ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"04" листопада 2008 р.

Справа № 22/78-08-1591

Одеський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого:                      Мацюри П.Ф.

Суддів:                    Андрєєвої Е.І.,

Ліпчанської Н.В.

При
секретарі                    Юзьковій
А.В.

за
участю представників :

від
позивача   -             Смолей С.І. за дов "КМ 150729
від 13.12.2007р.

Від відповідача -           не з'явився

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця
ОСОБА_1

на
рішення   господарського суду
Одеської    області  від 15.07.2008р.

зі
справи № 22/78-08-1591

за
позовом  Державного підприємства
"Ізмаїльське лісове господарство"

до
Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

про
розірвання договору про сумісну діяльність

Встановив:

Державне підприємство „Ізмаїльське лісове господарство” звернулось до
господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо розірвання
договору про сумісну діяльність № 30 від 22.12.2004р.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 15 липня 2008р. (Суддя Торчинська Л.О. ) позов задоволено
повністю. Розірвано договір про сумісну діяльність №30 від 22.12.2004р.,
укладений між ДП "Ізмаїльське лісове господарство " та Фізичною
особою ОСОБА_1, мотивуючи наступним.

Відповідно до договору №30 від
22.12.2004р. п.1 сторони зобов'язались
без створення юридичної особи, щляхом об'єднання грошових коштів, майна
та інелектуальної власності спільно діяти в сфері ведення лісового та
ставкового господарства для досягнення спільних цілей - раціонального освоєння,
використання та якісного поліпшення водоймища на території площею 7 га.

Листом № 215 від 04.10.2005 р. відповідачу
було направлено повідомлення про невідповідність договору вимогам діючого
законодавства та пропозиція про приведення договору у відповідність з
законодавством України. Обговоривши пропозиції, сторони домовилися про
вирішення цього питання до 25.10.2005 р. Але питання було між сторонами не
вирішене і ніяких договорів та змін до договору не підписувались. Тому  позивач направив лист № 337 від 05.12.2005 р.
про розірвання договору, що передбачено п. 10.2. договору.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції,  Фізична особа
підприємець ОСОБА_1 звернувся  з
апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду в якій
просить скасувати рішення господарського суду від 15 липня 2008р. по справі №
22/78-08-1591, зазначивши що суд не обгрунтував своє рішення фактичними та
правовими підставами, не довів, які саме права позивача були порушенні та в
чому саме полягають порушення відповідачем зобов'язань за договором, які б були
істотними порушеннями договору. В чому є істотність цих порушень.

Ухвалою від 13 серпня 2008р.
вищенаведена апеляційна скарга Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 була прийнята
судовою колегією Одеського апеляційного господарського суду до провадження та
призначено розгляд на 04.09.2008р.

Однак неодноразово розгляд справи
відкладався у зв'язку з неявкою у судове засідання представника скаржника (
Ухвали ОАГС від 04.09.2008р., 14.10.2008р.)
повідомленого належним чином про що свідчать повідомлення про отримання
ухвал від 11.09.2008р. та від 21.10.2008р. Також у останньому засіданні
04.11.2008р. представник ОСОБА_1 був відсутній без поважних підстав, у зв'язку
з чим апеляційна скарга була розглянута за відсутності апелянта.

Заслухавши представника позивача,
ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та
обставини на які посилається скаржник, а також перевіривши додержання та
правомірність застосування судом першої інстанції норм процесуального та
матеріального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з нвступного.

22 грудня 2004 року між позивачем ДП
«Ізмаїльське лісове господарство»та відповідачем фізичною особою ОСОБА_1 було
укладено договір № 30 «Про сумісну діяльність», у відповідності до умов
договору сторони зобов'язались без створення юридичної особи, шляхом об'єднання
грошових коштів, майна та інтелектуальної власності спільно діяти в сфері
ведення лісового та ставкового господарства для досягнення спільних цілей -
раціонального освоєння, використання та якісного поліпшення водоймища на
території площею 7 га.

Відповідно до договору дана
територія  є природно-заповідною зоною та
прибережною захисною смугою уздовж озера. Для користування об'єктів
природно-заповідного фонду повинна бути проведена екологічна експертиза, яка є
обов'язковою у процесі господарської та іншої діяльності, що передбачено ст.ст.
26, 27 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища». Також
землі прибережної смуги відносяться до земель водного фонду, де потрібне
встановлення меж ділянки в натурі (на місцевості) і обов'язкове отримання
відповідного дозволу на відповідний вид діяльності. На цій земельній ділянці
забороняється діяльність, яка негативно впливає на її стан, а саме: розорювання
земель, будівництво будь-яких споруд, накопичування твердих відходів
виробництва, що передбачено Порядком користування земель водного фонду.

