ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 20/39

05.03.08

За позовом Національної телекомпанії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Ді Ві Ді Компанія»

про стягнення 100 706,17грн.

Суддя Палій В.В.

Секретар Молочна Н.С.

Представники:

Від позивача Жерьобкіна Н.А.- предст. (дов. від 07.08.2007р.)

Від відповідача не з’явився

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 100 706,17рн.-заборгованості (58 176,00грн. –основного боргу, 20 000,00грн.-штрафу, 6 660,44грн.-3% річних, 15 869,73грн. –збитків від інфляції), яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов ліцензійного договору №871-22 від 21.12.2005року.

Про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином за адресою, яка зазначена у довідці про включення до ЄДРПОУ відповідача: м. Київ, вул. Солом’янська, 14-а, проте, представник відповідача у судові засідання не з’являвся, відповідач відзиву на позов не надав.

30.01.2008р., 12.02.2008р. розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 05.03.2008р. представник позивача надав суду додаткові письмові пояснення по справі.

На підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріал справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

В С Т А Н О В И В:

21.12.2005р. між сторонами укладено Ліцензійний договір №871-22, відповідно до умов якого ліцензіар (відповідач) передає, а ліцензіат (позивач) приймає виключні права на публічне сповіщення шляхом телевізійного показу з правом повтору/повторів аудіовізуальних фільмів.

Найменування, кількість та вартість фільмів зазначаються у відповідних додатках до цього Договору, які є невід’ємними частинами цього Договору.

Права надаються ліцензіату для публічного сповіщення фільмів засобами наземного телебачення на території України.

Матеріальні носії (майстер-касети стандарту “Betecam SP”) із записом фільмів надаються ліцензіаром ліцензіату в терміни, зазначені у відповідних додатках до цього договору (п. 3.1 договору).

Відповідно до ст. 4.1 договору загальна вартість прав за використання всіх фільмів протягом дії цього договору становить 662 964,00грн., в тому числі ПДВ (20%)- 110494,00грн.

Вартість прав за використання кожного фільму визначається у відповідних додатках до цього договору (п. 4.2).

Передача прав оформлюється Актом прийому-передачі поетапно одночасно з наданням ліцензіаром матеріальних носіїв (майстер-касет стандарту “Betecam SP”) із записами фільмів згідно відповідних додатків до цього договору, але в строк не пізніше 21 календарного дня. (п. 4.3 договору).

Відповідно до додатку №1 від 21.12.2005року до договору, ліцензіар передав, а ліцензіат прийняв виключні права на публічне сповіщення шляхом телевізійного показу з правом повтору/повторів 86 аудіовізуальних фільмів.

Згідно з Актом про передачу матеріальних носіїв до Додатку №1 від 21.12.2005року ліцензіар передав, а ліцензіат прийняв матеріальні носії (відеокасети “Betecam SP”) 80 аудіовізуальних фільмів.

Відповідно до п. 4.4 Договору ліцензіат поетапно сплачує ліцензіару вартість прав за узгоджену сторонами кількість фільмів протягом строку дії цього Договору.

Відповідно до платіжного доручення №3351 від 27.12.2005року позивач перерахував на рахунок відповідача 662 964,00грн. Призначення платежу: виключні права на публічне сповіщення телепоказ аудіовізуальних фільмів договір №871-22 від 21.12.2005р.

Оскільки відповідач не передав позивачу матеріальні носії шести аудіовізуальних творів, а позивач втратив інтерес до непереданих фільмів, позивач просить суд стягнути з відповідача вартість оплачених позивачем виключних прав на непередані фільми у розмірі 58 176,00грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов’язання втратило інтересі для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 58 176,00грн. підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 20 000,00грн.-штрафу, 6660,44грн. –3% річних, 15 869,73грн.- збитків від інфляції.

Відповідно до 5.5 договору у разі ненадання фільмів або часткового надання фільмів ліцензіаром, останній сплачує ліцензіату штраф у розмірі 20 000,00грн.

Враховуючи те, що відповідач не передав позивачу матеріальні носії шести аудіовізуальних творів, вимога позивача про стягнення з відповідача 20 000,00грн. - штрафу визнається судом обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із умов договору, зобов’язання відповідача перед позивачем щодо передачі матеріальних носіїв та виключних прав мало не грошовий характер. Що ж стосується обов’язку відповідача повернути кошти за непередані матеріальні носії, то зазначений обов’язок не породжує виникнення грошового зобов’язання по договору, а є відповідальністю за несвоєчасне виконання зобов’язання із передачі матеріальних носіїв.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції.

Суд також звертає увагу позивача на те, що нарахування 3% річних та збитків від інфляції (відповідальність за неналежне виконання грошового зобов’язання) на суму штрафу (який нараховується за невиконання або неналежне виконання зобов’язання) суперечить природі цивільного права. Оскільки як неустойка, так і 3% річних, збитки від інфляції є відповідальністю за неналежне виконання чи невиконання встановленого зобов’язання (один вид відповідальності не може бути нарахований на інший вид відповідальності).

Судові витрати у відповідності до ст. 49 ГПК покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, та враховуючи те, що відповідач не надав заперечення проти заявлених позовні вимоги, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими у переважній частині та такими, що підлягають задоволенню частково.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Ді Ві Ді компанія»(м. Київ, вул. Солом’янська, 14-а, ) на користь Національної телекомпанії України (м. Київ, вул. Мельникова, 42, ) 58176,00грн.-основного боргу, 20 000,00грн.-штрафу, 781,76грн.-державного мита, 91,60грн. - витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог –відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя В.В. Палій