КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2008                                                                                           № 33/218

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Абідіна В.М. – представник (дов. №33 від 18.10.2007);

від відповідача - Євсєєв В.В. – адвокат (дов. б/н від 01.01.2007),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ЮВС”

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.10.2007

у справі № 33/218

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю „Агросфера”

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю „ЮВС”

про                                                  стягнення 241211,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.10.2007 у справі №33/218 позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Агросфера” до Товариства з обмеженою відповідальністю „ЮВС” про стягнення 241 211,82 грн. задоволено повністю. За рішенням підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 221 068,80 грн. основного боргу, 16 719,46 грн. пені, 3 316,03 грн. 3% річних, 2 412,12 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове рішення мотивоване тим, що: на виконання умов договору купівлі-продажу № 45/4-КЧ від 22.08.2006, укладеного між сторонами, позивач поставив відповідачу товар на суму 276 336,00 грн., факт поставки якого підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи та не заперечується відповідачем; в свою чергу, відповідач частково виконав договірні зобов’язання, перерахував на поточний рахунок позивача грошові кошти в розмірі 55 267,20 грн., тобто заборгованість відповідача перед позивачем становить 221 068,80 грн.; таким чином, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 221 068,80 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволення; крім того, місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних у розмірі 3 316,03 грн. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та в частині стягнення пені згідно із ч. 6 ст. 232, ч. 2 ст. 343 ГК України у розмірі 16 719,46 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2007 у справі № 33/218 повністю з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник посилається на те, що в накладній № 3221 від 28.08.2006, на яку посилається позивач, стоїть підпис, який не належить представнику відповідача, у зв’язку із чим відповідач звертався до місцевого господарського суду з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи. Місцевий господарський суд, розглянувши клопотання, відмовив у його задоволенні, що дає підстави відповідачу стверджувати, що суд не вжив всіх заходів для об’єктивного розгляду справи.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ст.96 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

При розгляді апеляційної скарги апеляційним господарським судом були заслухані пояснення представників сторін, досліджені наявні матеріали справи та встановлено наступне.

22.08.2006 між позивачем, за договором продавець, та відповідачем, за договором покупець, було укладено договір купівлі-продажу № 45/4-КЧ, за умовами якого продавець зобов’язався передати, а покупець – прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин (товар) відповідно до умов даного договору.

На виконання умов договору № 45/4-КЧ позивачем була здійснена поставка відповідачу товару згідно із специфікацією № 1 від 22.08.2006, що є невід’ємною частиною укладеного договору, на загальну суму 276 336,00 грн.; факт поставки товару підтверджується товарно-транспортною накладною від 28.08.2006 (типова форма № 1-ТН), видатковою накладною № 3221 від 28.08.2006 та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей серія ЯМР № 777542 від 28.08.2006 (див. а.с. 10-12).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов’язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Порядок розрахунків між сторонами визначено розділом 4 договору № 45/4-КЧ „Умови оплати”, зокрема, п. 4.1 договору передбачено, що покупець згідно із умовами даного договору повинен в строк до 23.08.2006 (включно) перерахувати на поточний рахунок продавця 82 900,80 грн. (в т.ч. ПДВ 20% - 13 816,80 грн.); на залишок заборгованості продавець надає покупцю товарний кредит на умовах сплати 0,01% річних за користування товарним кредитом та здійснює нарахування відсотків на фактичну суму заборгованості у день остаточного погашення основного боргу; заборгованість за товарним кредитом покупець зобов’язаний сплатити продавцю за наступним графіком: - суму 165 801,60 грн. у т.ч. ПДВ – 27 633,60 грн. покупець повинен сплатити до 31.01.2007; - суму 165 801,60 грн. у т.ч. ПДВ – 27 633,60 грн. покупець повинен сплатити до 28.02.2007.

Тобто, відповідач відповідно до умов договору № 45/4-КЧ зобов’язаний був здійснювати оплату за отриманий товар в чітко встановлений строк, при цьому, сторони погодили продаж товару в кредит на визначених в договорі умовах.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Під час розгляду справи в місцевому господарському суді відповідач заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, дане клопотання було викликано тим, що відповідач заперечував підписання видаткової накладної № 3221 від 28.08.2006 його представником.

Місцевий господарський суд відмовив в задоволенні вказаного клопотання з підстав його необґрунтованості, оскільки представник відповідача у судовому засіданні визнавав факт отримання товару представником відповідача, а отже подання даного клопотання викликано зацікавленістю відповідача затягнути розгляд справи.

В апеляційній скарзі відповідач, так само як і під час розгляду справи в місцевому господарському суді, посилається на те, що в накладній № 3221 від 28.08.2006 стоїть підпис, який не належить представнику відповідача, у зв’язку із чим відповідач і звертався до місцевого господарського суду з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи. Однак місцевий господарський суд, розглянувши клопотання, відмовив у його задоволенні, що дає підстави відповідачу стверджувати, що суд не вжив всіх заходів для об’єктивного розгляду справи.

Згідно із ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Частина 1 ст. 32 ГПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Разом з тим, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, як це передбачено ч. 1 ст. 38 ГПК України.

З метою з’ясування всіх обставин справи апеляційний господарський суд ухвалою від 18.12.2007 зобов’язав надати: позивача – виписку з особового рахунку про надходження грошових коштів за договором купівлі-продажу № 45/4-КЧ від 22.08.2006 у розмірі 55 267,20 грн.; відповідача – докази виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 45/4-КЧ в частині здійснення повного розрахунку за отриманий товар на суму 276 336,00 грн. (платіжне доручення на сплату позивачу 55 267,20 грн.); письмові пояснення за підписами директора та головного бухгалтера щодо факту отримання/неотримання товару за видатковою накладною № 3221 від 28.08.2006 та довіреністю ЯМР № 777542 від 28.08.2006.

На виконання вимог вищевказаної ухвали позивач надав виписку з особового рахунку про надходження грошових коштів за договором купівлі-продажу № 45/4-КЧ від 22.08.2006 у розмірі 55 267,20 грн.

Натомість відповідач вимоги ухвали апеляційного господарського суду не виконав, витребуваних документів не надав, що свідчить про необґрунтованість тверджень, викладених в апеляційній скарзі. Тобто, відповідач не може заперечити, із наданням належних доказів відповідно до ст. ст. 32, 33 ГПК України, проти факту одержання ним товару за договором купівлі-продажу № 45/4-КЧ на загальну суму 276 336,00 грн., так само не може заперечувати і проти наявності у нього заборгованості у розмірі 221 068,80 грн.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги позивача в частині стягнення суми основної заборгованості за договором купівлі-продажу № 45/4-КЧ від 22.08.2006 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги позивача не обмежувались стягненням основної заборгованості, позивач також просив суд стягнути з відповідача відповідно до п. 7.2 договору купівлі-продажу № 45/4-КЧ, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України пеню та 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 232 Господарського кодексу України.

Місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги позивача в цій частині та стягнув з відповідача на користь позивача 16 719,46 грн. пені та 3 316,03 грн. 3% річних відповідно до проведеної судом перевірки правильності розрахунку позовних вимог в заявленій частині.

Апеляційний господарський суд погоджується з даним висновком місцевого господарського суду, оскільки позовні вимоги позивача в частині стягнення пені та 3% річних є нормативно обґрунтованими та відповідають умовам договору № 45/4-КЧ від 22.08.2006.

Враховуючи викладене, немає підстав визнати доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, переконливими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Господарський суд міста Києва вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку відповідно до ст. 43 ГПК України та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2007 у справі №33/218 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 33/218 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

23.01.08 (відправлено)