ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" лютого 2008 р.

Справа № 16/326-07-9207

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курбанової А.Р.

За участю представників сторін:

Від позивача: Лях І.Д. за дов. від 02.07.2007р.;

Від Одеської міської ради: Асташенкова О.І. за дов. №256 від 26.04.2007р.;

Від виконавчого комітету Одеської міської ради: Асташенкова за дов.№ 03-27/вих/д від 26.04.2007р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Жилкомунсервіс” до Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Жилкомунсервіс” ( далі по тексту ТОВ „Жилкомунсервіс”) звернулось до господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності № 027145 від 15.10.2003р. в частині належності на праві власності Одеській міської раді нежитлового приміщення, площею 48,3 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 80, а також про визнання за позивачем права власності на вищезазначений об’єкт.

Заявою від 13.02.2008р. ТОВ „Жилкомунсервіс” позовні вимоги у даній справі були уточнені, у зв’язку з чим позивач просить суд визнати за ним право власності на нежитлове приміщення, площею 48,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 80, позначене у технічному паспорті, виданому Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації 03.03.2000р., як приміщення № 7 матеріального складу під літ. „5”. В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ „Жилкомунсервіс” посилається на правомірність набуття ним права власності на вказаний об’єкт нерухомості на підставі договору оренди з правом подальшого викупу, укладеного 05.09.2001р. між позивачем та Житлово-експлуатаційним об’єднанням Київського району м. Одеси.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Вищенаведена редакція позовних вимог ТОВ „Жилкомунсервіс”, згідно заяви про уточнення позовних вимог від 13.02.2008р., є остаточною, у зв’язку з чим відповідно до ст. 22 ГПК України приймається господарським судом для розгляду по суті викладених в ній позовних вимог.

В свою чергу, посилаючись на припинення дії договору оренди нежитлового приміщення від 05.09.2001р., укладеного між Житлово-експлуатаційним об’єднанням Київського району м. Одеси та позивачем, у зв’язку з ліквідацією останнього, відповідачами позовні вимоги заперечуються у повному обсязі.

30.01.2008р. Одеська міська рада звернулася до господарського суду Одеської області з клопотанням про залучення до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, як органу, до компетенції якого відноситься здійснення повноважень орендодавця комунального майна. Судом зазначене клопотання було відхилено, оскільки результати вирішення господарського спору, який виник між сторонами по даній справі, ніяким чином не впливають на права або обов'язки зазначеної особи щодо однієї з сторін, а відтак у суду відсутні правові підстави, передбачені ст. 27 ГПК України для залучення до участі Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

У 1995 році державною приймальною комісією був прийнятий в експлуатацію закінчений будівництвом об’єкт –виробнича база Житлово-експлуатаційного об’єднання Київського району м. Одеси, яка була розташована на землях КСП „Нива”.

Розпорядженням голови Овідіопольської районної державної адміністрації № 156 від 04.11.1995р. був затверджений акт введення в експлуатацію закінченої будівництвом виробничої бази Житлово-експлуатаційного об’єднання Київського району м. Одеси по вул. Ак. Вільямса, 80, розташованої на землях КСП „Нива” Овідіопольського району.

03.03.1999р. на підставі державного акту сер. І-ОД № 001085 Житлово-експлуатаційним об’єднанням Київського району м. Одеси було отримано на умовах постійного користування земельну ділянку, площею 0,92 га, на якій розташована виробнича база по вул. Ак. Вільямса, 80.

В свою чергу, позивачем у встановленому законом порядку на підставі державного акту на право постійного користування сер. І-ОД № 001097 від 08.04.1999р., було отримано у постійне користування суміжну із земельною ділянкою, що належить на умовах постійного користування Житлово-експлуатаційному об’єднанню Київського району м. Одеси ділянку, загальною площею 0,20 га, із земель Таїровської селищної ради для розміщення виробничої бази. В подальшому, на вказаній земельній ділянці позивачем було здійснено будівництво ангару та допоміжних приміщень.

01.03.2001р. державною технічною комісією закінчений будівництвом об’єкт, розташований по вул. Ак. Вільямса, 80, а саме ангар та допоміжні приміщення ТОВ „Жилкомунсервіс”, були прийняті в експлуатацію, про що було складено відповідний акт.

