ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2008 р. Справа № 29/41-08

вх. № 653/5-29

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Корнев В.М.

відповідача - Артюх Ю.В. 3-ї особи - Артюх Ю.В.

розглянувши справу за позовом

ТОВ "Дольове комерційне підприємство "Укржитлоспецхолдінг", м. Київ

до ТОВ "Струм", м. Х-в 3-я особа - ТОВ "Вітал - Тер"

про визнання недійсними установочних документів

ВСТАНОВИВ:

Позивачем до суду була подана позовна заява, в якій він просить суд : - визнати недійсним установчий договір, про створення про створення та діяльність відповідача від 12.11.01 з усіма наступними змінами та доповненнями,

- визнати недійсним статут відповідача з усіма наступними змінами та доповненнями,

- скасувати запис про проведення державної реєстрації відповідача,

- припинити відповідача шляхом ліквідації,

- зобов’язати державного реєстратора внести до реєстру запис про державну реєстрацію припинення відповідача

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує.

Ухвалою суду від 20.03.08 до участі у справі у якості третьої особи було залучено ТОВ "Вітал - Тер".

Позивач заявив клопотання про витребування від державного реєстратора реєстраційної справи ТОВ "Струм", яке було прийнято судом до розгляду.

Відповідач проти клопотання позивача заперечує.

Третя особа проти клопотання позивача заперечує.

Розглянувши клопотання позивача, суд відмовляє в його задоволенні, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наведене положення закону встановлює обов’язок отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

В якості доказів, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, були надані статут, установчий договір, протокол зборів учасників та свідоцтво про державну реєстрацію відповідача, які були засвідчені представником позивача. Виходячи з наведеного, можна зробити висновок про наявність в розпорядженні позивача оригіналів усіх наведених документів або отримання копій з оригіналів наведених документів особисто представником позивача, а відповідно до ст. 11 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» оригінали статуту, установчого договору, протоколу про створення юридичної особи зберігаються в реєстраційній справі у державного реєстратора.

24.03.08 сторони в судовому засіданні заявили клопотання про продовження строків вирішення спору до 27.03.08 у зв"язку з тим, що позивачем не було надано суду згоду на оголошення вступної та резолютивної частин рішення по справі.

Вказане клопотання задоволено судом.

В судовому засіданні, яке розпочалося 24.03.08 було оголошено перерву до 27.03.08 для підготовки повного тексту рішення по справі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд, визнав позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В позовній заяві позивач, в якості обґрунтування порушеного права посилається на ту обставину, що відповідач своїми діями не визнає його право власності на нежитлову будівлю літ. А-2, що розташована у м. Харкові по пр. Тракторобудівників, 57, оскільки порушення допущені при реєстрації відповідача призвели до того, що він незаконно існує в якості юридичної особи і має змогу оспорювати право власності позивача.

Відповідно до абз. 1, 2 підрозділу 2 розділу 1 Узагальнень судової практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням Закону України "Про господарські товариства" у частині регулювання діяльності акціонерних товариств, затверджених постановою Президії Верховного Суду України від 03.03.2004 р. № 15, позов про визнання недійсними установчих документів товариства може бути подано будь-яким підприємством чи організацією, яка вважає порушеними свої права чи охоронювані законом інтереси у зв'язку із створенням (державною реєстрацією) акціонерного товариства.

У п. 4.3 рекомендації Президії Вищого господарського суду України «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин» від 28.12.2007 р. N 04-5/14 зазначено, що стаття 1 ГПК надає підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Тому якщо за наслідками розгляду справи господарським судом не встановлено порушення прав або охоронюваних законом інтересів позивача у зв'язку з невідповідністю змісту установчих документів закону або недотриманням закону під час їх прийняття, суд не має підстав для прийняття рішення про визнання установчих документів товариства або їх окремих положень недійсними.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач в якості обґрунтування порушення своїх прав, посилається на дії відповідача, пов’язані з придбанням нерухомості і відстоюванні свого права на зазначену нерухомість. В той же час, зі змісту позовної заяви не вбачається порушень прав позивача, пов’язаних з процесом складання установчих документів та їх реєстрацією у відповідних органах.

