ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.01.08

Справа № 2/511-07.

За позовом: Виробничо-комерційного підприємства «Спектр-СІП» (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю), м. Суми

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компан», м. Суми

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: Відкрите

акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового

залізничного транспорту» в особі Сумської філії, м. Суми

про стягнення 26715 грн. 65 коп. та усунення перешкод у користуванні майном

СУДДЯ           СОП‘ЯНЕНКО О.Ю.

При секретарі судового засідання Петен Я.Л.

пРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Подопригалов О.В.

Від відповідача: Нестеренко А.В.

Від третьої особи: Лисенко В.М.

У розгляді справи оголошувались перерви: з 10.12.2007 р. до 12-10 год. 24.12.2007 р. та з 24.01.2008 року до 11-00 год. 28.01.2008 року.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача 26715 грн. 65 коп. в рахунок сплати коштів за користування чужим майном за період з 29.04.2007 року по 28.08.2007 року; припинити користування майном, а саме залізничними коліями від стрілочного переводу № 102 до СП № 42 колія № 21 довжиною 326м від СП № 102 до СП № 174, шляхом заборони його використання для подачі та прибирання вагонів, прибуваючих на адресу відповідача; стягнути з відповідача державне мито у розмірі 267 грн. 16 коп. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач 01.11.2007 р. подав відзив на позовну заяву № б/н, в якому вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, оскільки рішенням господарського суду Сумської області від 29.05.2007 р. по справі № 17/119-07 право власності на стрілочні переводи №№ 102, 42 та залізничну під‘їзну колію визнано за ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», тому просить суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 26.11.2007 р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача було залучено Відкрите акціонерне товариство «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Третя особа надала пояснення по справі від 01.02.2008 року, де зазначає, що позовні вимоги суперечать діючому законодавству, є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення по справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Листом № 149 від 29.04.2007 р. позивач – ВКП «Спектр-СІП» направив відповідачу – ТОВ «Компан» проект договору б/н від 29.04.2007 р. по наданню додаткових послуг на часткове користування під‘їзними коліями. Відповідно до розділу 2 цього договору на основі правил технічної експлуатації залізничних колій «Виконавець» (позивач) забезпечує їх обслуговування з метою надання в часткове користування «Підприємству» (відповідачу), за що «Підприємство» сплачує кошти «Виконавцю» згідно долі його участі у використанні цих колій в загальному обсягу вагонообороту, яка складає 34%. «Виконавець» здійснює комплексне та поточне утримання колійного господарства, наданого у часткове використання «Підприємству».

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальний порядок укладення господарських договорів врегульований ст. 181 ГК України, відповідно до якої проект договору може бути запропонований будь-якою стороною. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір і повертає примірник другій стороні, а за наявності заперечень щодо окремих умов договору складає протокол розбіжностей.

Відповідачем зазначений вище проект договору залишений без розгляду.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на приписи ст.ст. 402, 403 ЦК України. Проте, зазначеними статтями визначений порядок встановлення та зміст сервітуту.

Статтею 401 ЦК України встановлено, що сервітут – це право користування чужим майном, що може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 1 ст. 402 ЦК України). Особа, яка користується сервітутом, зобов‘язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Матеріалами справи встановлено, що позивач не є власником залізничних колій від стрілочного переводу № 102 до СП № 42 колія № 21 довжиною 326м від СП № 102 до СП № 174, оскільки згідно мотивувальної частини постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.07р. по справі № 17/119-07 залізнична колія № 21 та стрілочні переводи №№ 42, 102 та 174 в установленому порядку з державної власності не вибували, а тому не є власністю позивача. Перебування зазначеного майна на балансі позивача, наявність Технічного паспорту під‘їзних залізничних колій тощо, не спростовує висновків, викладених у постанові Харківського апеляційного господарського суду, що згідно ст. 105 ГПК України набрала законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, позивачем не надано доказів встановлення сервітуту щодо користування майном, яке, на його думку, належить йому, тим більше, що право власності на це майно (залізничні колії та стрілочні переводи) позивачем суду не доведено.

Слід зазначити, що згідно з ч.2 ст. 908 ЦК України загальні умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу і відповідальність сторін по цим перевезенням визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про транспорт" відносини підприємств різних видів транспорту під час перевезення пасажирів та вантажів визначаються кодексами (статутами) окремих видів транспорту, а також укладеними на їх основі договорами.

Так, 17.01.2007 р. між СТГО Південна залізниця та Сумською філією ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» укладено договір №3/109 про експлуатацію залізничної під'їзної коли з метою подачі-забирання вагонів для підприємств (контрагентів) визначених у додатку до договору. Одним із таких контрагентів є Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Компан" - з яким у відповідності до викладеного, третьою особою – Сумською філією ВАТ „Київ-Дніпровське МППЗТ" укладено договір № 56 від 01 квітня 2007 року про надання послуг з перевезення вантажів.

Статтею 73 Статуту Залізниць України, п.2.7 «Правил обслуговування залізничних під'їзних колій» визначено, що порядок обслуговування контрагентів -підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентом (відповідачем) і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія (3-тя особа). Відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вагонів та вантажів - несе підприємство, якому належить залізнична під‘їзна колія.

Фактичне використання під'їзних колій та стрілочних переводів для подачі та прибирання вагонів, прибуваючих на адресу відповідача, здійснюється третьою особою відповідно договору № 56.

Відповідно до п. п. 6, 7 ст. 179 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, але з урахуванням всіх обставин справи позивач не подав суду належних доказів, які б об‘єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію, в зв‘язку з чим вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні позову –відмовити.

СУДДЯ СОП‘ЯНЕНКО О. Ю.

Повний текст рішення підписаний 04.02.2008 р.