ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2008 р.

№ 2-11/9948-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кравчука Г.А.

суддів :

Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача

Кустової Н.Г. –голови правління

відповідачів:

не з’явилися

третьої особи

не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

1.          Комунального підприємства "Управління міського господарства"

2.          Відділу по управлінню комунальною власністю Алуштинської міської ради

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.10.2007 р.

у справі

№2-11/9948-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом

Відкритого акціонертого товариства “Алуштинська міська друкарня”

до

Алуштинської міської ради

третя особа

Комунальне підприємство “Управління міського господарства”

про

поновлення порушеного права оренди майна

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 27.02.2008 року.

В липні 2007 року до господарського суду Автономної республіки Крим Відкритим акціонерним товариством “Алуштинська міська друкарня” подано позов (з уточненнями) про визнання договору оренди №36 від 02.06.1997 року продовженим до 02.06.2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 червня 1997 року між позивачем та Фондом майна Автономної республіки Крим в місті Алушта терміном на 10 років укладений договір оренди державного майна №36. Оскільки власник приміщення після спливу строку договору оренди не здійснив будь-яких дій направлених на повернення орендованого майна, то позивач вважав, що згідно умов договору він є продовженим до 02.06.2017 і продовжив виконувати свої обов’язки орендаря. Однак, орендодавець, не відмовляючись від договору оренди після закінчення терміну його дії, має намір передати майно, яке є об’єктом оренди третім особам. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що порушують його права та законні інтереси.

Рішенням господарського суду Автономної республіки Крим від 16.08.2007 року (суддя – Цикуренко А.С.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.10.2007 року (судді –Антонова І.В., Котлярова О.Л., Лисенко В.А.) позов задоволено, договір оренди нерухомого майна №36 від 02.06.1997 року, укладений між ВАТ “Алуштинська міська друкарня” та Фондом майна АРК (правонаступник –Алуштинська міська рада, балансоутримувач майна –КП “Управління міського господарства”) визнаний продовженим до 02.07.2017 року.

Рішення та постанова судів мотивовані статтею 764 Цивільного кодексу України, статтями 17, 28 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою, Алуштинська міська рада та Комунальне підприємство “Управління міського господарства” звернулися до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення та постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28 січня 2008 року касаційні скарги у даній справі об’єднані в одне касаційне провадження.

Доводи касаційних скарг обгрунтовані тим, що судове рішення не засноване на повному, всебічному та об’єктивному вивченні обставин справи, а факти, встановлені судом, не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами. Скаржники стверджують, що висновки суду стосовно того, що жодна з сторін не здійснювала будь-які дії, направлені на повернення орендованого майна і не заявляла про припинення договору оренди, не відповідають дійсності. Крім того, скаржники вважають, що суди попередніх інстанцій необгрунтовано не залучили Представництво Фонду майна Автономної республіки Крим у м.Алушта та відділ по управлінню комунальною власністю Алуштинської міської ради, що є порушенням статей 24, 43 Господарського процесуального кодексу України та є підставою для скасування рішення суду.

У відзиві на касаційні скарги ВАТ “Алуштинська міська друкарня" просить прийняті у справі рішення залишити без змін як законні та обґрунтовані, а касаційні скарги –без задоволення як безпідставні. Додатково представник позивача пояснив, що між ВАТ “Алуштинська міська друкарня" та Алуштинською міськрадою досягнуто домовленості про продовження спірного договору оренди, у зв'язку з чим між названими сторонами укладено додаткову угоду №3 від 22.10.2007 року та додаткову №4 від 01.11. 2007 року до договору №36 від 02.06.1997 року.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, розглянувши та обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 червня 1997 року між позивачем та Фондом майна Автономної республіки Крим в місті Алушта укладений договір оренди державного майна №36, а також додаткові угоди до договору за якими орендодавець передає, а орендар (позивач) приймає у термінове платне володіння та користування нежилі приміщення площею 803,1 кв.м., розташовані за адресою: м.Алушта, вул. В.Хромих, 27.

Згідно з пунктом 1.3 договору вказане майно передається орендарю для розміщення міської друкарні. Пунктом 4.1 та 4.2. договору передбачено, що договір укладається терміном на 10 років з моменту початку його дії. Договір вступає в дію з 02 червня 1997 року та припиняє дію 02 червня 2007 року.

Відповідно до пункту 3.2.2 договору орендодавець зобов'язаний у випадку припинення дії або дострокового розірвання договору свочасно прийняти від орендаря майно на протязі 10 днів з моменту прийняття такого рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 травня 2007 року комунальним підприємством “Управління міського господарства” на адресу позивача направлено лист з проханням повернути майно, яке орендується згідно з актом прийому-передачі у зв’язку з закінченням строку дії договору оренди нежитлового приміщення по вул.Хромих, 27 в м. Алушті.

Однак ані комунальне підприємство “Управління міського господарства”, ані Алуштинська міська рада після спливу строку дії договору №36 будь-яких дій, направлених на повернення орендованого майна від позивача не здійснили. Більш того, жодною із сторін договору на протязі місячного строку після спливу терміну дії договору про його припинення або зміну його умов не заявлено.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що після спливу терміну дії договору оренди підприємством “Управління міського господарства” в м.Алушта позивачеві виставлялись рахунки з орендної плати, які були оплачені позивачем.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності регулюються цим законом. Тобто зазначений закон є спеціальним.

Відповідно до частини 2 статті 17 зазначеного закону, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з статтею 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Стаття 28 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”

забезпечує орендареві захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду попередніх інстанцій, що з врахуванням наведених обставин договірні відносини між позивачем та комунальним підприємством “Управління міського господарства” після закінчення дії договору фактично продовжилися.

Це підтверджується також і тим, що вже після прийняття оскаржуваних рішень сторонами укладено додаткові угоди №3 від 22.10.2007 року та №4 від 01.11. 2007 року до договору №36 від 02.06.1997 року.

Доводи касаційних скарг стосовно того, що на підставі рішення №14/222 від 23.05.2007 права та обов’язки за договором оренди перейшли до відділу по управлінню комунальною власністю Алуштинської міськради, що є підставою вважати відділ належним відповідачем по справі спростовуються тими обставинами, що стороною в оспорюваному договорі було саме Представництво Фонду майна Автономної республіки Крим у м.Алушта, правонаступником якого в частині права власності на майно, що є об’єктом оренди, виступає Алуштинська міська рада, а балансоутримувачем –комунальне підприємство “Управління міського господарства”. Зазначені особи залучені до участі у справі і використали належні їм процесуальні права.

Щодо посилання скаржниками на статтю 118 Закону України “Про державний бюджет на 2007 рік”, то у рішенні по справі №1-29/2007 Конституційний суд України визначив, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України –він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, ...тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, згідно вказаного рішення Конституційного суду України, оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Бюджетному кодексі України, цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

Згідно зі ст.1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Тому доводи касаційних скарг щодо неправильної оцінки та недостатньої перевірки апеляційним господарським судом доказів у справі не входять до повноважень суду касаційної інстанції і не можуть бути підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень.

З огляду на викладене та виходячи з меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятої у справі постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Комунального підприємства "Управління міського господарства" та Відділу по управлінню комунальною власністю Алуштинської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.10.2007 р. у справі № 2-11/9948-2007 залишити без зміни.

Головуючий суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.