ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2008 р.

№ 2-13/12162-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів

Хандуріна

Заріцької А.О. (доповідач у справі),

Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

установи заміський дитячий оздоровчий табір "Ісари" імені Віті Коробкова Кримської республіканської організації профспілки працівників охорони здоров'я України

на рішення

господарського суду Автономної Республіки Крим від 24 вересня 2007 року

у справі

№ 2-13/12162-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом

установи заміський дитячий оздоровчий табір "Ісари" імені Віті Коробкова Кримської республіканської організації профспілки працівників охорони здоров'я України

до

за участю третьої особи

виконавчого комітету Ялтинської міської Ради, м. Ялта

державного реєстратора виконавчого комітету Ялтинської міської ради Автономної Республіки Крим, м. Ялта

про

визнання рішення неправомірним

за участю представників сторін:

установи заміський дитячий оздоровчий табір "Ісари" імені Віті Коробкова Чурікової Т.Ю.,

В С Т А Н О В И В :

11 вересня 2004 року установа заміський дитячий оздоровчий табір "Ісари" імені Віті Коробкова Кримської республіканської організації профспілки працівників охорони здоров'я України (далі - позивач) звернулась до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до виконавчого комітету Ялтинської міської Ради (далі –відповідач) у якому просила:

- визнати неправомірним рішення державного реєстратора про залишення без розгляду заяви позивача щодо припинення юридичної особи шляхом ліквідації і виключення з ЄДРПОУ;

- визнати погашеними відповідно до ст. 112 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вимоги вісімнадцяти кредиторів;

- встановити факт відсутності у ліквідаційної комісії установчих документів позивача та оригіналу свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи;

- зобов'язати державного реєстратора виконавчого комітету Ялтинської міської ради АР Крим здійснити реєстраційні дії з припинення юридичної особи і виключення позивача з ЄДРПОУ на підставі заяви від 5 вересня 2007 року і доданих до неї документів (а.с. 8, 9).

17 вересня позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог у якій просив суд визнати неправомірними рішення державного реєстратора та зобов'язати його здійснити реєстраційні дії з припинення юридичної особи і виключення позивача з ЄДРПОУ (а.с. 80) .

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 24 вересня 2007 року у справі № 2-13/12162-2007 (суддя Жукова А.І.) позов задоволено частково, визнано неправомірним рішення державного реєстратора виконавчого комітету Ялтинської міської ради Автономної Республіки Крим, м. Ялта (далі –державний реєстратор) про залишення без розгляду заяви позивача у справі щодо припинення юридичної особи шляхом ліквідації, зобов'язано державного реєстратора здійснити реєстраційні дії з припинення юридичної особи і виключити позивача з ЄДРПОУ на підставі заяви від 5 вересня 2007 року і доданих до неї документів, стягнуто з відповідача на користь позивача 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, в іншій частині провадження у справі припинено на підставі п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить змінити оскаржуване рішення в частині припинення провадження за позовними вимогами про визнання вимог кредиторів погашеними відповідно до ст. 112 ЦК України та залишити вказані позовні вимоги без розгляду.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України Шульги О.Ф. від 14 січня 2008 року № 02-12/І/1 у зв'язку з відпусткою судді Панової І.Ю. колегія для перегляду справи у касаційному порядку визначена у складі суддів: Хандурін М.І. - головуючий, Заріцька А.О., Продаєвича Л.В.

Колегія суддів Вищого господарського суду України перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 1, 4 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати рішення першої інстанції, постанову апеляційної інстанції повністю або частково і припинити провадження у справі чи залишити позов без розгляду повністю або частково.

В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що ним в процесі розгляду справи була подана заява про уточнення позовних вимог від 17 вересня 2007 року, в якій лише було уточнено його вимоги, а не було заявлено про відмову від позовної вимоги про визнання вимог кредиторів погашеними відповідно до ст. 112 ЦК України, на підставі чого суд, керуючись ст. 81 ГПК України, мав залишити дану позовну вимогу без розгляду.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції послався на те, що уточнюючи позовні вимоги представник позивача просив провадження у справі по пункту 3 первісних позовних вимог припинити. Із позовної заяви вбачається, що первісно було заявлено чотири вимоги, пункт 3 містив інші вимоги ніж ті, за якими, на думку заявника касаційної скарги, суд припинив провадження.

Із касаційної скарги вбачається, що після письмового уточнення вимог у судовому засіданні представник позивача не підтримував вимог про визнання вимог кредиторів, відповідно до ст. 112 ЦК України, погашеними і вважав, що суд у такому випадку залишить їх без розгляду.

Матеріалами справи і оскаржуваним рішенням господарського суду встановлено, що при розгляді справи йшла мова про вимоги 18 кредиторів, які до участі у справі не залучалися, проте суд, розглядаючи справу по суті, дав оцінку обставинам, пов'язаним з вимогами кредиторів та з наявністю майна у боржника і зробив висновок про те, що вони відповідно до ст. 112 ЦК України вважаються погашеними.

З касаційної скарги вбачається, що саме за цими вимогами суд припинив провадження у справі. З самого рішення суду першої інстанції однозначно встановити, у якій частині провадження у справі припинено, неможливо.