Не може розглядатись в якості обставини, яка обґрунтовує порушення права позивача, дії відповідача щодо відстоювання належного йому права власності в судових органах, оскільки звернення до суду за захистом порушеного права не може кваліфікуватись як порушення права відповідача у відповідному судовому процесі.

Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що недоліки установчих документів відповідача шляхом використання їх зацікавленими особами можуть призвести до значних матеріальних збитків позивача. По-перше, позивач не довів яким саме чином недоліки установчих документів, якщо вони взагалі є в наявності, можуть бути використані зацікавленими особами. По-друге, оспорювання права власності позивача на певну нежитлову будівлю може мати наслідком встановлення незаконності володіння зазначеною будівлею з боку позивача, тобто порушення прав ТОВ «Струм», а не позивача. Такі обставини виключають можливість нанесення збитків позивачу, оскільки будь-які матеріальні витрати пов’язані з незаконним володінням будівлі будуть вчинені позивачем з його вини. Фактично в позовній заяві позивач стверджує, що внаслідок реалізації свого конституційного права на судовий захист відповідач порушує його права.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що у позивача відсутнє порушення прав або охоронюваних законом інтересів у зв’язку з можливою невідповідністю змісту установчих документів закону або недотриманням закону під час їх прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наведене положення закону встановлює обов’язок отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

В якості доказів, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, були надані статут, установчий договір, протокол зборів учасників та свідоцтво про державну реєстрацію відповідача, які були засвідчені представником позивача.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» оригінали статуту, установчого договору, протоколу про створення юридичної особи зберігаються в реєстраційній справі у державного реєстратора. Відповідно до ст. 13 того ж закону витребування документів з реєстраційних справ відбувається тільки на підставі рішення суду, в такому випадку державний реєстратор особисто засвідчує копії документів.

Оригінали статутних документів також зберігаються безпосередньо у відповідача. Що ж стосується свідоцтва про державну реєстрацію, то його оригінал може знаходитись виключно у відповідача. Необхідно відмітити, що свідоцтво про державну реєстрацію 2001 р., яке було надано позивачем, в оригіналі взагалі не існує, оскільки воно є свідоцтвом старого зразка і відповідно до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» було замінено на свідоцтво нового зразка.

Крім того, в якості доказів по справі, позивачем були надані копії протоколів допитів в якості свідка певних осіб, які були засвідчені особисто представником позивача.

Відповідно до ст. 121 КПК України дані досудового слідства можна оголосити лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсягу, в якому вони визнають можливим. За змістом зазначеної статті дані досудового слідства можуть бути відомі лише певному колу осіб, які мають певний процесуальний статус у кримінальній справі (свідок, потерпілий, захисник, експерт тощо), право на розголошення даних досудового слідства безпосередньо прокурором або слідчим не передбачено.

Позивач не надав суду доказів, що підтверджують процесуальний статус позивача в кримінальній справі, за якою були складені протоколи допиту, та наявність дозволу слідчого або прокурора на розголошення змісту зазначених протоколів.

Крім того, протоколи допиту свідків не містять посилання на відповідно кримінальну справу, за якою вони були складені, що порушує вимоги ст. 68, ст. 270 КПК України.

Необхідно відмітити, що позивачем були завірені копії з копій зазначених протоколів, що прямо протирічить вимогам ст. 36 ГПК України, а копія протоколу допиту в якості свідка Гордієнка Г.Ф. нечітка та зрозуміти її зміст неможливо.

За таких обставин, надані позивачем докази не є допустимими по цій справі та не приймаються судом.

Як вбачається з заявлених позовних вимог, позивачем за позовною вимогою про визнання недійсним установчого договору в якості відповідача визначено ТОВ «Струм».

