ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" листопада 2008 р.

Справа  № 17/129-08-3973

За позовом:         Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1;

до відповідача:
Біляївської районної державної адміністрації Одеської області;

про визнання права власності.

Суддя           Зуєва Л.Є.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 -на підставі
довіреності №765096 від 30.08.2008р.;

від відповідача: Карпов Л.М. -на
підставі довіреності №01-08-2959 від 30.09.2008р.

Суть спору:
позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій
просить суд визнати за ним право власності на нежитлову будівлю магазину
продовольчих та промислових товарів АДРЕСА_1, загальною площею 85,9кв.м.,
основною (виробничою) площею 58,9 кв.м., допоміжною площею 27.0 кв.м., і який
складається з двох приміщень: 1. основне загальною площею 58.9 кв.м., основною
(виробничою) площею 58.9 кв.м.; 2. допоміжне загальною площею 27.0 кв.м.,
допоміжною площею 27.0 кв.м.

Відповідач в судове засідання
з'явився, письмовий відзив на позов не надав, однак в усних поясненнях позовні
вимоги визнав частково.

Розглядом
справи встановлено:

ОСОБА_1 являється фізичною
особою-підприємцем, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_1.

22.05.2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
подарували ОСОБА_1 (далі позивач) житловий будинок з надвірними спорудами
АДРЕСА_1, про що свідчить нотаріально посвідчений договір дарування,
зареєстрований в реєстрі за № 2051.

В 2006 році за згодою органів
державної влади та місцевого самоврядування позивач змінив цільове призначення
земельної ділянки закріпленої за будинком та 22 вересня 2006 року одержав
державний акт серії ЯГ № 916605 на право приватної власності на земельну
ділянкуАДРЕСА_1 для будівництва і експлуатації магазина продовольчих та промислових
товарів.

На протязі 2006-2008 років фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 здійснив будівництво магазину змішаних товарів
АДРЕСА_1, відповідно до проекту розробленого МПП „ПроектТОС ліцензія АА №
544940, але з незначними відхиленнями від нього, та побудував магазин
продовольчих та промислових товарів загальною площею 85,9кв.м., основною
(виробничою) площею 58,9 кв.м., допоміжною площею 27.0 кв.м., і який
складається з двох приміщень: 1. основне загальною площею 58.9 кв.м., основною
(виробничою) площею 58.9 кв.м.; 2. допоміжне загальною площею 27.0 кв.м.,
допоміжною площею 27.0 кв.м. Про вказане свідчить проект за 2005 рік погоджений
з головним архітектором Біляївського району 04.11.05 р. та технічний паспорт на
виробничий будинок від 22.08.08 року виготовлений Біляївським філіалом КП
„Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості".

У зв'язку з незначним відхиленням
будівництва від погодженого проекту позивач не має можливості ввести цей об'єкт
в експлуатацію та зареєструвати право власності на збудований ним об'єкт
нерухомості.

Зазначені обставини спонукали
фізичну особу -підприємця ОСОБА_1 звернутися до господарського суду Одеської
області з позовом до Біляївської райдержадміністрації Одеської області про
визнання права власності на нежитлову будівлю магазину продовольчих та
промислових товарів АДРЕСА_1, загальною площею 85,9кв.м., основною (виробничою)
площею 58,9 кв.м., допоміжною площею 27.0 кв.м., і який складається з двох
приміщень: 1. основне загальною площею 58.9 кв.м., основною (виробничою) площею
58.9 кв.м.; 2. допоміжне загальною площею 27.0 кв.м., допоміжною площею 27.0
кв.м.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 23.09.2008р. порушено провадження у справі №17/129-08-3973
за позовом фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 до Біляївської районної державної
адміністрації Одеської області про визнання права власності.

Дослідивши обставини справи,
заслухавши пояснення представників сторін та надані ними докази, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги фізичної особи -підприємця ОСОБА_5 підлягають
задоволенню, з наступних правових підстав.

Статтями 15, 16 ЦК України
передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист
свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав
та інтересів можуть бути зокрема
визнання права. Крім цього відповідно до ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України у
разі якщо якась особа не визнає право власності
іншої особи на належне такій іншій особі на праві власності майно,
порушує право власності такої іншої особи на це майно, така інша особа має
право звернутися до суду з позовом до особи, що порушила або не визнає її право
власності для захисту свого права власності.

Розглядом матеріалів справи
встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними спорудами
АДРЕСА_1, що складається з одного житлового кам'яного будинку, житловою площею
38,0кв.м., та надвірних споруд: літньої кухні та водопроводу, розташованих на
земельній ділянці земель Даченської сільради площею 0,12га., що підтверджується
договором дарування від 22.05.2003р. №2051.

22.09.2006р. позивачем отримано
державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0187га, серії ЯГ
№916605 з цільовим призначенням для будівництва та експлуатації магазину
продовольчих та промислових товарів.

