ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 42/592-16/455

08.02.08

За позовом Заступник Генерального прокурора України

до ТОВ "Компанія "Енергобудлізинг"

Управління капітального будівництва Міністерства оборони України

про визнання недійсним договору

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

від прокуратури: Вігура С.К.,

від позивача: Кучма Л.В. за дов.

від відповідача 1 Артеменко Д.В. за дов.

від відповідача 2 Ілюха А.І.

від третіх осіб не з’явилися

СУТЬ СПОРУ:

05.02.07 ва засіданні суду оголошена перерва на підставі ст. 77 ГПК України.

Заступник Генерального прокурора України звернувся з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про визнання недійсним договору від 27 грудня 2004 року № 27/12-04п про пайову участь в будівництві, укладеного між Управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія “Енергобудлізинг, з моменту його укладення.

Свої позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що вказаний договір укладений без дотримання вимог ст. 14 Закону України “Про Збройні Сили України”, ст.ст. 77, 84 Земельного кодексу України, ст. 4 Закону України “Про використання земель оборони” щодо порядку використання земель оборони, а також вимог п. 3 Положення про інвестування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України № 240/93 від 1 липня 1993 р., щодо розміру належних учасникам спільної діяльності часток у збудованих будівлях. Прокурор просить задовольнити позов та відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України визнати вищевказаний договір недійсним.

Рішенням господарського суду міста Києві від 27.02.07 у справі № 42/592 в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2007р. рішення господарського суду міста Києві від 27.02.07 у справі № 42/592 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.11.2007р. рішення господарського суду міста Києві від 27.02.07 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2007р. у справі № 42/592 скасовано, справу передано на новий розгляд.

Ухвалою суду від 07.12.07 справу прийнято справу до провадження та присвоєно справі № 42/592 –16/455.

При новому розгляді справи:

Прокурор підтримав заявлений позов.

Позивач підтримав позов, заявлений прокурором в його інтересах позов.

Відповідач 1 проти позову заперечує, у відзиві на позовну заяву пояснює, що

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву зазначив, що вважає договір таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства , тому він підлягає визнанню недійсним.

Треті особи надали пояснення по справі, в якому зазначили, що Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація не є сторонами у спірному договорі, внаслідок чого питання порушені в позовній заяві не зачіпають права та обов‘язки Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації, просять справу слухати без представника Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2004 року між відповідачем 1 - Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія «Енергобудлізинг»(підприємство за договором) та відповідачем 2 - Управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (Управління за договором) укладено договір № 27/12-04п про пайову участь у будівництві, згідно з умовами якого сторони дійшли згоди прийняти пайову участь у будівництві житлового комплексу загальною площею 28500 м2 на 140 квартир на земельній ділянці 1,7 га з вбудовано-прибудованими приміщеннями і підземним паркінгом по проспекту Повітрофлотському № 28 у м. Києві та житлового комплексу загальною площею 47250 м2 на 252 квартири на земельній діяльності площею 2,1 га з вбудовано-прибудованими приміщеннями і підземним паркінгом по проспекту Повітрофлотському, 30 у м. Києві.

Відповідно до умов договору Управління зобов‘язалось зокрема, виступати замовником будівництва об‘єктів у відповідності до цього договору та діючим законодавством і діючою нормативною базою у галузі будівництва; своєчасно вирішувати (узгоджувати) з органами місцевого самоврядування та іншими підприємствами, установами, організаціями питання, які пов‘язані з будівництвом конкретних об‘єктів та отримувати від них необхідні дозволи, погодження, технічні умови, інші документи, згідно умов цього договору в межах компетенції замовника; передати Підприємству для проведення проектно –вишукувальних та підготовчих робіт , встановлення огорожі та подальшого утримання земельні ділянки, визначені в п. 1.1.1 –1.1.2. договору; оформити та належним чином передати Підприємству документи, що посвідчують право користування Управління на земельні ділянки на яких планується будівництво конкретних об‘єктів у 10 –денний термін з моменту їх отримання, передати зазначені земельні ділянки під будівництво об‘єктів призначеному Генпідряднику в установленому порядку зі складанням трьохстороннього акту (за участю Підприємства) протягом 15 календарних днів з моменту укладання відповідних договорів оренди земельних ділянок під будівництво об‘єктів ( п. 3.1.1. –3.1.4. договору).

Зобов‘язання Підприємства викладені у п. 3.2. договору, зокрема, Підприємство бере на себе зобов‘язання та отримує переважне право на фінансування в будівництво об‘єктів 100% будівельних матеріалів, устаткування , обладнання та грошових коштів; виконувати в повному обсязі фінансування будівництва об‘єктів у вигляді передачі матеріалів, перерахування коштів, надання послуг, пов‘язаних з будівництвом, та ін.

Розподіл побудованих за цим договором об‘єктів між Управлінням та Підприємством після введення їх в експлуатацію здійснюється наступним чином:

Управлінню - 21 % загальної площі квартир кожного об’єкт; Підприємству –кінцеву будівельну продукцію об‘єктів за виключенням частки Управління.

Отже, між сторонами виникли відносини з договору про спільну діяльність , врегульовані ст.ст.1130, 1131 Цивільного кодексу України.