Розпорядженням № 318 від 25.05.2001р. Овідіопольською районною державною адміністрацією було затверджено акт державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом ангару, загальною площею 316,2 кв.м. та допоміжних приміщень, загальною площею 184,1 кв.м., розташованих по вул. Ак. Вільямса, 80, які належать ТОВ „Жилкомунсервіс”.

На підставі вказаного розпорядження 31.05.2001р. виконавчим комітетом Таїровської селищної ради було видано свідоцтво про право власності ТОВ „Жилкомунсервіс” на вказаний об’єкт нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи, ангар та допоміжні приміщення ТОВ „Жилкомунсервіс” примикають до приміщень виробничої бази Житлово-експлуатаційного об’єднання Київського району м. Одеси.

З метою обслуговування ангару та допоміжних приміщень, належних ТОВ „Жилкомунсервіс”, між Житлово-експлуатаційним об’єднанням Київського району м. Одеси (Орендодавець) та ТОВ „Жилкомунсервіс” (Орендар) було укладено договір оренди від 05.09.2001р., відповідно до умов п. 1.1, 1.2 якого Орендодавець зобов’язувався передати Орендарю у платне користування з правом викупу складське приміщення № 7, загальною площею 48,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 80 для використання у цілях, визначених статутом Орендаря. При цьому, вартість об’єкта оренди відповідно до акту оцінки Овідіопольського районного бюро технічної інвентаризації складає 5800,00 грн. Пунктом 1.3 цього договору визначено, що строк оренди становить 10 років з моменту складання акту приймання-передачі об’єкту оренди.

Крім того, пунктом 1.4 договору визначено, що право власності на об’єкт оренди переходить від Орендодавця до Орендаря в момент внесення останнім орендних платежів у сумі, яка складає двократну вартість об’єкту.

Як вбачається з акту приймання-передачі, складеного на виконання умов договору оренди від 05.09.2001р., фактична передача спірного приміщення у володіння та користування ТОВ „Жилкомунсервіс” відбулася 08.09.2001р.

Відповідно до довідки ТОВ „Жилкомунсервіс” та платіжних доручень, що маються в матеріалах справи, позивачем на виконання умов договору від 05.09.2001р. за період з жовтня 2001 року по травень 2002 року було перераховано на розрахунковий рахунок Орендодавця 4822грн.

В подальшому, Житлово-експлуатаційне об’єднання Київського району м. Одеси було ліквідовано. Відповідно до рішення Одеської міської ради №1994-ХХІІІ від 26.01.2001р. створено комунальне підприємство „Житлово-експлуатаційне об’єднання Київського району м. Одеси”.

При цьому, комунальним підприємством „Житлово-експлуатаційне об’єднання Київського району м. Одеси” фактично були прийняті на себе права та обов’язки Орендодавця за договором оренди від 05.09.2001р., у тому числі і право на отримання орендних платежів. Так, на підставі вказаного договору позивачем комунальному підприємству „Житлово-експлуатаційне об’єднання Київського району м. Одеси” в якості орендних платежів було перераховано 2030 грн. за період з серпня 2002 року по липень 2005 року.

Крім того, платіжним дорученням №200 від 28.11.2005р. Орендарем було сплачено Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради 7000 грн. на підставі договору від 05.09.2001р.

Таким чином, протягом 2001р. -2005р. позивачем було сплачено орендних платежів на загальну суму 12144,00 грн., що перевищує двократну вартість об’єкту оренди.

Статтею 328 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. № 435-IV передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що спірне приміщення на теперішній час знаходиться на території Одеської міської ради та стверджуючи про правомірність набуття ТОВ „Жилкомунсервіс” права власності на приміщення, площею 48,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 80, позначене у технічному паспорті, виданому Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації 03.03.2000р., як приміщення № 7 матеріального складу під літ. „5”, ТОВ „Жилкомунсервіс” звернулося до господарського суду Одеської області ради з даними позовними вимогами до Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачами відповідно до відзиву, наданому у судовому засіданні 18.01.2008р., позовні вимоги заперечуються повністю. При цьому, в обґрунтування своєї позиції у даній справі Одеська міська рада та виконавчий комітет Одеської міської ради наполягають на припиненні дії договору оренди нежитлового приміщення від 05.09.2001р., укладеного між Житлово-експлуатаційним об’єднанням Київського району м. Одеси та позивачем, в силу вимог ст. 781 ЦК України, у зв’язку з ліквідацією Житлово-експлуатаційного об’єднання Київського району м. Одеси.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи представників сторін, суд доходить висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог ТОВ „Жилкомунсервіс”, заявлених ним у даній справі, та наявності підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

У відповідності до вимог пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 16.01.2003р., щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Керуючись наведеною законодавчою нормою та з урахуванням продовження договірних відносин після набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003р. № 435-IV, при розгляді даного спору суд застосовує положення цього Кодексу.

