07 р., №/3 від 18.12.07 р. вказуючи на неправомірність визначення розміру суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість (податкове повідомлення –рішення №/3 від 18.12.07 р.) у розмірі 53 573,63 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій 26 786,82 грн., на загальну суму 80 360,45грн., розміру суми податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств (податкове повідомлення –рішення №/2 від 18.12.07 р.) у розмірі 10 357 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій 33 458,28 грн., на загальну суму 43 815,28 грн., розміру суми штрафних (фінансових) санкцій (податкове повідомлення –рішення №/2 від 18.12.07 р.) на загальну суму 15 845,02 грн. застосованих на підставі Акта про результати виїзної планової перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 14.08.02 р. по 01.01.07 р. № 251/23-1/32119412 від 17.04.2007 р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.01.2008 р. позовну заяву залишено без руху, в порядку ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, її було подано без додержання вимог, встановлених ст. 106 цього Кодексу та встановлено термін для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду Позивачем доповнено позовну заяву необхідними документами, суд визнав їх достатніми для відкриття провадження у справі.

Провадження у справі було відкрите відповідно до ухвали від 21.01.2008 р. за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України), розгляд справи було призначено на 31.01.2008 р. о 10:00 год.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем неправомірно було визначено порушення позивача п.п.7.2.3 п.п.7.2.4 п.7.2, п.9.3 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями), п.п.4.1.6. п.4.1 ст. 4, п.5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№334/94-ВР від 28.12.94 р. (із змінами та доповненнями).

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у запереченні на позов №1773/9/10 від 30.01.2008 р., посилаючись на те, що позивачем велась підприємницька діяльність з порушенням вимог чинного законодавства України, зафіксованих в акті перевірки.

В судовому засіданні 12.02.08 р. представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження по справі №А6/013-08 з тих підстав, що відповідачем до Господарського суду Київської обл. був поданий позов №84/9/10-036 від 09.02.08 р. про визнання недійсним контракту № 12 від 01.06.04 р., який був укладений між позивачем та ТОВ «Кас –М», посилаючись на положення ст. 156 КАС України.

Клопотання відповідача було відхилено, оскільки ним не було надано жодного доказу про відкриття Господарським судом Київської обл. провадження по справі на підставі вищенаведеної позовної заяви.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Представниками відповідача на підставі направлення №16/23-1 від 20.03.2007 р. виданого ДПІ у Вишгородському районі Київської обл. була проведена виїзна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 14.08.2002 р. по 01.01.2007 р.

За результатами вище вказаної перевірки був складений Акт про результати виїзної планової перевірки № 251/23-1-32119412 від 17.04.2007 р. (далі –Акт).

На підставі Акту ДПІ у Вишгородському районі Київської обл. прийняла оскаржувані податкові повідомлення – рішення №/2 від 18.12.07 р., №/2 від 18.12.07 р., №/3 від 18.12.07 р.

В оскаржуваному повідомленні –рішенні №/3 від 18.12.07 р., вказано про визначення суми податкового зобов'язання позивача з податку на додану вартість у розмірі 53 573,63 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 26 786,82 грн., на загальну суму 80 360,45грн., у зв'язку із порушенням позивачем п.п.7.2.3,п.п.7.2.4 п.7.2 ст.7, п.9.3 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями).

В оскаржуваному повідомленні –рішенні №/2 від 18.12.07 р., вказано про визначення суми податкового зобов'язання позивача з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 10 357 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій 33 458,28 грн., на загальну суму 43 815,28 грн., у зв'язку із порушенням позивачем п.п.4.1.6. п.4.1 ст. 4, п.5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№334/94-ВР від 28.12.94 р. (із змінами та доповненнями).

В оскаржуваному повідомленні –рішенні №/2 від 18.12.07 р., вказано про визначення суми штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 15 845,02 грн., у зв'язку із порушенням позивачем п.п.4.1.6. п.4.1 ст. 4, п.5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№334/94-ВР від 28.12.94 р. (із змінами та доповненнями).

