ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008 р.

№ 1/100

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

Одеської залізниці (далі Залізниця)

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду

від

09.10.07

у справі

№ 1/100

господарського суду

Донецької області

за позовом

Залізниці

до

відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (далі Товариство)

про

стягнення 1 800,72 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

не з‘явились;

- відповідача:

Табій А.В. (за дов. № 09/38 від 08.01.08);

Ухвалою від 07.12.07 Вищого господарського суду України касаційна скарга Залізниці № 153 від 07.11.07 була прийнята до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 17.01.08.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 17.01.08 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 17.01.08 представники Залізниці не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Залізниці повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 17.01.08 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представника Товариства.

Про вказані обставина представника Товариства повідомлено на початку судового засідання 17.01.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представника Товариства, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1

ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17.01.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 08.08.07 господарського суду Донецької області (суддя Азарова З.П.) в задоволенні позовних вимог Залізниці відмовлено.

Постановою від 09.10.07 Донецького апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Шевкова Т.А., судді –Діброва Г.І., Стойка О.В.) апеляційну скаргу Залізниці залишено без задоволення, а рішення від 08.08.07 господарського суду Донецької області –без змін.

Вказані судові рішення мотивовані, зокрема, тим, що акти загальної форми представниками Товариства не підписано, а тому немає відповідних доказів та правових підстав вважати, що затримка сталась з вини відправника, оскільки даними актами не доведено відсутність вини Залізниці в зміщенні вантажу під час перевезення.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій Залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 08.08.07 господарського суду Донецької області та постанову від 09.10.07 Донецького апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким стягнути з Товариства на її користь 1 800,72 грн. боргу та судові витрати.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: п. 3 Правил складання актів, п.п. 6-14 Правил користування вагонами і контейнерами, р. 2 п. 1.8 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України –Тарифного керівництва № 1.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв‘язку з чим просить касаційну скаргу Залізниці залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника Товариства, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи 17.12.06 на станцію Тимково Залізниці за накладною № 49027960 надійшов вантаж (труби безшовні), який 15.12.06 було відправлено зі станцій Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці: відправник –Товариство, станція призначення Іллічевськ-Експорт Залізниці. При цьому, встановлено, що Товариством в накладній № 49027960 зазначено про те, що навантаження труб у вагон № 63744148 здійснено в кількості 18 пакетів, а на другій стороні накладної відправник зазначив про розміщення вантажу у відповідності до технічних умов 458П від 10.03.06.

На підставі наданих доказів по справі судовими інстанціями встановлено, що 17.12.06 станцією Тимково актом загальної форми зафіксовано нерівномірне розташування маси вантажу: на 1 візку –18,850 кг, а 18.12.06 робітниками станції Тимково складено акт про розташування вантажу в вагоні.

Також, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 20.12.06 правильність завантаження вантажу у вагоні № 63744148 перевірено комісією за участю представників Товариства Николайчука та Бебешко, якими акт підписано із запереченнями про те, що зміщення вантажу виникло в під час прямування. Разом з тим встановлено, що в акті також зазначено про те, що на станції відправлення невідповідність підкладок кресленню 458П виявити неможливо через плотність навантаження.

Вирішуючи спір місцевий та апеляційний суд встановили, що 20.12.06 станцією Долинська складено акт загальної форми ГУ-23 № 39 від 20.12.06 в якому зазначено про нарахування 540,84 грн. плати за користування вагонами, 779,76 грн. збору за зберігання вантажу, 130,80 грн. збору за телеграму-повідомлення та 349,32 грн. збору за подавання та прибирання вагону на навантажувально-розвантажувальну колію.

При цьому встановлено, що даний акт підписаний тільки представниками станції Долинська, акт містить відомості про те, що вагон № 63744148 затриманий з причини нерівномірного навантаження вантажу на перший візок –18 850,00 кг.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів, визначаються цим кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із

ст. 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 12 Закону України “Про транспорт” від 10.11.94

№ 232/94-ВР підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), цей Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

За змістом п. 32 Статуту відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Згідно п. 124 Статуту вантажовідправник, вантажоодержувач, порт, підприємство (організація) зобов'язані відшкодувати залізниці збитки, завдані внаслідок пошкодження рухомого складу, перевантаження, неправильного навантаження, застосування неякісної упаковки або неправильного кріплення вантажу.

Пункт 24 Статуту надає право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. При цьому, перевірка вантажу під час його приймання до перевезення є правом, а не обов’язком залізниці.

Пунктом 129 Статуту регламентовано, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодежувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач. Така заява має бути здійснена в момент отримання вагону з вантажем від залізниці.

Відповідно до п. 16 Правил складання актів (р. 28 Правил перевезень вантажів), затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.02 № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.02 за № 567/6855, у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місця незагального користування протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції.

У разі додержання порядку оскарження відмови у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутись до суду з позовом, до якого необхідно додати докази оскарження дій начальника станції залізниці та акти приймання вантажу.

Матеріали справи документів щодо оскарження Товариством комерційних актів, наданих Залізницею в якості доказів по справі, не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 3 Правил складання актів, акти загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Отже, законодавчо обов'язку вантажовідправника щодо підписання акту загальної форми не передбачено.

Щодо плати за користування вагонами, то колегія суддів зазначає, що порядок оформлення залізницею затримки вагонів на шляху прямування врегульовано п.п. 8, 9, 10 Правил користування вагонами і контейнерами (р. 6 Правил перевезень вантажів), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 № 113, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.03.99 за № 165/3458, згідно із якими про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ.

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, в якому вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів та їх номери. Цей акт може бути підставою для нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів.

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання.

Згідно із п. 3 Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування вагонами провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46, яка складається, в тому числі, на підставі "Актів про затримку вагонів" форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами в комплексі.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що спір був розглянутий першою та апеляційною судовими інстанціями без дослідження в повному обсязі обставин справи та наведення правової оцінки цим обставинам, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності та призвело до прийняття рішення з помилковим застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення попередніми судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Одеської залізниці № 153 від 07.11.07 задовольнити частково.

Рішення від 08.08.07 господарського суду Донецької області та постанову від 09.10.07 Донецького апеляційного господарського суду у справі № 1/100 господарського суду Донецької області скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська