ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008 р.

№ 21/463

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Нафтогазобслуговування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2007р.

у справі №21/463 господарського суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"МС Ойл Кард"

до відповідача Дочірнього підприємства "Нафтогазобслуговування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

третя особа           Товариства з обмеженою відповідальністю “Термінал-А ”

про визнання недійсними договорів

за участю представників:

ТОВ "МС Ойл Кард" –Жигалюк Ю.С.;

ДП "Нафтогазобслуговування" НАК "Нафтогаз України" – Негреша М.О.;

ТОВ "Термінал-А" – не з’явилися

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю "МС Ойл Кард" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом та просило суд визнати недійсними договори:

-          поставки №19/09-т від 01.03.2007р., який укладений між ним та відповідачем у справі –Дочірнім підприємством "Нафтогазобслуговування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України";

- поруки №01/03/07 від 01.03.2007р., який укладений між ним, Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал-А" та відповідачем у справі.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що спірний договір поставки підписаний від його імені особою, без відповідних на те повноважень, - Хамазенком О.А. і не затверджений загальними зборами товариства. При цьому, спірним договором поруки, ТОВ "Термінал-А" поручилося перед відповідачем за виконання обов’язку ТОВ "МС Ойл Кард" за спірним договором поставки (т.1 а.с.2-4)

Відповідач у справі – ДП "Нафтогазобслуговування" НАК "Нафтогаз України" у відзиві на позов, заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на те, що укладення спірного договору поставки схвалено шляхом здійснення позивачем дій, направлених на виконання зобов’язань, передбачених ним, а саме здійснення позивачем поставки бензину на виконання замовлень ДП "Нафтогазобслуговування" НАК "Нафтогаз України" у період з 18.04.2007р. по 14.06.2007р. (т.1 а.с.34-36).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.07.2007р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал-А" (т.1 а.с.1).

Третя особа - ТОВ "Термінал-А" у поясненні по суті спору вважає заявлені вимоги обґрунтованими, а спірні договори –недійсними, оскільки вони укладені з порушенням порядку, передбаченого статутом позивача (т.1 а.с.208-209).

Рішенням господарського суду м. Києва від 26.10.2007р. у задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.215-221).

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір поставки, який від імені позивача підписаний неуповноваженою на те особою, у подальшому схвалений позивачем, шляхом:

-          прийняття спірного договору до виконання та виконання відповідних зобов’язань;

-          укладення спірного договору поруки, відповідно до якого забезпечувалось порукою виконання зобов’язань з поставки нафтопродуктів, що виникло відповідно до умов спірного договору поставки.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2007р. рішення господарського суду м.Києва від 26.10.2007р. скасовано, а заявлені позовні вимоги задоволені. Відповідно до постанови апеляційної інстанції визнано недійсними договори:

- поставки №19/19-т від 01.03.2007р., який укладено між ТОВ "МС Ойл Кард" та ДП "Нафтогазобслуговування" НАК "Нафтогаз України";

- поруки №01/03/07 від 01.03.2007р., укладений між ТОВ "Термінал-А", ТОВ "МС Ойл Кард" та ДП "Нафтогазобслуговування" НАК "Нафтогаз України".

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірні договори є недійсними, оскільки:

-          особа, що їх підписала, не мала на те відповідних повноважень;

- повноваження директора ТОВ "МС Ойл Кард" обмежені статутом, а саме договори, сума яких перевищує еквівалент 50 000 доларів США, перерахований до курсу НБУ на дату укладення, укладаються виключно з учасниками товариства і затвердження відповідних угод належить до виключної компетенції загальних зборів учасників.