Прокурор посилаючись на ст. 14 Закону України “Про Збройні Сили України”, ст.ст. 77, 84 Земельного кодексу України, ст. 4 Закону України “Про використання земель оборони” щодо порядку використання земель оборони, а також вимог п. 3 Положення про інвестування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України № 240/93 від 1 липня 1993 р., щодо розміру належних учасникам спільної діяльності часток у збудованих будівлях просить відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України визнати договір недійсним.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судових засіданнях докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Умовами спірного договору не передбачено здійснення учасниками їх спільної діяльності за рахунок використання земель оборони.

Виходячи із змісту п.п. 3.1.2-3.1.4 договору відповідач 2 зобов‘язаний оформити документи на земельні ділянки, які повинні перебувати у його користуванні, мати відповідне цільове призначення для будівництва багатоквартирних жилих будинків.

Таким чином, спірний договір не суперечить вимогам Закону України “Про Збройні Сили України”, ЗК України, Закону України “Про використання земель оборони” щодо порядку використання земель оборони.

Статтею 20 Земельного кодексу України передбачена можливість зміни цільового призначення земель. Та обставина, що до моменту укладення спірного договору земельні ділянки по пр-ту Повітрофлотському, 28 та 30 у м. Києві відносилися до земель оборони, не свідчить про порушення відповідачами порядку їх використання, оскільки відповідач 2 взяв на себе зобов‘язання передати земельні ділянки під будівництво після виникнення в останнього права на їх використання за відповідним цільовим призначенням.

Оскільки відповідачем 2 не оформлено належних документів, що підтверджують його право користування земельними ділянками, на яких планується будівництво, не отримано необхідних дозволів, погоджень, технічних умов, то твердження позивача про те, що внесенням ділянок як вкладу , фактично змінено їх цільове призначення , є безпідставним.

Позивачем не надано жодних документів, які підтверджують право власності на земельні ділянки по проспекту Повітрофлотському, 28, 30 у м. Києві, що не дає можливості встановити цільове призначення згаданих земельних ділянок.

Відповідно до преамбули та п. 1 Указу Президента України від 01.07.1993 р. № 240/93 «Про затвердження Положення про інвестування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил України», Положення про інвестування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил України затверджено з метою залучення коштів на будівництво та придбання житла для військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до ч. 1 п. 2 Положення взаємовідносини між учасником інвестиційної діяльності (Міністерство оборони України) та інвесторами здійснюється на підставі угод (контрактів), а відповідно до ч. 2. п. 2 Положення, в угоді (контракті) обумовлюється використання інвестиційних коштів виключно на вирішення житлової проблеми військовослужбовців.

Умовами Договору на пайову участь у будівництві №27/12-04п не передбачено, що збудоване житло призначається для військовослужбовців та членів їх сімей, тому посилання позивача на невідповідність умов спірного договору вимогам Положення є безпідставним.

За змістом ч. 1 п. 2 Положення, цим Положенням врегульовано взаємовідносини між учасником інвестиційної діяльності, яким визначене Міністерство оборони України, та інвесторами, якими відповідно до вимог п. 3 ст. 5 Закону України “Про інвестиційну діяльність” можуть виступати громадяни та юридичні особи України, інших держав, які забезпечують реалізацію інвестицій як виконавці замовлень або на підставі доручення інвестора.

Сторонами за спірним договором є Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “Енергобудлізинг” та Управління капітального будівництва Міністерства оборони України, яке є самостійною юридичною особою. На момент укладання договору Міністерство оборони України не було учасником спірних правовідносин, а вимоги Положення щодо розміру часток спільної власності не поширюються на спірні правовідносини.

Указ Президента України від 01.07.1993 р. № 240/93 «Про затвердження Положення про інвестування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил України»діяв до 31 грудня 2005 р. і на даний час втратив чинність.

17 жовтня 2007 р. господарським судом міста Києва у справі № 31/435 було розглянуто спір за позовом ТОВ “Компанія “Енергобудлізинг” до Міністерства оборони України в особі Департаменту будівництва, та Управління капітального будівництва Міністерства оборони України про зміну умов договору № 27/12-04п.

Згідно рішення господарського суду міста Києва від 17 жовтня 2007 р. у справі № 31/435 вважається укладеною сторонами спірного договору Додаткова угода № 1 від 17.09.2007 р. до Договору № 27/12-04п, відповідно до умов якої, з- моменту набуття чинності цієї Додаткової угоди права та обов‘язки Управління капітального будівництва Міністерства оборони України як сторони договору припиняються, а права та обов‘язки замовника за договором належать Міністерству оборони України в особі Департаменту будівництва Міністерства оборони України.

Таким чином , у зв‘язку з набранням законної сили вищевказаним рішенням господарського суду м. Києва, яким змінено сторону спірного договору з Управління капітального будівництва Міністерства оборони України на Міністерство оборони України в особі Департаменту будівництва Міністерства оборони України, та враховуючи, що Указ Президента України від 01.07.1993 р. № 240/93 втратив свою чинність, норми Указу не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

З зазначених вище підстав судом не приймається до уваги і відзив відповідача 2 - Управління капітального будівництва Міністерства оборони України.

Інших доказів невідповідності спірного договору вимогам чинного законодавства суду не надано.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв’язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення прокурора та представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Оскільки у позові відмовлено, позивач в установленому порядку звільнений від сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, понесені по справі господарські витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя

О.М.Ярмак

Рішення підписано 22.02.2008 р.