Відповідач, приймаючи оскаржуване повідомлення –рішення №/3 від 18.12.07 р. посилається на той факт, що згідно Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.10.2005 р. по справі №2-4060/15.2005 було визнано недійсним статут ТОВ «Будснабресурс –К», з моменту його державної реєстрації, а саме з 25.06.2004 р., свідоцтво платника ПДВ з дати реєстрації 15.07.2004 р., а отже, на підставі податкових накладних, які видавались ТОВ «Будснабресурс –К»позивач не мав право відносити до податкового кредиту суму податку на додану вартість, яка виникла в результаті господарської діяльності позивача та ТОВ «Будснабресурс –К».

Також, при прийнятті оскаржуваного позивачем податкового повідомлення –рішення відповідач посилається на те, що згідно Рішення Святошинського районного суду м. Києва по справі №2-876 2005 від 14.01.2005 р. статут ТОВ «Кас –М»був визнаний недійсним з моменту його складання та скасовано свідоцтво платника ПДВ, а отже, на підставі податкових накладних, які видавались ТОВ «Кас –М»позивач не мав право відносити до податкового кредиту суму податку на додану вартість, яка виникла в результаті господарської діяльності позивача та ТОВ «Кас –М».

Перевіркою встановлено і позивачем підтверджується факт здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ «Будснабресурс –К»і ТОВ «Кас –М» на умовах укладених між ними контрактів №б/н від 03.01.05 р. та №12 від 01.06.04 р. відповідно.

Позивач, посилаючись на норми чинного законодавства вважає, що визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість не позбавляє правового значення виданих такою юридичною особою податкових накладних та не призводить до автоматичного анулювання укладених такою юридичною особою угод.

Відповідач приймаючи оскаржувані податкові повідомлення –рішення №/2 від 18.12.07 р., та №/2 від 18.12.07 р. керувався тим, що позивач занизив валові доходи в 2 кварталі 04 р. на 6 333,96 грн., 3 кварталі 04 р. на 5 682, 65 грн., 4 кварталі 04 р. на 8 678,98 грн. Крім того, в 1 кварталі 05 р. позивач не задекларував в Декларації з податку на прибуток приріст балансової вартості запасів в сумі 20 600 грн.

Позивач визнає заниження валових доходів за 2004 р. на 20 695,6 грн. але апелює на те, що були занижені валові витрати на суму 38 700 грн., а отже фактично сума податкового зобов’язання з податку на прибуток за 2-4 квартали 2004 р. не занижена, оскільки позивач в ці звітні періоди мав збитки.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають повному задоволенню з огляду на наступне:

1. Щодо податкового повідомлення –рішення №/3 від 18.12.07 р.

Відповідно до ст.ст. 91, 92 Цивільного Кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Тобто, юридична особа стає правосуб`єктною з моменту створення, в момент реєстрації стає не тільки правоздатною, а й дієздатною і має можливість набувати цивільні права та обов'язки, здійснюючи їх через свої органи.

Як випливає із матеріалів справи, ТОВ «Будснабресурс –К»було зареєстровано в єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 25.06.04 р., тобто з цього моменту воно мало законні підстави здійснювати господарську діяльність.

Між позивачем та ТОВ «Будснабресурс –К»було укладено контракт №б/н від 03.01.05 р. На підставі вказаного вище контракту, позивач в період з лютого 2005 по травень 2005 р. здійснював господарську діяльність.

Для здійснення господарської діяльності і належного виконання умов контракту укладеного між позивачем та ТОВ «Будснабресурс –К», останнім було надано позивачу завірені копії документів (свідоцтво платника ПДВ №37086218 від 15.07.04 р. свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи від 25.06.04 р.), які дають підстави вважати, що ТОВ «Будснабресурс –К», на момент виконання умов контракту мало право видавати податкові накладні.

У відповідності із вимогами ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями) для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту необхідно здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) та наявність належним чином оформленої податкової накладної.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. №165 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 р. за №233/2037 (із змінами та доповненнями), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до вимог чинного законодавства України ТОВ «Будснабресурс –К»видало позивачу наступні податкові накладні:

-          від 09.02.05 р. на загальну суму 9 800 грн. в т.ч. ПДВ –1 633 грн.

-          від 22.02.05 р. на загальну суму 10 800 грн. в т.ч. ПДВ –1 800 грн.

-          від 18.02.05 р. на загальну суму 7 700 грн. в т.ч. ПДВ –1 283 грн.

-          від 31.03.05 р. на загальну суму 124 652 грн. в т.ч. ПДВ –20 775,3 грн.

