ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2008 р.

№ 1/469 (45/386)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого,

Волковицької Н.О.,

Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача

Трембанчук А.А., дов. від 07.12.07р. № 2/7914

відповідача

не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного комітету України з державного матеріального резерву

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду від 11.12.2007р.

у справі

№ 1/469 (45/386)

господарського суду Луганської області

за позовом

Державного комітету України з державного матеріального резерву

до

Відкритого акціонерного товариства "Луганськгеологія"

про

про повернення самовільно відчужених цінностей державного резерву (труб) та стягнення 25127,47грн.

ВСТАНОВИВ:

Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до господарського суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Луганськгеологія" про повернення відповідачем до державного матеріального резерву самовільно відчужених матеріальних цінностей, що відносяться до державної власності та перебували в оперативному управлінні позивача, зазначивши, що вказані матеріальні цінності передавалися відповідачу на відповідальне зберігання та підлягають поверненню; за самовільне використання матеріальних цінностей з відповідача належить стягнути 24000грн. штрафних санкцій та 1127,47грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на статтю 14 Закону України “Про державний матеріальний резерв”, Порядок формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 № 1129, статті 942, 953, 954 Цивільного кодексу України, що передбачають обов'язок зберігача належним чином зберігати річ та повернути її на вимогу поклажодавця.

У відзиві на позов відповідач відхилив позовні вимоги з огляду на відсутність порушень з його сторони порядку зберігання переданих матеріальних цінностей оскільки майно державного резерву було викрадено, а не відчужено самовільно, про що позивача повідомлено належним чином; також труби перебували на зберіганні понад встановлений строк, що спричинило втрату ними придатності для використання.

Рішенням господарського суду Луганської області від 24.09.2007р. (суддя Зюбанова Н.М.) позов задоволено повністю; Відкрите акціонерне товариство "Луганськгеологія" зобов'язано повернути до державного матеріального резерву Державного комітету України з державного матеріального резерву матеріальні цінності: 6 (шість) тон труби катаної вартістю 24000грн.; з відповідача стягнуто на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву 24000грн. штрафу та 1127,47грн. пені.

Судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо наявності між сторонами правовідносин по зберіганню цінностей державного матеріального резерву та перебування цих цінностей на відповідальному зберіганні відповідача станом на 01.01.03р., незабезпечення підприємством збереження матеріальних цінностей державного матеріального резерву, вартість яких на момент виявлення факту їх відсутності становить 24000грн., правомірністю застосування до підприємства штрафу у розмірі 100% вартості не збережених цінностей та пені за кожний день неповернення труб, статтями 1, 4, 14, 16 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтями 230, 231, 234 Господарського кодексу України, статтями 937, 949, 954 Цивільного кодексу України.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 11.12.2007р. (судді: Єжова С.С. –головуючий, Бойченко К.І., Семендяєва І.В.) рішення місцевого господарського суду скасовано з огляду на неповне з'ясування обставин справи та невірність висновків, якими обґрунтовано рішення. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, а з позивача на користь відповідача стягнуто 245,63грн. у відшкодування державного мита.

При цьому судом апеляційної інстанції вказано на відсутність передбачених законодавством підстав, які б породжували у відповідача зобов'язання по відповідальному зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, відсутність документів, що доводять факт передачі йому матеріальних цінностей на зберігання, за положеннями Закону України "Про державний матеріальний резерв".

Також апеляційним судом прийнято до уваги, що ВАТ "Луганськгеологія" створено за наслідками реорганізації та перетворення, відтак позивач не надав доказів його статусу як зберігача відповідно до чинного законодавства.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду, Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Скаргу мотивовано доводами про порушення апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права, а саме всупереч статтям 4-3, 43 Господарського процесуального кодексу України не встановлено в повному обсязі всі обставини справи, не надано оцінки наявним у справі доказам, що підтверджують закладку матеріальних цінностей на відповідальне зберігання відповідача.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як встановлено місцевим господарським судом на підставі номенклатури накопичення матеріальних цінностей в мобілізаційний резерв в організаціях головного координаційно-геологічного управління "Укргеологія" на 1986 розрахунковий рік, затвердженої номенклатури Держкомгеології України № 1-т від 08.01.1998р. відповідачу (на той час "Ворошиловградгеологія" та ВАТ "Луганськгеологія") визначено розмір накопичення щодо труб катаних 100 тон та проведено закладку з шифром 131900 34 тони труб катаних; звітом про наявність матеріальних цінностей мобілізаційного резерву станом на 01.01.03р. у рядку 2 таблиці підтверджено наявність 34 тон труб катаних загального призначення.

В березні 2006р. на підставі службового посвідчення позивача контрольно-ревізійним відділом ДП "Новопокровський КХП" проведено контрольну перевірку наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей державного резерву, які знаходяться на відповідальному зберіганні відповідача, про що складено акт від 23.03.06р. № 17/4м. За висновками вказаного акту зафіксовано відсутність 6 тон труб катаних через самовільне відчуження та незабезпечення збереження, вартість яких на день виявлення відсутності за розрахунком позивача склала 24000грн.