Відповідно до абз. 4 підрозділу 2 розділу 1 Узагальнень судової практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням Закону України "Про господарські товариства" у частині регулювання діяльності акціонерних товариств, затверджених постановою Президії Верховного Суду України від 03.03.2004 р. № 15 вирішення справи про визнання недійсними установчих документів (установчого договору та статуту) акціонерного товариства та скасування державної реєстрації без залучення як відповідачів осіб, що є засновниками акціонерного товариства, розцінюється як порушення процесуального законодавства, оскільки засновники акціонерного товариства є тими особами, які мають відповідати за позовом у частині вимог про визнання недійсним установчого договору товариства.

Відповідне положення також міститься в п. 4.10 рекомендації Президії Вищого господарського суду України «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин» від 28.12.2007 р. N 04-5/14.

Крім того, відповідно до п. 1.5 рекомендації спори за позовами осіб, що не є учасниками (акціонерами) господарського товариства, до господарського товариства за своїм суб'єктним складом не належать до корпоративних. Справи з відповідних спорів залежно від складу сторін розглядаються господарськими або загальними судами. Відповідне положення міститься в абз. 8 підрозділу 2 розділу 1 Узагальнень судової практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням Закону України "Про господарські товариства" у частині регулювання діяльності акціонерних товариств, затверджених постановою Президії Верховного Суду України від 03.03.2004 р. № 15.

Як вбачається зі змісту установчого договору ТОВ «Струм», засновниками зазначеного товариства є гр. Магда Т.А. та гр. Гордієнко Г.Ф., тобто фізичні особи. Таким чином, розгляд зазначеної позовної вимоги повинен відбуватись з обов’язковим залученням зазначених осіб, в якості відповідачів по справі, в суді загальної юрисдикції.

Виходячи з наведеного, вимога про визнання недійсним установчого договору ТОВ «Струм» не підлягає розгляду в господарських судах України, а провадження по справі підлягає припиненню в цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до п. 4.6 рекомендації Президії Вищого господарського суду України «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин» визнання недійсним установчого договору акціонерного товариства, товариства з обмеженою чи з додатковою відповідальністю, створеного до набрання чинності ГК України та ЦК України, не є підставою скасування державної реєстрації товариства або визнання недійсним запису про державну реєстрацію товариства. Зазначене твердження ґрунтується на тій обставині, що з набрання законної сили новим ГК України та ЦК України установчий договір товариства не визнається в якості установчого документа товариства з обмеженою відповідальністю.

Крім того, необхідно зазначити, що як на підставу для визнання недійсним установчого договору відповідача, позивач посилається на протокол допиту від 13.05.2005 р. одного з засновників ТОВ «Струм» - Гордієнко Г.Ф. , в якому він, зазначив, що підписував установчий договір та статут відповідача без наміру створення юридичних наслідків. По-перше, необхідно зазначити, що наведений протокол, як було вказано вище, не було прийнято судом як доказ по справі, по-друге, зазначене твердження позивача спростовується подальшими діями п. Гордієнко Г.Ф., в якості засновника та учасника ТОВ «Струм» (протокол №2 від 19.11.2001 р., протокол №3 від 21.11.2001 р.).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач в якості підстави визнання статуту відповідача недійсним зазначає про відсутність протоколу засновників про його затвердження, а також про те, що п. Строгов С.Л., який став учасником відповідача 11.11.2004 р., в протоколі допиту від 27.05.2005 р. зазначив, що він не має і не мав жодного відношення до ТОВ «Струм». Наведені обставини дають позивачу підстави стверджувати, що відповідач є фіктивною фірмою, а статут відповідача повинен бути визнаний недійсним на підставі ст. 49 ЦК УРСР.

Однак, суд, визнав такі посилання позивача необгрунтованими, оскільки, відповідно до норм ЗУ «Про господарські товариства» зі змінами, який діяв на момент реєстрації ТОВ «Струм» (2001 р.), для створення товариства з обмеженою відповідальністю не є обов’язковим проведення установчих зборів і складення за їх результатами відповідного протоколу. Відповідно до п. 3 Положення «Про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності», затвердженого постановою КМУ від 25.05.1998 р. № 740, яке діяло на момент реєстрації ТОВ «Струм», для державної реєстрації юридичної особи органу реєстрації подається рішення власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу про створення юридичної особи (крім приватного підприємства). Якщо власників або уповноважених ними органів два і більше, таким рішенням є установчий договір.

