ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 січня 2008 р.

№ 11/273

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. -головуючий,

Грека Б.М., Самусенко С.С.,

розглянувши
касаційні скарги

1.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шико-2004"; 2.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Форест Віледж"

на рішення

господарського суду Львівської
області від 27.09.2007р.

та постанову

Львівського апеляційного
господарського суду від 03.12.2007р.

у справі

№11/273

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Техноторгсервіс"

до

1.          товариства з обмеженою
відповідальністю "Шико-2004"; 2.          суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1; 3.
комунального підприємства "Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого
майна"

треті особи без самостійних вимог

1.          ПП "Крокет Плюс"; 2.          Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інеса-38"; 3.          Товариство з обмеженою
відповідальністю "Форест Віледж"

про

визнання договору дійсним та
стягнення збитків

за участю представників:

від позивача -Козачук Ю.С.  (дов. від 01.08.2007р. б/н);

від
ТОВ "Форест Віледж" -Осикіна Л.І. (дов. від
20.12.2007р.), ОСОБА_2. (дов. від 20.12.2007р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 27.09.2007 р. у справі №11/273 позов ТОВ
"Техноторгсервіс" до ТОВ "Шико-2004", СПД -ф.о. ОСОБА_1,
Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна" про визнання договору
дійсним, визнання права власності та стягнення збитків було задоволено
частково: визнано дійсним з моменту його укладення Договір купівлі-продажу
нерухомого майна №15/08/2005 від 15.08.2005 р.; визнано за ТОВ
"Техноторгсервіс" право власності на нерухоме майно загальною площею
4869,80 м. кв., розташоване за адресою: місто Київ, АДРЕСА_1; визнано ТОВ
"Техноторгсервіс" добросовісним набувачем зазначеного нерухомого
майна, у якого це майно не підлягає витребуванню на підставі статті 388 ЦК України;
зобов`язано Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна"
здійснити реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно за ТОВ
"Техноторгсервіс". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Оскаржуваною Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 03.12.2007 р. у справі №11/273 рішення
господарського суду Львівської області від 27.09.2007 р. скасовано повністю та
прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Техноторгсервіс"
задоволено частково: визнано дійсним з моменту його укладення Договір
купівлі-продажу нерухомого майна №15/08/2005 від 15.08.2005 р.; визнано за ТОВ
"Техноторгсервіс" право власності на нерухоме майно загальною площею
4869,80 м. кв., розташоване за адресою: місто Київ, АДРЕСА_1; визнано ТОВ
"Техноторгсервіс" добросовісним набувачем зазначеного нерухомого
майна, у якого це майно не підлягає витребуванню на підставі статті 388
Цивільного кодексу України; зобов`язано Комунальне підприємство "Київське
міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти
нерухомого майна" здійснити реєстрацію права власності на зазначене
нерухоме майно за ТОВ "Техноторгсервіс". У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення господарського
суду першої інстанції Львівський апеляційний господарський суд мотивував свою
постанову тим, що місцевий господарський суд прийняв рішення про права і
обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, що є безумовною підставою для
скасування такого рішення відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 104 ГПК України та не
дослідив обставин переходу права власності на спірне майно до третіх осіб, в
тому числі до ТОВ "Форест Віледж", що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 104
ГПК України також є підставою для скасування рішення місцевого господарського
суду.

Задовольняючи позов ТОВ
"Техноторгсервіс" частково, суд апеляційної інстанції виходив з того,
що при укладенні Договору купівлі-продажу нерухомого майна №15/08/2005 від
15.08.2005 р. були додержані всі істотні умови, з боку ТОВ
"Техноторгсервіс" відбулося повне на належне виконання зобов'язань
щодо оплати придбаного ним нерухомого майна, а ТОВ "Шико-2004"
протиправно ухилилося від його нотаріального посвідчення, тому вказаний договір
був визнаний дійсним з моменту його укладення. Визнання за позивачем та
зобов'язання зареєструвати за ним право власності на нерухоме майно, яке є
предметом Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.08.2005 р.,
обгрунтовуюється тим, що ТОВ "Техноторгсервіс" є  добросовісним набувачем цього майна. Крім
того, на думку апеляційного суду, порушені майнові права ТОВ
«Техноторгсервіс»підлягають додатковому захисту шляхом визнання за ним статусу
добросовісного набувача нерухомого майна, у якого воно  не підлягає витребуванню на підставі статті
388 Цивільного кодексу України, оскільки позивач не перебуває у договірних
відносинах з ТОВ «Форест Віледж», за яким спірне нерухоме майно зареєстроване
на момент вирішення спору.