15.03.2006р. Даченською сільською
радою Біляївського району Одеської області складено акт „Про встановлення в
натурі меж земельної ділянки, переданої СПД -фізичній особі ОСОБА_1 для
будівництва та експлуатації магазину продовольчих та промислових товарів АДРЕСА_1.
Зазначений акт складений на виконання рішення Даченської сільської ради від
18.01.2006р. №804-У.

Матеріалами справи встановлено, що
позивачем на протязі 2006-2008р. здійснено будівництво магазину змішаних
товарів АДРЕСА_1.

Вказану будівлю магазину було побудовано
згідно проекту розробленого МПП „ПроектТОС ліцензія АА№544940. В результаті
будування позивачем приміщення магазину утворилося нежитлове приміщення
загальною площею 85,9кв.м., основною (виробничою) площею 58,9 кв.м., допоміжною
площею 27.0 кв.м., і який складається з двох приміщень: 1. основне загальною
площею 58.9 кв.м., основною (виробничою) площею 58.9 кв.м.; 2. допоміжне
загальною площею 27.0 кв.м., допоміжною площею 27.0 кв.м.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач отримав щодо будівництва позитивний експертний висновок сектору НПД
Біляївського РВ УМНС України в Одеській області від 28.07.08 р. та висновок №
1275/03 на проект будівництва від 04.08.2008 року головного державного
санітарного лікаря Біляївського району.

Крім цього, позивачем на виконання
ухвал суду було надано експертний висновок щодо відповідності збудованого
приміщення магазину державно-будівельним нормам від 30.10.2008р., здійсненого
експертом Крачковим В.Х., згідно якого об'єкт на який позивач просить визнати
право власності знаходиться у відмінному стані і процент фізичного зносу
дорівнює 0, а також він відповідає будівельним нормам і правилам та його можна
використовувати згідно призначення.

У відповідності до п. 2 ст. 328 ЦК
України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із
закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Крім того, на вимогу користувача
земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, як що це не порушує права інших осіб (п.5
ст.378 ЦК України).

Вирішуючи спори, пов'язані з правом
власності, суд виходить з того, що підтвердженням наявності такого права можуть
бути документи, що фіксують, підтверджують і оформлюють безпосередньо самі
юридичні факти, на підставі яких у власника виникає (до нього переходить) право
власності.

Відповідно до п. 5 ст. 376  ЦК України, на вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник на свій розсуд
володіє,  користується  і розпоряджається  належним йому майном.  Власник має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, що не суперечать закону.
Він може використовувати майно для здійснення господарської  та іншої, не забороненої законом  діяльності.

Таким чином, необхідними умовами
узаконення самочинно побудованих об'єктів є: відведення для цієї мети в
установленому порядку забудовнику земельної ділянки, відсутність заперечень з
боку власника земельної ділянки, відсутність порушення в результаті самочинної
забудови прав інших осіб.

Оскільки розглядом матеріалів
справи встановленою що фізичною особою -підприємцем всі ці умови були
дотримані, а саме нежитлова будівля -магазину продовольчих та промислових
товарів зведена на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві власності,
зведена будівля відповідає вимогам будівельних норм та правилам, при
будівництві не були порушені права третіх осіб та суміжних власників та
позивачем були отримані необхідні дозволи та здійснення зазначеного
будівництва, суд вважає можливим захистити право власності на це нерухоме майно
у судовому порядку шляхом визнання права власності на цю будівлю -магазину
продовольчих та промислових товарів АДРЕСА_1, загальною площею 85,9кв.м.,
основною (виробничою) площею 58,9 кв.м., допоміжною площею 27.0 кв.м., і який
складається з двох приміщень: 1. основне загальною площею 58.9 кв.м., основною
(виробничою) площею 58.9 кв.м.; 2. допоміжне загальною площею 27.0 кв.м.,
допоміжною площею 27.0 кв.м., за фізичною особою -підприємцем Корінним І.В.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 328, 376, 391, 392 Цивільного кодексу України,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи -підприємця ОСОБА_1,
обґрунтовані та підтвердженні відповідними доказами, у зв'язку з чим позовна  заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по оплаті державного
мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти
на позивача згідно його заяви про не стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК
України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за фізичною особою
-підприємцем ОСОБА_1 /АДРЕСА_2, ідентифікаційний НОМЕР_2/ право власності
на нежитлову будівлю магазину продовольчих та промислових товарів, яке
розташоване АДРЕСА_1, загальною площею 85,9кв.м., основною (виробничою) площею
58,9 кв.м., допоміжною площею 27.0 кв.м., і який складається з двох приміщень:
1. основне загальною площею 58.9 кв.м., основною (виробничою) площею 58.9
кв.м.; 2. допоміжне загальною площею 27.0 кв.м., допоміжною площею 27.0 кв.м.

Рішення господарського суду є
обов'язковим до виконання на усій території України відповідно до вимог  ст. 45 ГПК України та підлягає
державній реєстрації в органах МБТІ на підставі
ст.182 ЦК України та  ст. 19
Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень”.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, в порядку
передбаченому  ст. 85 ГПК України.

Суддя                                                                                       Зуєва
Л.Є.