Резолютивна частина рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 24 вересня 2007 року містить запис у "У іншій частині провадження у справі припинити по п. 4 ст. 80 ГПК України", проте мотивувальна частина рішення суду посилань на вимоги, у яких саме припиняється провадження, та на умови і підстави припинення провадження, не містить (а.с.90).

Заява про уточнення вимог у друкованому тексті містить дві вимоги, крім того має рукописний припис про припинення провадження у справі по одному з пунктів позовних вимог, при цьому пункт написаний нерозбірливо (має виправлення) (а.с. 80), суд в рішенні прийняв до уваги це як пункт 3 первісних позовних вимог, разом з тим під пунктом 3 у позовній заяві містяться вимоги про встановлення відповідного факту, а вимоги про визнання погашеними вимог кредиторів, про які йдеться у касаційній скарзі, вказані у іншому пункті.

До того ж, припиняючи на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України провадження у справі в частині вимог позивача про визнання вимог кредиторів погашеними, суд першої інстанції не виконав вимог ч. 6 ст. 22, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 78 ГПК України, - не роз’яснив позивачу наслідків відмови від частини вимог, не перевірив чи не суперечать ці дії законодавству або не порушують чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, не виконав інших вимог вказаних вище норм процесуального права.

Відповідно до п. 4 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом. У випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

У випадку відмови позивача від позову (п. 4 ст. 80 ГПК України) господарський суд повинен був керуватись ч. 6 ст. 22 ГПК України.

Згідно з ч. 6 ст. 22 ГПК України господарський суд не приймає відмови від позову якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно з вимогами ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо: позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано; у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; позивач не звертався до установи банку за одержанням з відповідача заборгованості, коли вона відповідно до законодавства мала бути одержана через банк; позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору; громадянин відмовився від позову, який було подано у його інтересах прокурором.

Перелік підстав залишення позову без розгляду є вичерпним. Після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися до господарського суду в загальному порядку.

Проте, у касаційний скарзі позивачем не зазначено жодної з наведених підстав для залишення позовної вимоги без розгляду, а вказано лише на порушення місцевим господарським судом ст. ст. 80 і 81 ГПК України, та заявлено про залишення вимоги без розгляду.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 1117 ГПК України у касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Позивачем у господарському суді першої інстанції заявлялась вимога про визнання погашеними відповідно до ст. 112 ЦК України вимог кредиторів, матеріали справи не містять даних про те, що позивач у суді першої інстанції заявляв про залишення цих вимог без розгляду, питання щодо заяви позивача про припинення провадження у справі в частині визнання вимог кредиторів погашеними, судом першої інстанції належно не перевірено, а у касаційній скарзі позивач просить Вищий господарський суд України залишити дану вимогу без розгляду.

Керуючись ч. 3 ст. 1117 ГПК України колегія суддів вважає, що у Вищого господарського суду України відсутні повноваження для розгляду вимоги позивача, наведеної у його касаційній скарзі. Відповідно, у суду касаційної інстанції відсутні і правові підстави для задоволення як вимоги про залишення частини його позову без розгляду так і касаційної скарги.

Враховуючи зазначене, а також те, що місцевим господарським судом не досліджувались підстави залишення позовної заяви, в частині вимоги щодо визнання погашеними відповідно до ст. 112 ЦК України вимог кредиторів, без

розгляду, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим винесено з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Оскільки всі первісні позовні вимоги установи заміського дитячого оздоровчого табору "Ісари" імені Віті Коробкова у позовній заяві обґрунтовані спільними обставинами і при розгляді справи вказаним обставинам суд дав відповідну правову оцінку, а потім, у невизначеній належно частині, провадження у справі припинив, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді суду слід уточнити вимоги позивача, з врахуванням положень ч. 4 ст. 22 ГПК України, та з врахуванням вимог ст. 12 ГПК України щодо підсудності вимог, об'єднаних у первісній позовній заяві дитячого оздоровчого табору "Ісари" імені Віті Коробкова .

Крім того, враховуючи, що позовна заява підписана головою ліквідаційної комісії позивача, а заява про уточнення позовних вимог –представником за довіреністю Грабовським Ю.Л., колегія суддів вважає доцільним при новому розгляді справи перевірити належність повноважень представника на уточнення позовних вимог, оскільки довіреність посилань на такі повноваження не містить (а.с. 10).

Господарський суд першої інстанції у рішенні посилався на постанову Вищого господарського суду України у справі № 2-26/10026-2005(2-26/2865-2006) від 13 червня 2007 року, у зв'язку з чим колегія суддів вважає необхідним зазначити, що вказана постанова Вищого господарського суду України не є чинною, оскільки скасована Постановою Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року по вказаній справі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу установи заміський дитячий оздоровчий табір "Ісари" імені Віті Коробкова Кримської республіканської організації профспілки працівників охорони здоров'я України задовольнити частково.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 24 вересня 2007 року скасувати.

Справу № 2-13/12162-2007 передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий М. Хандурін

Судді А. Заріцька

Л. Продаєвич