Не погоджуючись з постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2007 р. у справі
№11/273, ТОВ "Шико-2004" звернулося до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій просить цю постанову скасувати та в позові
відмовити повністю. На думку заявника касаційної скарги, суд апеляційної інстанції
неправильно застосував норми ст. 216, 631, 640 ЦК України, щодо дійсності
правочинів, вчинених з недотриманням передбаченої для них законом форми, та
грубо порушив норми ст. 16 ГПК України в частині територіальної підсудності
спору.

Третя особа у справі -ТОВ
"Форест Віледж", також звернулась до Вищого господарського суду з
касаційною скаргою та просить Постанову Львівського апеляційного господарського
суду від 03.12.2007 р. та рішення Господарського суду Львівської області від
27.09.2007 р. у справі №11/273 скасувати повністю та відмовити ТОВ
«Техноторгсервіс»в задоволенні позовних вимог. Доводи ТОВ "Форест
Віледж", наведені ним у касаційній скарзі, полягають у тому, що ТОВ
"Шико-2004" не мало права відчужувати спірне майно на користь
позивача, оскільки було позбавлено повноважень власника внаслідок
прийняття  Господарським судом м. Києва
рішення від 26.07.2006 р. у справі №41/528 та рішення від 05.07.2007 р. у
справі №3/704-21/374, а суди першої та апеляційної інстанції задовольнивши
вимоги ТОВ «Техноторгсервіс», припустились порушень норм матеріального та
процесуального права, а саме: ст. 215, 220, 330, 388, 317, 657, 658 ЦК України.
Також, скаржник стверджує, що сторони спірного договору не мали права
здійснювати розрахунок за спірним договором векселем, з огляду на те, що бланк
простого векселя № не належав позивачу. Крім того, ТОВ «Форест
Віледж»зазначає, що розрахунок векселем відбувся всупереч положенням ст. 4
Закону України "Про обіг векселів в Україні", тому в суду були відсутні
підстави для задоволення вимог позивача про визнання спірного договору дійсним.

До початку судового засідання ТОВ
«Техноторгсервіс»було надано відзив на касаційні скарги ТОВ «Шико-2004»та ТОВ
«Форест Віледж», в якому ТОВ «Техноторгсервіс»проти доводів, викладених в
касаційних скаргах, заперечує, просить відмовити в їх задоволені, а Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2007 р. №11/273 залишити
без змін, мотивуючи це тим, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна
№15/08/2005 від 15.08.2005 р. законно та обґрунтовано визнано судом дійсним на
підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, розрахунок векселем за Договором
купівлі-продажу нерухомого майна №15/08/2005 від 15.08.2005 р. відповідає
чинному законодавству, а право власності за ТОВ «Техноторгсервіс»визнано як за
добросовісним набувачем на підставі сукупності юридичних фактів, встановлених у
справі. ТОВ «Техноторгсервіс»у своєму відзиві також стверджує, що в
оскаржуваній постанові судом апеляційної інстанції були правильно застосовані
норми процесуального законодавства щодо територіальної підсудності спорів.

Також, через канцелярію Вищого
господарського суду, ТОВ «Техноторгсервіс»було подано письмові пояснення,
додатком до яких є висновок правової експертизи, виконаний Інститутом держави і
права ім. В.М. Корецького НАН України, в яких викладається правова позиція щодо
дійсності Договору купівлі-продажу нерухомого майна №15/08/2005 від 15.08.2005
р., а також підстав переходу права власності на спірне нерухоме майно до
позивача.

Колегія суддів, перевіривши наявні
матеріали (фактичні обставини) справи на предмет повноти їх встановлення судом
першої і апеляційної інстанцій та правильності застосування норм матеріального
та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників
сторін, дійшла висновку про те, що касаційні скарги ТОВ  "Шико-2004" та ТОВ "Форест
Віледж" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 111-7
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що між ТОВ "Техноторгсервіс" та
ТОВ "Шико-2004" 15.08.2005 р. було укладено Договір купівлі-продажу
нерухомого майна №15/08/2005, відповідно умов якого ТОВ "Шико-2004"
зобов'язувалося передати у власність ТОВ "Техноторгсервіс" нерухоме
майно загальною площею 4869,80 м. кв., розташоване за адресою: місто Київ,
АДРЕСА_1, а ТОВ "Техноторгсервіс" зобов'язувалося прийняти зазначене нерухоме
майно і сплатити за нього договірну ціну. Передача нерухомого майна від
продавця до покупця відбулась 15.08.2005 р., що підтверджується підписаним
сторонами акту прийому-передачі №1 до договору купівлі-продажу нерухомого майна
№15/08/2005.