-          від 12.05.05 р. на загальну суму 1 200 грн. в т.ч. ПДВ –2 033,33 грн.

-          від 06.05.05 р. на загальну суму 84 294 грн. в т.ч. ПДВ –14 049 грн.

Разом сума податкового кредиту складає –41 573,63 грн.

Як випливає із матеріалів справи, податкові накладні були заповнені у відповідності із вимогами Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. №165 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 р. за №233/2037 (із змінами та доповненнями) тобто вони містили всі необхідні реквізити та підписи посадових осіб ТОВ «Будснабресурс –К».

Відповідно до п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями) податкова накладна видається платником податку який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

З вищенаведеного випливає, що позивач правомірно нарахував податковий кредит на підставі податкових накладних, які були видані ТОВ «Будснабресурс – К».

Відповідно до ст. 59 ГК України припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації –за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб –засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках передбачених Кодексом, - за рішенням суду.

Згідно із ч.7 ст. 59 ГК України суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення запису до державного реєстру про припинення його діяльності.

Також необхідно відмітити, що рішення на яке посилається відповідач (заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва по справі №2-4060/15.2005 від 25.10.05 р. щодо ТОВ «Будснабресурс –К»), було скасоване відповідно до ухвали Голосіївського районного суду від 09.08.06 р. по справі №2-4060/15.2006 р. у зв’язку із нововиявленими обставинами та відповідно до постанови Голосіївського районного суду від 23.11.06 р. по справі №2-4060/15.2006 р. у позовних вимогах Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва (визнання недійсними установчих документів ТОВ «Будснабресурс –К») було відмовлено.

Податківці, які були стороною при розгляді вищенаведеної справи подали апеляційну скаргу. Апеляційний суд м. Києва у задоволенні апеляційної скарги відмовив.

З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що законних підстав для анулювання свідоцтва платника ПДВ та установчих документів ТОВ «Будснабресурс –К»не було.

Як випливає із матеріалів справи, ТОВ «Кас –М»було зареєстровано як платник ПДВ 21.11.03 р., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість №36369333, тобто з моменту отримання вищевказаного свідоцтва ТОВ «Кас –М» мало законні підстави видавати податкові накладні.

Між позивачем та ТОВ «Кас –М»було укладено контракт №12 від 01.06.04 р. На підставі вказаного вище контракту, позивач в період з квітня 2004 по грудень 2004 р. здійснював господарську діяльність.

Для здійснення господарської діяльності і належного виконання умов контракту укладеного між позивачем та ТОВ «Кас –М», останнім було надано позивачу завірені копії документів, які дають підстави вважати, що ТОВ «Кас –М», на момент виконання контракту мало право видавати податкові накладні.

У відповідності із вимогами ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями) для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту необхідно здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) та наявність належним чином оформленої податкової накладної.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. №165 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 р. за №233/2037 (із змінами та доповненнями), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до вимог чинного законодавства України ТОВ «Кас –М» видало позивачу наступні податкові накладні:

-          №14 від 29.04.04 р. на загальну суму 7 700 грн. в т.ч. ПДВ –1 283 грн.

-          №38 від 20.10.04 р. на загальну суму 10 000 грн. в т.ч. ПДВ –1 667 грн.

-          №б/н від 11.11.04 р. на загальну суму 14 970 грн. в т.ч. ПДВ –2 495 грн.

-          №б/н від 03.12.04 р. на загальну суму 20 010 грн. в т.ч. ПДВ –3 335 грн.

-          №б/н від 24.12.04 р. на загальну суму 19 200 грн. в т.ч. ПДВ –3 200 грн.

Разом сума податкового кредиту складає –11 980 грн.

Як випливає із матеріалів справи, податкові накладні були заповнені у відповідності із вимогами Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. №165 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 р. за №233/2037 (із змінами та доповненнями) тобто вони містили всі необхідні реквізити та підписи посадових осіб ТОВ «Кас –М».

Відповідно до п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями) податкова накладна видається платником податку який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

З вищенаведеного випливає, що позивач правомірно нарахував податковий кредит на підставі податкових накладних, які були видані ТОВ «Кас –М».

Відповідно до ст. 59 ГК України припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації –за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб –засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках передбачених Кодексом, - за рішенням суду.

Згідно із ч.7 ст. 59 ГК України суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення запису до державного реєстру про припинення його діяльності.

