ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 р.

№ 19/224

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.,

суддів

Заріцької А.О. (доповідач у справі),

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м. Рівне

на ухвалу

та постанову

господарського суду Рівненської області від 20 липня 2007 року

Львівського апеляційного господарського суду від 5 листопада 2007 року

у справі

господарського суду

№ 19/224

Рівненської області

за заявою

приватного підприємства "Стаміна", м. Рівне

про

визнання банкрутом

за участю представників:

ДПІ у м. Рівне

Шевчука В.С.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Стаміна", м. Рівне (далі –ПП "Стаміна") звернулося до господарського суду м. Києва з заявою про визнання банкрутом в порядку ст. 51 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ (зі змінами і доповненнями) (далі –Закон № 2343-ХІІ).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 25 травня 2007 року порушено провадження у справі № 19/224 про банкрутство ПП "Стаміна".

Постановою господарського суду м. Києва від 6 червня 2007 року (а.с. 38) ПП "Стаміна" визнано банкрутом відповідно до ст. 51 Закону № 2343-ХІІ та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено Гриняву С.М. та зобов’язано ліквідатора вчинити певні дії, зокрема, подати до офіційного друкованого органу оголошення про визнання боржника банкрутом.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 20 липня 2007 року у справі № 19/224 (суддя Коломис В.В.) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ПП "Стаміна", ліквідовано банкрута - ПП "Стаміна", провадження у справі припинено (а.с. 84).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, ДПІ у м. Рівне та заступник прокурора Рівненської області оскаржили її до Львівського апеляційного господарського суду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 5 листопада 2007 року (судді: Михалюк О.В. –головуючий, Новосад Д.Ф., Мельник Г.І.) апеляційну скаргу та апеляційне подання залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Рівненської області від 20 липня 2007 року - без змін.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою суду апеляційної інстанції ДПІ у м. Рівне звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить ухвалу суду першої інстанції від 20 липня 2007 року та постанову суду апеляційної інстанції від 5 листопада 2007 року у справі № 19/224 скасувати, справу направити для розгляду до господарського суду Рівненської області.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами ст.ст. 32, 40 Закону № 2343-ХІІ.

Колегія суддів Вищого господарського суду України обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Чинне законодавство про банкрутство пов’язує можливість відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку ст. 51 Закону з доведенням боржником обставин недостатності майна боржника для задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 25 травня 2007 року порушено провадження у справі № 19/224 про банкрутство ПП "Стаміна" за спрощеною процедурою, яка передбачена ст. 51 Закону.

Як вбачається з тексту заяви голови ліквідаційної комісії ПП "Стаміна" Гриняви С.М. 2 квітня 2007 2006 року засновником підприємства –Гордейчуком В.В. прийнято рішення про припинення діяльності товариства, шляхом його ліквідації, про створення ліквідкомісії та здійснення ліквідаційної процедури, кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги становить 23 500, 00 грн., заборгованість з виплати заробітної плати становить 32 267, 00 грн., активи, грошові кошти, а також будь-яке майно у ПП "Стаміна" відсутні, керуючись ст. 51 Закону голова ліквідаційної комісії звернувся до господарського суду з заявою про порушення провадження у справі за спрощеною процедурою.

Постанова господарського суду Рівненської області від 6 червня 2007 року про визнання боржника банкрутом мотивована тим, що боржник припинив свою діяльність та його майна недостатньо для задоволення вимог кредитора, оскільки ліквідаційна комісія, відповідно до вимог ст. 51 Закону, зобов'язана звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство юридичної особи, у разі, якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, а також за наявності інших ознак, що свідчать про неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати грошові зобов'язання після настання встановленого строку їх сплати, господарський суд дійшов висновку про наявність усіх підстав для визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Оскаржуваною ухвалою господарського суду першої інстанції від 20 липня 2007 року про затвердження звіту ліквідатора та припинення провадження у справі встановлено, що до господарського суду Рівненської області від ліквідатора надійшов звіт та ліківдаційний баланс банкрута для затвердження, з якого вбачається, що вимоги кредитора не задоволені, в зв'язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо активів банкрута, які підлягають включенню до ліквідаційної маси. Господарським судом встановлено, що виконані всі необхідні дії на стадії ліквідації банкрута, передбачені спеціальним Законом, наявні всі підстави для ліквідації ПП "Стаміна".

Погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 20 липня 2007 року, та в обґрунтування постанови, суд апеляційної інстанції вказав, що оскільки ліквідатором банкрута не було виявлено майна для погашення заборгованості перед кредитором, ухвала суду першої інстанції від 20 липня 2007 року про затвердження ліквідаційного балансу та ліквідацію ПП "Стаміна" є законною та обґрунтованою.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскаржувані судові акти попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм ст.ст. 104, 105, 110, 111 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 60 Господарського кодексу України (далі – ГК України), ст. 51 Закону та підлягають скасуванню виходячи з такого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги той факт, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 51 Закону якщо вартості майна боржника –юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язані звернутися в господарський суд із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Відповідно до вимог ч. 4, ст. 105 ЦК України, комісія з припинення юридичної особи поміщає в друкованих засобах масової інформації, в яких публікуються відомості про державну реєстрацію юридичної особи, що припиняється, повідомлення про припинення юридичної особи та про порядок і строк заявлення кредиторами вимог до неї. Цей строк не може становити менше двох місяців з дня публікації повідомлення про припинення юридичної особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі, у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягнення мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 110 ЦК України, якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа ліквідується в порядку, встановленому законом про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 60 ГК України, яка регулює загальний порядок ліквідації суб'єкта господарювання, ліквідаційна комісія оцінює наявне майно суб'єкта господарювання, який ліквідується і розраховується з кредиторами, складає ліквідаційний баланс та подає його власнику або органу, який призначив ліквідаційну комісію. Достовірність та повнота ліквідаційного балансу повинні бути перевірені у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що тільки після оцінки вартості наявного майна боржника, в порядку ст. 60 ГК України, публікації комісією з припинення юридичної особи повідомлення в порядку ст. 105 ЦК України для виявлення кредиторів, повідомлення органу державної податкової служби про ліквідацію підприємства та складання проміжного ліквідаційного балансу можливе з'ясувати питання про недостатність вартості майна боржника для задоволення вимог кредиторів та можливе звернення до господарського суду, після закінчення строку, який передбачений ст. 105 ЦК України, з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника в порядку ст. 51 Закону, яка передбачає спрощену процедуру банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи, заяви голови ліквідаційної комісії про порушення справи про банкрутство, до неї не доданий проміжний ліквідаційний баланс, складений відповідно до вимог ч. 1 ст. 111 ЦК України, який затверджується учасниками юридичної особи, не додані докази здійснення комісією з припинення юридичної особи повідомлення в офіційному друкованому органі у порядку ч. 4 ст. 105 ЦК України, та відсутні посилання на факти: здійснення оцінки наявного майна боржника, повідомлення органу державної податкової служби про ліквідацію підприємства у встановленому законодавством порядку, які необхідні для встановлення наявності чи відсутності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство за правилами ст. 51 Закону, вказані обставини, виходячи з вимог Закону, повинні бути в наявності та з'ясовані на момент порушення справи про банкрутство за спрощеною процедурою, що судом першої інстанції зроблено не було.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що в даному випадку, звернення з заявою про порушення справи про банкрутство та порушення провадження за спрощеною процедурою, яку регулює ст. 51 Закону, можливе лише після закінчення строку, який передбачений ч. 4 ст. 105 ЦК України.

Після розміщення комісією з припинення юридичної особи в друкованих засобах інформації повідомлення про припинення юридичної особи, в порядку ч. 4 ст. 105 ЦК України, цей факт стає загальновідомим.

Виходячи з викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду дійшла висновку про те, що справа про банкрутство ПП "Стаміна" порушена неправомірно, без належного з'ясування кола кредиторів боржника та обсягу кредиторської заборгованості, без наявності доказів повідомлення кредиторів комісією з припинення юридичної особи та дотримання строків, які передбачені ч. 4, ст. 105 ЦК України та всебічного встановлення, відповідно до вимог норм ЦК України та ГК України того факту, що вартості майна боржника, щодо якого власником прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, в зв'язку з чим у господарського суду були відсутні правові підстави для визнання постановою від 6 червня 2007 року боржника банкрутом на підставі ст. 51 Закону та закінчення ухвалою від 20 липня 2007 року спрощеної процедури банкрутства боржника, припинення провадження та ліквідації юридичної особи –ПП "Стаміна", чому суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 5 листопада 2007 року та ухвалу господарського суду Рівненської області від 20 липня 2007 року у справі № 19/224 скасувати.

Справу передати на розгляд до господарського суду Рівненської області.

Головуючий            І.Ю. Панова

Судді                                                                                   А.О. Заріцька

Л.В. Продаєвич