Як вбачається з доданих позивачем до позовної заяви документів, на момент реєстрації ТОВ «Струм» був в наявності установчий договір зазначеного товариства, який одночасно є рішенням власників про створення ТОВ «Струм». За таких обставин, діюче на момент створення ТОВ «Струм» законодавство не вимагало для реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю наявність протоколу зборів засновників зазначеного товариства.

Посилання позивача на протокол зборів учасників ТОВ «Струм» від 12.11.2001 р. №1 не може бути прийнято до уваги, оскільки вказані збори відбувались вже після реєстрації товариства і набуття засновниками товариства статусу учасників ТОВ «Струм».

Також, не можуть бути прийняті судом до уваги факти, які містяться в протоколі допиту п. Строгова С.Л., оскільки, як було зазначено вище, такий протокол не є допустимим доказом по цій справі.

Необхідно зазначити, що відповідно до п. 4.5 рекомендації Президії Вищого господарського суду України «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин» статут є локальним нормативним актом, а не правочином, тому до нього не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину. За таких обставин, правовою підставою для визнання недійсним статуту ТОВ «Струм» не може бути в тому числі і ст. 49 ЦК УРСР, на яку посилається позивач.

Крім того, в позовній заяві позивач не зазначає в якій частині статут ТОВ «Струм» не відповідає вимогам ст. ст. 4, 37 ЗУ «Про господарські товариства», на порушення яких посилається позивач в позовній заяві. При цьому необхідно мати на увазі, що відсутність обов’язкових відомостей в статутних документах, що передбачені в наведених статтях закону, може бути підставою для скасування їх державної реєстрації тільки в тому випадку, якщо таке порушення не може бути усунуто шляхом внесення відповідних змін. Таке правило безпосередньо передбачено в ч. 2 ст. 110 ЦК України і про це вказує ВГСУ в п. 4.1 та 4.2 вищенаведених рекомендацій. Тому навіть виявлення відсутності в статутних документах обов’язкових відомостей не може бути підставою для визнання їх недійсними.

Виходячи з наведеного, вимога про визнання недійсним статуту відповідача з наступними змінами не підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги, що вимоги про скасування запису про проведення державної реєстрації ТОВ «Струм» та припинення зазначеного товариства є похідними від вимог про визнання недійсними його статутних документів, вони також не підлягають задоволення.

Однією з позовних вимог, відповідно до позовної заяви позивача, є зобов’язання державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про припинення юридичної особи – ТОВ «Струм».

З цього приводу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 38 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців» запис про припинення юридичної особи вноситься на підставі відповідного судового рішення про припинення юридичної особи.

За таких обставин, можливість подання відповідного позову до державного реєстратора пов’язано з відмовою державного реєстратора вносити відповідний запис. В даному випадку державний реєстратор повинен бути залучений до участі в справі в якості відповідача, а справа розглядатись за нормами КАС України, оскільки діяльність державного реєстратора щодо державної реєстрації юридичних осіб та внесення відповідних записів до системи реєстру є діяльністю суб’єкта владних повноважень. Наведене прямо витікає з норм ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців».

Таким чином, в даному випадку відсутнє порушене право позивача, ця вимога не підлягає розгляду в господарських судах України, а провадження по справі підлягає припиненню в цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

За таких обставин, суд, керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 69, 77, п. 1 ч. 1 ст. 80, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову в частині визнання недійсним статуту ТОВ "Струм" з усіма наступними змінами та доповненнями, відмовити.

В задоволенні позову в частині скасування запису про проведення державної реєстрації ТОВ "Струм" відмовити.

В задоволенні позову в частині припинення ТОВ "Струм" шляхом ліквідації, відмовити.

Провадження по справі в частині визнання недійсним установчого договору, про створення та діяльність ТОВ "Струм" від 12.11.01 з усіма наступними змінами та доповненнями припинити.

Провадження по справі в частині зобов’язання державного реєстратора внести до реєстру запис про державну реєстрацію припинення ТОВ "Струм", припинити.

Суддя