При цьому, судом апеляційної інстанції спростовані посилання суду першої інстанції на те, що спірний договір поставки у подальшому схвалений позивачем з тих підстав, що:

-          участь у тендерній процедурі та підписання тендерної пропозиції директором товариства вчинено з перевищенням власних повноважень, у зв’язку з чим такі дії не можуть вважатись мовчазною згодою позивача на укладення оскаржуваного договору поставки, оскільки учасниками товариства не було надано згоди на укладення договору поставки на відповідну суму;

- здійснення поставки позивачем окремих партій дизпалива відповідачу не є підтвердженням факту схвалення позивачем договору поставки, оскільки згідно із статутом, поставка кожної окремої партії (не в межах договору поставки) не потребує погодження з учасниками товариства, а відповідач не довів, що поставка здійснювалась саме на виконання умов спірного договору поставки.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, ДП "Нафтогазобслуговування" НАК "Нафтогаз України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить її скасувати, залишивши в силі рішення господарського суду м. Києва від 26.10.2007р.

Вимоги поданої касаційної скарги мотивовані неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір у даній справі по суті заявлених вимог та переглядаючи прийняте рішення в апеляційному порядку, суди встановили наступні обставини.

01.03.2007р. між сторонами у справі –ТОВ "МС Ойл Кард" та ДП "Нафтогазобслуговування" НАК "Нафтогаз України" укладено договір поставки №19/09-т, за умовами якого позивач взяв на себе зобов’язання передати у власність відповідача товар, а відповідач –прийняти його та оплатити на умовах, визначених договором.

Загальна сума договору встановлена сторонами у п.4.1 договору у розмірі 3 364 000грн. з ПДВ.

Даний договір від імені позивача –ТОВ "МС Ойл Кард" підписано комерційним директором Хамазенком О.А. відповідно до довіреності №850/1 від 01.02.2006р.

Дійсність зазначеного договору є одним із предметів спору у даній справі.

Оспорюючи дійсність вказаного договору, позивач посилається на те, що даний договір укладений від його імені Хамазенком О.А. з перевищенням наданих йому повноважень.

Відповідно до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. При цьому, згідно ч.3 вказаної норми, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Зокрема, в силу ст.244 ЦК України, представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи; згідно ч.3 цієї норми, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Хамазенко О.А. при укладенні спірного договору від імені ТОВ "МС Ойл Кард" перевищені надані йому згідно довіреності №850/1 від 01.02.2006р. повноваження, оскільки йому надавалось право підписувати господарські договори, які передбачають купівлю-продаж нафтопродуктів за бланками-дозволами на умовах 100% передплати, однак, спірний договір визначає інший порядок розрахунків сторін.

В силу ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою, яке може відбуватись, зокрема, вчинення особою, яку представляють, дій, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, за змістом ч.2 ст.241 ЦК України, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог щодо визнання спірного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично схвалив укладення відповідного договору. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем здійснювались дії на виконання спірного договору, а саме поставлялась обумовлена ним продукція.

Однак, апеляційна інстанція, повторно розглядаючи справу, дійшла висновку про те, що надані в підтвердження здійснення поставки документи не містять даних про те, що поставка нафтопродуктів здійснювалось на виконання умов договору №19/09-т від 01.03.2007р., у зв’язку з чим зазначені документи не можуть підтверджувати факт схвалення саме спірного договору.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

До доказів в судовому процесі пред’являються певні вимоги, зокрема, докази повинні відповідати вимогам належності і допустимості в силу ст.34 ГПК України.

Таким чином, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт здійснення поставки нафтопродуктів позивачем саме на виконання спірного договору поставки.

Згідно ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Також, схвалення договору, як вважає суд першої інстанції відбулось під час укладення договору поруки №01/03/07 від 01.03.2007р., дійсність якого є також одним із предметів спору у даній справі.

Відповідно до вказаного договору, ТОВ "Термінал А" поручилось перед відповідачем –ДП "Нафтогазобслуговування" НАК "Нафтогаз України" за виконання позивачем зобов’язань за спірним договором поставки. При цьому, відповідальність поручителя –ТОВ "Термінал А" за умовами даного договору обмежена певним розміром, визначеним п.1.2 договору.

Сторонами зазначеного договору є ТОВ "Термінал А", ДП "Нафтогазобслуговування" НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "МС Ойл Кард".

Від імені ТОВ "МС Ойл Кард" спірний договір поруки підписано директором Молодовим С.А.

Висновку про те, що, підписавши зазначений договір, ТОВ "МС Ойл Кард" схвалило укладення спірного договору поставки суд першої інстанції дійшов без урахування положень наступних норм матеріального права.

За змістом ч.2 ст.241 ЦК України, схвалили угоду, укладену з перевищенням наданих повноважень може лише особа, яку представляють.

Разом з тим, особа, яка підписала від імені ТОВ "МС Ойл Кард" спірний договір поруки, укладення якого, на думку суду першої інстанції є підставою для висновку про схвалення спірного договору поставки, директор ТОВ "МС Ойл Кард" Молодов С.А. також не мав повноважень на укладення спірного договору поставки, враховуючи обмеження у правах виконавчого органу представляти юридичну особу, а, отже, і не міг схвалили дії Хамазенка О.А., які здійснені з перевищенням наданих йому повноважень.

Так, відповідно до ст.92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статутом ТОВ "МС Ойл Кард" визначено, що директор, виключно за погодженням з учасниками укладає угоди на суму, що перевищує еквівалент 50000 доларів США, перерахований до курсу гривні НБУ на дату укладення таких угод (п.6.10.1).

Таким чином, судами встановлено, що директор ТОВ "МВС Ойл Кард" мав погодити з учасниками товариства укладення спірного договору поставки, а після укладення відповідного договору - винести його на затвердження загальних зборів учасників товариства відповідно до підпункту "з" п.6.2 статуту.

Під час вирішення спору у даній справі та під час перегляду прийнятого рішення в апеляційному порядку, судам не надано доказів узгодження питання укладення спірного договору з учасниками товариства, а також затвердження його у подальшому загальними зборами учасників, що могло свідчити про схвалення дій по укладенню спірного договору, ТОВ "МС Ойл Кард" в особі уповноваженого на це органу.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач як юридична особа, яка діє через уповноважені нею органи, через наділеного відповідними повноваженнями представника приймала участь у тендері і їй могли бути відомі умови договору поставки, які доводяться в установленому порядку до учасників тендеру, у зв’язку з чим участю у тендері позивач висловив мовчазну згоду на його укладення, безпідставний.

Так, за змістом ст.32 ГПК України, наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюється господарським судом на підставі доказів.

В порушення вимог зазначеної норми, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у підтвердження факту доведення до відома учасників товариства (загальних зборів учасників товариства) умов тендеру.

При цьому, доведення їх до відома виконавчого органу ТОВ "МС Ойл Кард" не підтверджує згоду цього товариства в особі уповноваженого ним органу –загальних зборів товариства на укладення спірного договору.

Отже, касаційна інстанція погоджується з обґрунтованістю висновку суду апеляційної інстанції про задоволення заявлених вимог в частині визнання недійсним договору поставки.

Посилання апеляційної інстанції на те, що договір поруки від імені ТОВ "МС Ойл Кард" підписано директором товариства з порушенням п.6.10.2 статуту безпідставні.

Відповідно до вказаного пункту, директор товариства, виключно за погодженням з учасниками видає гарантії та поручительства на суму, що перевищує еквівалент 50 000доларів США, перерахований до курсу гривні НБУ на дату видачі таких гарантій і поручительств.

Між тим, за умовами спірного договору поруки, поручителем є не позивач, а третя особа –ТОВ "Термінал А". Таким чином, позивач не надавав жодних гарантій чи поручительств за спірним договором.

Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Позивач у справі не є ані поручителем, ані кредитором, отже, спірний договір міг бути укладений і без його участі.

Не зважаючи на помилкове не застосування ст.553 ЦК України, касаційна інстанція погоджується з правильністю висновку суду щодо задоволення заявлених вимог в частині визнання укладеного договору поруки недійсним.

В силу ст.546 ЦК України, порука є одним із видів забезпечення виконання зобов’язання.

Згідно ч.2 ст.548 ЦК України, недійсне зобов’язання не підлягає забезпеченню; недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

Враховуючи зазначене, підстав для зміни чи скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2007р. не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2007р. у справі №21/463 господарського суду м. Києва залишити без змін, а касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Нафтогазобслуговування "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" –без задоволення.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Васищак І.М.

Палій В.М.