Виходячи з встановлених обставин справи, обов'язку відповідача повернути передане йому на зберігання майно в натурі та визначену статтею 10 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відповідальність за неналежне виконання зобов'язань, місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Натомість апеляційний господарський суд, відмовляючи у позові, встановив відсутність укладеного сторонами договору на відповідальне зберігання та акту приймання-передачі на відповідальне зберігання як підстав виникнення у відповідача зобов'язань по правовідносинам з відповідального зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву.

Правовідносини, пов'язані з формуванням, розміщенням, зберіганням, використанням, поповненням та освіженням (поновленням) запасів державного матеріального резерву, врегульовано Законом України "Про державний матеріальний резерв", Постановою Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997р. "Про затвердження Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностям державного резерву", Постановою Кабінету Міністрів від 12.04.2002р. № 532 "Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву"; водночас до вказаних правовідносин підлягають застосуванню приписи цивільного законодавства України, з урахуванням особливостей, встановлених спеціальним законодавством.

Відповідно до статті 11 вказаного Закону запаси матеріальних цінностей матеріального резерву розміщуються на підприємствах, в установах та організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву; частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, незалежно від їх форм власності.

При застосуванні до спірних правовідносин цивільного законодавства України слід враховувати приписи Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, за якими норми Цивільного кодексу України застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України - до прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відтак, визначаючи підстави, за яких у відповідача можуть виникнути зобов'язання по зберіганню державного матеріального резерву, судам належить враховувати, що за статтею 4 Цивільного кодексу Української РСР та статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають з угод та правочинів, інших дій, які в силу загальних начал та змісту цивільного законодавства породжують цивільні права та обов'язки.

Таким чином, для правильного вирішення спору судам належало встановити, з яким саме періодом пов'язує позивач момент виникнення правовідносин зі зберігання цінностей матеріального резерву між ним та відповідачем, яке цивільне законодавство регулювало такі правовідносини (цивільний кодексу України чи Цивільний кодекс Української РСР), в якій формі належало оформити взаємні права та обов'язки сторін.

Для з'ясування цих обставин судам належить надати оцінку наявним у матеріалах справи документам: чи можуть вони чи ні бути належними та допустимими доказами виникнення у відповідача спірних зобов'язань, виходячи з правил їх належності та допустимості за статтями 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 16 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що звітність про наявність запасів матеріальних цінностей державного резерву, їх рух, облік здійснюються в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

За пунктом 23 Постанови Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997р. "Про затвердження Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностям державного резерву" передбачено подання зберігачами матеріальних цінностей даних оперативного обліку наявності

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з доводами касаційної скарги, що апеляційним господарським судом не надано повної та всебічної оцінки обставинам справи в їх сукупності –зокрема, не надано оцінки складеному відповідачем звіту про наявність матеріальних цінностей мобілізаційного резерву станом на 1 січня 2003р., як доказу, на який посилається позивач у підтвердження виникнення у відповідача зобов'язань, пов'язаних з прийняттям цінностей державного матеріального резерву на відповідальне зберігання.

Також, встановивши здійснену реорганізацію та перетворення організацій, за наслідком яких створено ВАТ "Луганськгеологія", апеляційний суд всупереч статтям 38 та 43 Господарського процесуального кодексу України не з'ясував обсяг правонаступництва відповідача за даними організаціями.

Водночас, задовольняючи позовні вимоги, місцевим господарським судом не враховано наступне: обов'язок зберігача повернути річ поклажодавцю, що передбачений статтями, на які послався позивач та місцевий суд при прийнятті рішення, означає, що ця річ вибуває з володіння зберігача та передається у володіння поклажодавця, припиняючи тим самим правовідносини з її зберігання.

Однак з прохальної частини позовної заяви не вбачається, що дійсні позовні вимоги позивача полягають у реальній передачі труб від відповідача позивачу, як юридичній особі, оскільки прохальну частину викладено як вимогу про повернення матеріальних цінностей до державного матеріального резерву як незнижуваного державного запасу матеріальних цінностей; відтак судом дійсні позовні вимоги не з'ясовано та не розглянуто; не застосовано норми матеріального права, що опосередковують дані правовідносини.

Також судове рішення не містить посилання на будь-які родові ознаки речей, належних до повернення, відповідно до номенклатури накопичення матеріальних цінностей в мобілізаційний резерв (про повернення труб якого діаметру йдеться).

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди в порядку статей 43, 101 Господарського процесуального кодексу України розглядаючи справу, не розглянули всебічно, повно та об’єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; не дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; не з'ясували дійсні правовідносини сторін, внаслідок чого їх висновки за наслідками розгляду позову та апеляційної скарги є передчасними.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Разом з тим постанова апеляційної інстанції та рішення місцевого суду вказаним вимогам не відповідають за вище вказаних підстав.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, постанова апеляційної інстанції та рішення місцевого суду підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду справи господарським судам слід врахувати вищенаведене, та вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву задовольнити частково.

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 11.12.2007р. у справі № 1/469(45/386) господарського суду Луганської області та рішення господарського суду Луганської області від 24.09.2007р. скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Головуючий                                                                                Т. Дроботова

Судді:                                                                                          Н. Волковицька

Л.Рогач