Засадами чинного Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003р. передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України від 16.01.2003р.).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом (ст. 16 ЦК України від 16.01.2003р.).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Як зазначалося по тексту рішення вище, ТОВ „Жилкомунсервіс” у встановленому законом порядку було набуто право власності на виробничу базу, до складу якої входить ангар та допоміжні приміщення, розташовані по вул. Ак. Вільямса, 80. В свою чергу, в подальшому, з метою забезпечення належного функціонування виробничої бази, позивачем було укладено з Житлово-експлуатаційним об’єднанням Київського району м. Одеси договір оренди від 05.09.2001р., умовами якого було передбачено право Орендаря на викуп складського приміщення № 7, загальною площею 48,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 80.

За змістом пояснень представника позивача та матеріалів справи, зазначене складське приміщення є об’єктом допоміжного призначення виробничої бази, розташованої по вул. Ак. Вільямса, 80, яка належить позивачеві на праві власності, що свідчить про нерозривність даних об’єктів нерухомого майна.

Відповідно до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов’язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Враховуючи, що складське приміщення № 7, загальною площею 48,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 80 є допоміжним приміщенням для обслуговування виробничої бази по вул. Академіка Вільямса, 80 у місті Одеси, що належить позивачеві, пов’язане спільними комунікаціями та має з останнім спільне цільове призначення - забезпечення єдиного виробничого циклу, суд доходить висновку, що вказаний об’єкт нерухомого майна є приналежністю вказаного комплексу.

При цьому, умовами договору оренди від 05.09.2001р., укладеного між Житлово-експлуатаційним об’єднанням Київського району м. Одеси та ТОВ „Жилкомунсервіс” було передбачено право Орендаря на викуп складського приміщення № 7, загальною площею 48,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 80.

Суд звертає увагу сторін, що до теперішнього часу вказаний договір у встановленому законом порядку визнаний недійсним не був. Крім того, відкрите володіння та використання Орендарем спірного майна протягом тривалого часу, внесення ним орендних платежів за користування майном, а також прийняття цих платежів Орендодавцем - Житлово-експлуатаційним об’єднанням Київського району м. Одеси, а в подальшому комунальним підприємством „Житлово-експлуатаційне об’єднання Київського району м. Одеси” та Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, як органом уповноваженим на управління нерухомим майном територіальної громади м. Одеси, свідчить про визнання вказаними особами договору оренди нежитлового приміщення з правом подальшого викупу, а відтак і визнання вказаного договору реальним та дійсним.

З огляду на викладене, судом не приймаються до уваги, як необґрунтовані, посилання відповідачів на припинення дії договору оренди в силу вимог ст. 781 ЦК України.

Таким чином, договір оренди від 05.09.2001р. був спрямований на реальне настання правових наслідків, виконувався сторонами за договором та правонаступниками Орендодавця.

Враховуючи зміст заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає за необхідне звернутись до положень діючого законодавства України, якими врегульовано питання набуття суб’єктами цивільних правовідносин права власності на об’єкти нерухомого майна.

Статтею 328 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. № 435-IV передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 21 Закону України “Про власність” від 07.02.1991р. №697-ХХІІ (з наступними змінами та доповненнями), чинного на час укладення договору від 05.09.2001р., однією з підстав виникнення права власності є укладення цивільно-правових угод. Крім того, відповідно до ст. 186 ЦК України приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. № 435-IV визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 289 Господарського кодексу України встановлено, що орендар має право на викуп об’єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди.

В свою чергу, відповідно до умов п. 1.1 та п. 1.4 договору оренди нежитлового приміщення від 05.09.2001р., укладеного між ТОВ „Жилкомунсервіс” та Житлово-експлуатаційним об’єднанням Київського району м. Одеси передбачено право викупу орендарем складського приміщення №7, площею 48,3 кв.м, розташованого в м. Одесі, по вул. Ак. Вільямса, 80 право власності на об’єкт переходить від орендодавця до орендаря в момент внесення останнім орендних платежів у розмірі, який складає двохкратну вартість об’єкта.

Як було зазначено по тексту рішення вище, протягом 2001р. -2005р. позивачем було сплачено орендних платежів на загальну суму 12144,00 грн., що перевищує двократну вартість об’єкту оренди.

Враховуючи, що зобов’язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, право позивача на викуп спірного майна, яке є приналежністю виробничої бази по вул. Академіка Вільямса, 80 у місті Одеси, що належить позивачеві, підлягає захисту у спосіб, передбачений цивільним законодавством. У відповідності до п.2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Приймаючи до уваги ті обставини, що позивачем було правомірно набуто право власності на виробничу базу, до складу якої входить ангар та допоміжні приміщення, розташовані по вул. Ак. Вільямса, 80, а також враховуючи, що позивачем правомірно на підставі договору оренди нежитлового приміщення з правом подальшого викупу було набуто право власності на допоміжне приміщення, площею 48,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 80, позначене у технічному паспорті, виданому Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації 03.03.2000р., як приміщення № 7 матеріального складу під літ. „5”, яке використовувалося позивачем як приналежність до вказаної виробничої бази, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ „Жилкомунсервіс” щодо визнання за ним права власності на нежитлове приміщення, площею 48,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 80, позначене у технічному паспорті, виданому Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації 03.03.2000р., як приміщення № 7 матеріального складу під літ. „5” відповідно до ст. ст. 186, 328, 392 ЦК України.

При цьому, судом критично оцінюються твердження відповідачів про належність спірного приміщення на праві власності Одеській міській раді на підставі свідоцтва право власності на об’єкт, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 80, виданого 15.10.2003р. відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.09.2003р. Згідно із свідоцтвом про право власності від 15.10.2003р. до складу зазначеного об’єкту входять адміністративна будівля під літ. „А”, склад під літ. „Б”, прохідна під літ. „Г”,, загальною площею 1712,2 кв.м., та навіс під літ. „В”, однак, спірне приміщення у змісті вказаного свідоцтва не зазначено.

Підсумовуючи наведене, враховуючи ті обставини, що визнання за юридичною особою у судовому порядку права власності на придбане за цивільно-правовою угодою майно не суперечить вимогам чинного законодавства України, суд доходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ТОВ „Жилкомунсервіс” та наявності підстав для їх задоволення у повному обсязі відповідно до ст.ст. 186, 321, 328, 386, 392,525, 526 ЦК України від 16.01.2003р. №435-ІV, у зв’язку з чим за позивачем слід визнати право власності на придбане на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 05.09.2001р. майно, а саме: на нежитлове приміщення, площею 48,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 80, позначене у технічному паспорті, виданому Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації 03.03.2000р., як приміщення № 7 матеріального складу під літ. „5”.

Судові витрати по держмиту, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на відповідачів згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати право власності товариства з обмеженою відповідальністю „Жилкомунсервіс” / 67832, Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, вул. К. Маркса, 1-а, код ЄДРПОУ 2386548 / на нежитлове приміщення, площею 48,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 80, позначене у технічному паспорті, виданому Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації 03.03.2000р., як приміщення № 7 матеріального складу під літ. „5”.

3.          Стягнути з Одеської міської ради / 65004, м. Одеса, пл.. Думська, 1/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Жилкомунсервіс” / 67832, Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, вул. К. Маркса, 1-а, код ЄДРПОУ 2386548 / 42грн. 50 коп. / сорок дві грн.50 коп./ - держмита; 59 грн. /п’ятдесят дев’ять грн.00 коп./ - послуги ІТЗ судового процесу.

Наказ видати.

4.          Стягнути з виконавчого комітету Одеської міської ради / 65004, м. Одеса, пл.. Думська, 1/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Жилкомунсервіс” / 67832, Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, вул. К. Маркса, 1-а, код ЄДРПОУ 2386548 / 42грн. 50 коп. / сорок дві грн.50 коп./ - держмита; 59 грн. /п’ятдесят дев’ять грн.00 коп./ - послуги ІТЗ судового процесу.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписане 12.03.2008р.

Суддя Желєзна С.П.