З матеріалів справи також
вбачається, що ТОВ "Техноторгсервіс" належним чином виконало свої
обов'язки щодо оплати придбаного за договором нерухомого майна, про що свідчить
Акт прийому-передачі векселя від 15.08.2006 р., згідно з яким ТОВ
"Техноторгсервіс" передало ТОВ "Шико-2004" простий вексель
№ від 15.08.2005 р. номіналом 700000,00 грн.

Відповідно до статті 657 Цивільного
кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у
письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як зазначено в пункті 10.2.
договору купівлі-продажу нерухомого майна, цей договір підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації, які здійснюються у порядку, визначеному
чинним законодавством України. Згідно з пунктом 4.2. договору сторони взяли на
себе обов'язок протягом трьох днів з моменту здійснення покупцем повної оплати
вчинити всі необхідні дії для його нотаріального посвідчення  та державної реєстрації.

Статтею 45 Закону України “Про
нотаріат” передбачено, що нотаріально посвідчувані угоди підписуються у
присутності нотаріуса. Якщо угода, заява чи інший документ підписано за
відсутності нотаріуса, громадянин особисто повинен підтвердити, що
документ  підписаний ним.

Відповідно до пункту 4.1. Договору
купівлі-продажу нерухомого майна, кожна сторона зобов'язується виконувати
реально та належно обов'язки, покладені на неї договором, та сприяти іншій
стороні у виконанні її обов'язків за цим Договором, що повністю відповідає
вимогам статті 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням наведених положень
договору та норм чинного законодавства, судова колегія погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції про те, що ухилення ТОВ "Шико-2004" від
нотаріального посвідчення спірного договору, про було зазначено у листі від
17.08.2005 р. за №14, є порушенням умов Договору купівлі-продажу нерухомого
майна та норм ст. 526 ЦК України. За таких обставин, суд апеляційної інстанції
на підставі ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України правомірно захистив
порушені права ТОВ "Техноторгсервіс" шляхом визнання спірного
договору дійсним з моменту його укладення.

Таким чином, посилання ТОВ
"Шико-2004" та третьої особи - ТОВ "Форест Віледж" у
касаційних скаргах на те, що спірний договір є недійсним (нікчемним) на
підставі ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України, не знаходять свого
підтвердження матеріалами справи та наведеними положеннями діючого
законодавства, а норма ч. 2 ст. 220 ЦК України була правильно застосована до
спірних правовідносин господарським судом апеляційної інстанції.

У своїй касаційній скарзі ТОВ
"Форест Віледж" стверджує, що ТОВ "Шико-2004" фактично
ніколи на законних підставах не було власником майнового комплексу
розташованого за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, оскільки правова підстава, на якій
за ТОВ «Шико-2004»було зареєстровано право власності на зазначене нерухоме
майно, а саме Договір купівлі-продажу майнового комплексу від 01.08.2005 р.,
через деякий час відпала, у зв'язку з прийняттям  Господарським судом м. Києва рішення від
26.07.2007 р. у справі №41/528 та рішення від 05.07.2007 р. у справі № 3/704-21/374.
З урахуванням цього, Договір купівлі-продажу нерухомого майна №15/08/2005 від
15.08.2005 р. є нікчемним, тобто таким, що не породжує ніяких прав та
обов'язків, а відчуження нерухомого майна було здійснено ТОВ «Шико-2004»з
порушенням норм ст.ст. 316, 317, 658 ЦК України, відповідно до яких право
продажу товару належить власнику, внаслідок чого ТОВ
"Техноторгсервіс" не могло набути права власності на спірне майно.