Пунктом 4 договору передбачено, що
відповідач зобов'язується використовувати водоймища та прилягаючу територію за
цільовим призначенням згідно з договором та забезпечити їх охорону.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Однак як свідчить наявний в  матеріалах справи  акт (а.с. 20)
перевірки земель державного лісового фонду від 13.03.2007р., проведений
комісією в складі директора ДП „Ізмаїльське лісове господарство”,
мисливствознавця, лісничого Вилківського лісництва щодо  огляду в натурі кв. 11 уч. 9  Вилківського лісництва було виявлено ряд
порушень, а саме що дім знаходиться в
невідповідному  стані, біля
будівлі знаходилося сміття, у лісі та біля сараю висять рибні сітки, було
найдено декілька стволів свіжо зрублених дерев (сосна) та кущів, а також у
стволи живих дерев вбиті дошки та різні металеві предмети і т.д.

Крім того, під час огляду в натурі
комісією в складі директора ДП „Ізмаїльське лісове господарство”,
мисливствознавця, лісничого Вилківського лісництва  кв. 10 вид. 25 Вилківського лісництва  дійшли висновку, що після пожежі, яка
відбулася 19.06.2007 р. частково пошкоджені дерева сосни кримської, в місячний
термін всохли до припинення росту в кількості 6 шт., діаметром на 20 - 2 шт.,
16 - 1 шт. 18-1 шт., 22 -1шт., 14-1шт., про що складено протокол № 053 від
20.07.2007 р., сума збитків склала 1265 грн., а також були виявлені (на березі)
браконьєрські сітки 13  про що також було
складено  акт від 20.07.2007р.,

За правилами ст. 1130 ЦК України за
договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно
діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові.

При здійсненні спільної діяльності
її учасники повинні  керуватись правилами
встановленими главою 77 ЦК України, які закріплюють загальні положення про
спільну діяльність та відповідно до закону, договорів і інших нормативних актів
які у певних умовах застосовуються.

Відповідно до ст.175 ГК України майново-господарськими
визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу
яких одна  сторона повинна вчинити
певну господарську дію або утриматися від певної дії, а друга сторона має право
вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним
кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 193 ГК
України, яка цілком кореспондується із ст.526 ЦК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу
України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами
або договором.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї
із сторін в силу положень ч. 2 ст. 598 цього Кодексу допускається лише у
випадках, встановлених договором або законом.

Судом першої інстанції обгрунтовано
було встановлено факт  порушення п. 4
договору оренди відповідачем, а саме не здійснення щомісячного перерахування на
рахунок позивача  платіжним дорученням
грошових внесків з квітня 2005р. у розмірі 10909,94грн. Даний факт не
оспорюється відповідачем, а супроводжується поясненями понесених витрат на
закупівлю рибних ресурсів і кормів та небажанням лісництва приймати кошти.

Сторони за договором про спільну
діяльність передбачили відповідальність на випадок порушення зобов'язань. В
п.п. 10.1, 10.2 договору передбачили, що порушенням зобов'язання є його
невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Невиконання пункту 4 договору яким
передбачено щомісячні перерахування відповідачем коштів на потреби сумісної
діяльності свідчить про неналежне виконання умов договору і є підставою для
розірвання договору.

З огляду на зазначене, господарським
судом прийнято рішення від 15.07.2008р. по справі № 22/78-08-1591 з врахуванням
всіх обставин справи, та чинного законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга
Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Вимоги щодо розподілу  прибутку, або витребування майна відповідно
до правил глави 77 ЦК України  сторони не
заявляли, а якщо виникнуть  у відповідача
то можуть бути вирішенн  у загальному
порядку.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П о с т а н о в и в:

Рішення  господарського суду Одеської  області від 15.07. 2008 р. по справі №
22/78-08-1591  залишити без змін, а
апеляційну скаргуФізичної особи підприємця ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у  касаційному порядку.

Головуючий
П.Ф.Мацюра

Судді:
Е.І. Андрєєва

Н.В.
Ліпчанська