Як вбачається із постанови Господарського суду м. Києва від 17.05.06 р. по справі №44/479-б про визнання боржника банкрутом, ТОВ «Кас –М»було визнано банкрутом і прийнято рішення про завершення підприємницької діяльності вказаного товариства.

Крім того, відповідачем по справі надано Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.01.05 р. з якого вбачається, що установчі документи та свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Кас –М»було визнано недійсними, але даний факт не дає відповідачу підстав вважати недійсним всі видані податкові накладні та укладені ТОВ «Кас –М»угоди.

Крім того, предметом дослідження Святошинського районного суду м. Києва, справи про визнання недійсним статуту ТОВ «Кас –М»та Голосіївського районного суду м. Києва справи про визнання недійсним статуту ТОВ «Будснабресурс –К» з моменту складення та свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ з моменту внесення до реєстру, не було визнання недійсним господарського зобов`язання, на підставі якого виникли податкові правовідносини між позивачем та ТОВ «Кас –М»і ТОВ «Будснабресурс –К», та визнання недійсними податкових накладних. Докази визнання недійсним господарського зобов`язання та податкових накладних, суду не надані, тому суд не має підстав вважати визначення позивачем податкового кредиту таким, що здійснено з порушенням норм податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 7.2.4 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями) право на нарахування та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платник податку у порядку, передбаченою ст. 9 цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач зареєстрований платником ПДВ за №32669719, а отже останній має право на нарахування ПДВ та складання податкових накладних.

Згідно із п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Отже, за умови наявності в позивача вищенаведених документів з дотриманням форми їх складання, відповідач не мав права застосовувати до позивача санкції, посилання на які містяться в Акті перевірки.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що податкове повідомлення –рішення №/3 від 18.12.07 р. виданого ДПІ у Вишгородському районі Київської області прийняте з порушенням норм чинного законодавства України, а отже підлягає визнанню не чинним.

2. Щодо податкових повідомлень –рішень №/2, №/2 від 18.12.07 р.

Як вбачається із податкового повідомлення –рішення №/2 сума донарахованого податку на прибуток складає 10 357 грн., штрафні (фінансові) санкції –33 548, 28 грн.

Відповідно до відомостей, які містяться в Акті перевірки відповідач виявив порушення позивача п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№283/97 від 22.05.1997 р. (із змінами та доповненнями).

Згідно із Актом перевірки позивач, при проведенні податкового обліку приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі –запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат, не враховував залишки по бухгалтерських рахунках 203 «Паливо»в 2004 році, що призвело до заниження валових доходів на суму:

- в 2 кварталі 04 р. на 6 333,96 грн.;

- в 3 кварталі 04 р. на 5 682, 65 грн.;

-в 4 кварталі 04 р. на 8 678,98 грн.

Крім того, в 1 кварталі 2005 р. позивач не задекларував в Декларації з податку на прибуток приріст балансової вартості запасів в розмірі 20 600 грн., що призвело до заниження валового доходу за 1 квартал 2005 р.

Як випливає із позовної заяви, позивач дійсно не врахував при обчисленні приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі –запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат за 2-4 кв. 2004 р., вартість палива, що обліковується на рахунку 203 «Паливо»у бухгалтерському обліку.

Але, як вбачається із матеріалів справи у вищезазначених періодах позивачем були занижені валові витрати на суму 38 700 грн. про що не вказується відповідачем в Акті перевірки.

Згідно із п.3.1 ст. 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№283/97 від 22.05.1997 р. (із змінами та доповненнями) об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону;

суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Тобто, при проведенні перевірки відповідач збільшив валовий дохід на вартість приросту (убутку) балансової вартості запасів, але не збільшив суму валових витрат на ті суми, які не були враховані в Деклараціях за ці ж періоди, а саме, в сумі 38 700 грн.

Згідно із розділом 3 Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок затверджених Наказом ДПА України за №225 від 27.04.06 р., у разі виявлення порушень податкового законодавства , в акті перевірки вчиняється запис: «Перевіркою правильності визначення валового доходу (валових витрат) встановлено заниження (завищення) скоригованого валового доходу (валових витрат) за квартал (відповідний звітний період) року в сумі грн. ».

Отже, при проведенні перевірки відповідач повинен був встановити як факт заниження (завищення) скоригованого валового доходу так і факт заниження (завищення) валових витрат, чого відповідачем зроблено не було.

Таким чином, за результатами проведеної відповідачем перевірки було виявлено та описано в Акті перевірки лише факт заниження валового доходу, але упущено факт заниження валових витрат, що є порушенням діючих норм чинного законодавства.

Оскільки оподаткованого прибутку в позивача за 2-4 кв. 2004 р. не має, той не має заниження податку на прибуток. Цей факт підтверджується доданими до матеріалів справи Деклараціями позивача.

Виходячи із матеріалів справи суд з'ясував, що позивачу було нарахована сума валового доходу за 1 квартал 2005 р. в розмірі 20 600 грн. і як результат, донараховано податку на прибуток за 1 квартал 2005 р. в розмірі 5 150 грн.

З вищенаведеним твердженням відповідача суд не може погодитись, оскільки в 1 кварталі 2005 р. позивачем не було враховано у валових доходах суму приросту балансової вартості запасів в розмірі 10 768,26 грн., але як вбачається із Декларації позивача з податку на прибуток за 1 півріччя 2005 р. позивачем було враховано суму приросту балансової вартості запасів, яка не була врахована в попередній Декларації. Тобто позивач самостійно виявив помилку і виправив її. Також слід відмітити, що Декларація з податку на прибуток за півріччя включає в себе дані Декларації за 1 квартал, оскільки повинна складатися наростаючим підсумком.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу були донараховані штрафні санкції за несвоєчасне включення до валового доходу в Декларації з податку на прибуток за 1 півріччя 2006 р. суми в розмірі 390 030 грн. Як видно із вищенаведеної Декларації сума валового доходу позивача становить 390 030 грн., а сума валових витрат –386 230 грн. Відповідно до доданих пояснень Головного бухгалтера позивача, доданих до матеріалів справи, при складанні Декларації за 1 півріччя 2006 р. помилково не було враховано показники Декларації за 1 квартал в повній мірі, тобто не враховано як валові витрати в розмірі 386 230 грн., так і валові доходи в сумі 390 030 грн.

При проведенні відповідачем перевірки виявлено та взято до уваги лише той факт, що у показниках Декларації за 1 півріччя позивач не врахував валовий дохід, який був нарахований за 1 квартал 2006 р. в розмірі 390 030 грн. і на підставі цього до останнього були застосовані штрафні санкції.

Згідно із відомостей які містить Акт перевірки, відповідач не врахував того, що поряд із не врахуванням позивачем валового доходу не були враховані і валові витрати за 1 квартал 2006 р. в сумі 386 230 грн.

Згідно із розділом 3 Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок затверджених Наказом ДПА України за №225 від 27.04.06 р., у разі виявлення порушень податкового законодавства , в акті перевірки вчиняється запис: «Перевіркою правильності визначення валового доходу (валових витрат) встановлено заниження (завищення) скоригованого валового доходу (валових витрат) за квартал (відповідний звітний період) року в сумі грн. ».

Отже, при проведенні перевірки відповідач повинен був встановити як факт заниження (завищення) скоригованого валового доходу так і факт заниження (завищення) валових витрат, чого відповідачем зроблено не було.

Таким чином, викладені в Акті про результати виїзної планової перевірки № 251/23-1-32119412 від 17.04.2007 р. висновки, спростовуються встановленими у даній справі обставинами, у зв‘язку з чим, спірні податкові повідомлення –рішення №/2 від 18.12.07 р., №/2 від 18.12.07 р., №/3 від 18.12.07 р. є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства і тому підлягають визнанню недійсними.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Доводи відповідача цих висновків не спростовують.

Статтею 167 КАС України передбачено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення направляється лише особі, яка бере участь у справі, але не була присутня в судовому засіданні. У разі проголошення в судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини постанови суд повідомляє час виготовлення постанови суду в повному обсязі. Особи, які беруть участь у справі, можуть отримати копію постанови чи ухвали в суді.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 –163, Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позовні вимоги Позивача –Приватного підприємства «Промжилбуд»задовольнити в повному обсязі.

2.          Визнати нечинними податкові повідомлення –рішення №/2 від 18.12.07 р., №/2 від 18.12.07 р., №/3 від 18.12.07 р., які були видані ДПІ у Вишгородському районі Київської обл.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України.

Суддя Маляренко А.В.