ТОВ "Техноторгсервіс" у
своєму відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Форест Віледж" проти зазначених
доводів заперечує з тих мотивів, що на момент укладення оспорюваного договору,
продавець - ТОВ «Шико-2004», був належним власником спірного нерухомого майна,
за яким воно було зареєстровано у встановленому законом порядку, а отже ТОВ
«Шико-2004»мало всі повноваження на відчуження спірного майна на користь ТОВ
"Техноторгсервіс". Також у своєму відзиві ТОВ
"Техноторгсервіс" зазначає, що рішення Господарського суду м. Києва
від 26.07.2006 р. у справі № 41/528 та рішення Господарського суду м. Києва від
05.07.2007 р. у справі № 3/704-21/374 не могли впливати на правомочність ТОВ
«Шико-2004»відчужувати спірне майно на користь ТОВ "Техноторгсервіс",
оскільки зазначені судові рішення було прийнято значно пізніше, ніж було
укладено оспорюваний Договір купівлі-продажу нерухомого майна №15/08/2005 від
15.08.2005 р.

Розглянувши доводи касаційної
скарги ТОВ "Форест Віледж" та заперечення, викладені у відзиві ТОВ
"Техноторгсервіс", судова колегія дійшла до висновку про те, що
наведені твердження третьої особи - ТОВ "Форест Віледж" є
необґрунтованими та спростовуються наступними нормами діючого законодавства.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ТОВ "Шико-2004" набуло спірне майно у ЗАТ
"Київгума" на підставі Договору купівлі-продажу майнового комплексу
від 01.08.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3. та
зареєстрованого в реєстрі за №3108. Право власності на зазначене нерухоме майно
було зареєстровано за ТОВ «Шико-2004»Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна
10.08.2005 р., про що видано реєстраційне посвідчення № 002585.

Обставини справи свідчать про те,
що рішенням Господарського суду м. Києва від 26.07.2006 р. у справі №41/528
було визнано недійсним Договір купівлі-продажу майнового комплексу від
01.08.2005 р. укладений  між ЗАТ
"Київгума" та ТОВ "Шико - 2004", визнано право власності на
спірне майно за ВАТ "Київгума" та зобов'язано ТОВ "Шико -
2004" повернути спірне майно у власність ВАТ "Київгума".
Зазначене рішення набуло законної сили 23.10.2006 р. відповідно до Постанови
Київського апеляційного господарського суду у справі № 41/528

Рішенням Господарського суду м.
Києва від 05.07.2007 р. у справі №3/704-21/374, яке набуло законної сили
05.07.2007 р, відмовлено в задоволенні позову ТОВ "Шико - 2004"
до  ЗАТ "Київгума" про визнання
за ТОВ "Шико - 2004" права власності на майновий комплекс,
розташований за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що право власності на спірне нерухоме майно виникло у ТОВ
«Шико-2004»на підставі Договору купівлі-продажу майнового комплексу від
01.08.2005 р. та було зареєстроване КП "Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна"
10 серпня 2005 р. (реєстраційне посвідчення №002585). Відповідно до ч. 1 ст.
656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у
продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому.

Таким чином, правомірним є висновок
суду апеляційної інстанції про те, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна
№15/08/2005 від 15.08.2005 р. був укладений між ТОВ «Шико-2004»та ТОВ
«Техноторгсервіс»саме в той час, коли товар у вигляді нерухомого майна
загальною площею 4869,80 м. кв., розташованого за адресою: місто Київ,
АДРЕСА_1, був наявний у Продавця -ТОВ «Шико-2004»та зареєстрований за ним на
праві власності. З урахуванням цього, суд касаційної інстанції вважає, що
відчуження ТОВ «Шико-2004»нерухомого майна на користь ТОВ «Техноторгсервіс»на
підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна №15/08/2005 від 15.08.2005
р. на момент укладення цього договору повністю відповідало нормам ст. ст. 319,
320 та 658 ЦК України щодо повноважень власника (продавця) на розпорядження
належним йому майном.

Відповідно до ст. 204 Цивільного
кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З урахуванням
того, що діюче законодавство не місить положень щодо нікчемності (недійсності)
правочинів про відчуження майна, коли підстава, на якій це майно було набуте
раніше, через деякий час відпала, суд апеляційної інстанції правильно
застосував до спірних правовідносин норму ст. 204 ЦК України та цілком
обґрунтовано керувався при перегляді справи презумпцією дійсності спірного
договору. На цій підставі касаційна інстанція вважає, що Львівський апеляційний
господарський суд правильно застосував норми матеріального права при вирішенні
питання щодо дійсності Договору купівлі-продажу нерухомого майна №15/08/2005
від 15.08.2005 р.

У своїй касаційній скарзі ТОВ
"Форест Віледж" також звертає увагу суду касаційної інстанції на те,
що перехід права власності на нерухоме майно до ТОВ "Техноторгсервіс"
за спірним договором не міг відбутися, оскільки правова підстава, на якій ТОВ
"Шико-2004" набуло право власності на спірне нерухоме майно, а саме
Договір купівлі-продажу майнового комплексу від 01.08.2005 р., відпала
внаслідок набуття чинності рішення Господарського суду м. Києва від 26.07.2006
р. у справі №41/528, а тому Постанова Львівського апеляційного господарського
суду від 03.12.2007 р. у справі №11/273 в цій частині прийнята з порушеннями
норм матеріального права, зокрема ст.ст. 316, 317, 658 ЦК України.

ТОВ "Техноторгсервіс" у
своєму відзиві проти такого твердження заперечує та зазначає, що право
власності на спірне нерухоме майно виникло у ТОВ "Техноторгсервіс" на
підставі сукупності юридичних фактів, а саме: укладення Договору
купівлі-продажу нерухомого майна №15/08/2005 від 15.08.2005 р., який з
урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 220 ЦК України, визнаний дійсним в
судовому порядку, добросовісності набуття ТОВ "Техноторгсервіс"
спірного майна та відсутності законних підстав для витребовування зазначеного
майна у ТОВ "Техноторгсервіс" як у добросовісного набувача.

Розглянувши наведені доводи
касаційної скарги ТОВ "Форест Віледж" та заперечень на неї з боку ТОВ
"Техноторгсервіс", колегія суддів встановила наступне.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 03.12.2007 р. у справі №11/273, зокрема, було визнано
за ТОВ "Техноторгсервіс" право власності на нерухоме майно, яке є
предметом Договору купівлі-продажу №15/08/2005 від 15.08.2005 р. Зазначену
постанову в цій частині апеляційний суд мотивував тим, що ТОВ "Техноторгсервіс"
належним чином виконало умови Договору купівлі-продажу №15/08/2005 від
15.08.2005 р. та провело повний розрахунок за ним, а ухилення ТОВ
"Шико-2004" від нотаріального посвідчення зазначеного договору
призвело до порушення прав ТОВ "Техноторгсервіс", тому суд
апеляційної інстанції захистив покупця, поряд з іншим, і шляхом визнання за ним
права власності на спірне нерухоме майно.

Як вже зазначалося вище, відчуження
нерухомого майна ТОВ "Шико-2004" на користь ТОВ «Техноторгсервіс»за
Договором купівлі-продажу нерухомого майна №15/08/2005 відбулось саме в той
час, коли законним власником цього нерухомого майна було ТОВ
"Шико-2004". На цій підставі позивач правомірно заявив в суді першої
інстанції вимоги до ТОВ «Шико-2004»про визнання за ним права власності на
спірне нерухоме майно, оскільки згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право
власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача, зокрема, з моменту набрання законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

На підставі додатково поданих
доказів, апеляційний господарський суд встановив, що Рішенням Господарського
суду м. Києва від 26.07.2006 р. у справі №41/528 було визнано недійсним Договір
купівлі-продажу майнового комплексу від 01.08.2005 р. укладений  між ЗАТ "Київгума" та ТОВ
"Шико - 2004" та визнано право власності на спірне нерухоме майно за
ВАТ "Київгума".

На думку колегії суддів,
обгрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що наведені судові
акти не позбавляють можливості ТОВ «Техноторгсервіс»захищати своє право
власності на спірне нерухоме майно, однак змінюють правові підстави для такого
захисту.

Відповідно до ст. 658 Цивільного
кодексу України, якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває
право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його
повернення. Зазначена норма ст. 658 Цивільного кодексу України кореспондується
з приписами ст. 388 Цивільного кодексу України, згідно з якою, в тому випадку,
якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Як свідчать матеріали справи,
сторонами та третіми особами у справі не було подано суду доказів, які б
спростовували ту обставину, що ТОВ "Техноторгсервіс" є добросовісним
набувачем спірного нерухомого майна, оскільки набуло його оплатно та не знало і
не могло знати про те, що ТОВ "Шико-2004" не мало права відчужувати
це майно будь-яким особам. Також, на думку колегії суддів про добросовісність
ТОВ «Техноторгсервіс» як набувача спірного нерухомого майна свідчить і те, що
судові рішення, на які посилається у своїй касаційній скарзі ТОВ "Форест
Віледж", набули законної сили значно пізніше дати укладання Договору
купівлі-продажу нерухомого майна №15/08/2005 від 15.08.2005 р., а також були
винесені без залучення до розгляду цих справ ТОВ «Техноторгсервіс».

Згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо
майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не
може бути витребувано у нього. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази
того, що на момент розгляду справи апеляційним судом існували обставини,
передбачені ст. 388 Цивільного кодексу України, для витребовування спірного
майна у ТОВ "Техноторгсервіс" як у добросовісного набувача, касаційна
інстанція вважає, що з урахуванням всіх обставин справи позовні вимоги ТОВ "Техноторгсервіс"
в частині визнання за ним права власності на нерухоме майно загальною площею
4869,80 м. кв., розташованого за адресою: місто Київ, АДРЕСА_1, були законно та
обґрунтовано задоволені Львівським апеляційним господарським судом. Доводи ТОВ
«Форест Віледж», викладені в касаційній скарзі, про неправильне застосування
апеляційним судом ст. ст. 215, 220, 330, 388, 317, 657, 658 ЦК України,
касаційна інстанція вважає необґрунтованими та такими що суперечать обставинам
справи, а вимоги про скасування постанови суду апеляційної інстанції в частині
визнання за ТОВ «Техноторгсервіс»права власності та про відмову в позові
-такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України,
якою передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання
права, судом апеляційної інстанції, з метою додаткового захисту майнових прав
позивача, було задоволено вимогу ТОВ "Техноторгсервіс" про визнання
його в судовому порядку добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, у
якого воно не може бути витребувано на підставі ст. 388 ЦК України.
Задовольняючи вказану позовну вимогу, суд апеляційної інстанції виходив з того,
що на момент розгляду справи спірне нерухоме майно, після укладення Договору
купівлі-продажу нерухомого майна №15/08/2005 від 15.08.2005 р., вже
неодноразово було відчужено та зареєстровано на праві власності за особою, з
якою ТОВ "Техноторгсервіс" не перебуває у договірних відносинах, а
саме за ТОВ "Форест Віледж".

Проте, суд касаційної інстанції
вважає, що визнання ТОВ "Техноторгсервіс" добросовісним набувачем
спірного нерухомого майна, у якого воно не може бути витребувано на підставі
ст. 388 ЦК України, може мати місце лише в мотивувальній частині судового акту
в аспекті юридичної оцінки обставин справи та обґрунтованості задоволення
заявлених у справі позовних вимог.

З огляду на це, судова колегія
приходить до висновку, що в цій частині оскаржувана постанова суду апеляційної
інстанції має бути змінена, шляхом виключення з її резолютивної частини абзацу,
відповідно до якого ТОВ "Техноторгсервіс" визнано добросовісним
набувачем спірного нерухомого майна, у якого воно не може бути витребувано на
підставі ст. 388 ЦК України.

У своїй касаційні скарзі ТОВ
"Форест Віледж" стверджує, що постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 03.12.2007 р. у справі № 11/273 прийнято з порушенням
та неправильним застосуванням ст.ст. 330, 388 ЦК України, ст.ст. 34, 77
Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про
переказні векселі та прості векселі.

На думку заявника касаційної
скарги, розрахунок векселем за спірним договором було здійснено всупереч ст. 4
Закону України "Про обіг векселів в Україні", тому ТОВ "Форест
Віледж" вважає, що ТОВ "Техноторгсервіс" не здійснило належним
чином оплату за договором та набуло нерухоме майно за договором купівлі-продажу
безоплатно, а отже апеляційний суд незаконно та всупереч ч. 3 ст. 388 ЦК
України визнав ТОВ "Техноторгсервіс" добросовісним набувачем спірного
майна.

ТОВ "Техноторгсервіс" у
своєму відзиві зазначені твердження ТОВ "Форест Віледж" заперечує,
стверджуючи, що розрахунок за спірним договором було здійснено відповідно до
закону, належним чином та у повному обсязі, а отже нерухоме майно отримано ТОВ
"Техноторгсервіс" за оплатним договором.

Відповідно до ст. 4 Закону України
"Про обіг векселів в Україні"
видавати прості та переказні і прості векселі можна лише для оформлення
грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

Як встановлено апеляційним судом,
передача нерухомого майна від продавця до покупця відбулась на підставі
підписаного сторонами акту прийому-передачі №1 до Договору №15/08/2005
купівлі-продажу нерухомого майна від 15.08.2005 р. Це означає, що простий
вексель № від 15.08.2005 р. був виданий ТОВ «Техноторгсервіс»на
користь ТОВ «Шико-2004»для оформлення грошового боргу за фактично передане
нерухоме майно, тому у колегії відсутні підстави вважати, що товар (спірне
майно) не було поставлено, а вексель видано в порушення  ст. 4 Закону України "Про обіг векселів
в Україні".

Необґрунтованими, на думку
касаційної інстанції, є і твердження ТОВ "Форест Віледж" про те, що
непред'явлення до платежу простого векселя № від 15.08.2005 р.
номіналом 700000,00 грн. протягом одного року з дати його складання, як це
встановлено ст.ст. 34, 77 Женевської конвенції 1930 року, свідчить про
безвідплатність спірного договору та, відповідно, спростовує твердження
позивача про належне виконання ним своїх зобов'язань щодо оплати за спірним
договором та здійснення повного розрахунку за ним.

Відповідно ч. 3 ст. 4 Закону
України "Про обіг векселів в Україні", у разі видачі (передачі)
векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу
за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.
Проаналізувавши зазначену правову норму колегія приходить до висновку про те,
що для встановлення факту належного здійснення розрахунку за спірним договором
має значення лише факт передачі векселя від покупця до продавця та дійсність
такого векселя, а не пред'явлення самого векселя до платежу.

Таким чином, зазначені вище доводи
ТОВ "Форест Віледж" щодо обставин не здійснення платежу за векселем
не мають юридичного значення для справи, оскільки за своєю правовою природою
зобов'язання по оплаті векселя є самостійними та такими, що не випливають зі
спірного договору

На знаходить свого підтвердження
наявними у справі доказами й посилання ТОВ "Форест Віледж" на те, що
ТОВ  "Техноторгсервіс" не
здійснило належним чином своїх обов'язків по оплаті за спірним договором,
оскільки бланк простого векселя № було придбано ТОВ
"Вітал-ОЙЛ", а не ТОВ
"Техноторгсервіс". Як вбачається з наявних у матеріалах справи
доказів, а саме: Договору доручення №1 від 10.09.03 р., зазначений вексельний
бланк було придбано ТОВ "Вітал-ОЙЛ" за дорученням ТОВ
"Техноторгсервіс", що не суперечить чинному законодавству щодо обігу
вексельних бланків.

Крім того, відповідно до ст. 76
Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про
переказні векселі та прості векселі, до якої Україна приєдналась відповідно до
Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року,
якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості
векселі" від 06.07.1999 року №826-XIV, не має сили простого векселя тільки
той документ (вексель), у якому відсутній будь-який з реквізитів, наведених у
статті 75 зазначеного закону.

Оскільки в матеріалах справи
відсутні докази того, що простий вексель № не відповідає вимогам
Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі або є недійсним,
судова колегія погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що
простий вексель № від 15.08.2005 р. номіналом 700000,00 грн. є
належним засобом розрахунку за Договором купівлі-продажу нерухомого майна
№15/08/2005 від 15.08.2005 р.

На думку суду касаційної інстанції,
безпідставними є посилання ТОВ «Шико-2004»на те, що судом апеляційної інстанції
було порушено норми процесуального права, якими визначено правила підсудності
спорів.

З матеріалів справи вбачається, що
ТОВ "Техноторгсервіс" звернулося до Господарського суду Львівської
області з позовною заявою до ТОВ "Шико-2004", СПД -ф.о. ОСОБА_1. про
визнання договору дійсним та стягнення збитків. Відповідно до частин 2 та 3
статті 15  Господарського процесуального
кодексу України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських
договорів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача, а
справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським
судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором ТОВ
"Техноторгсервіс".

Враховуючи той факт, що позовні
вимоги ТОВ "Техноторгсервіс" стосувались виконання господарського
договору, а також те, що СПД- ф.о. ОСОБА_1. знаходиться у межах територіальної
підсудності Господарського суду Львівської області, останній цілком
обґрунтовано та з дотриманням правил територіальної підсудності прийняв справу
до свого провадження.

В судовому засіданні 21.08.2007 р.,
тобто після порушення провадження у справі, ТОВ "Техноторгсервіс"
подало заяву про збільшення позовних вимог шляхом визнання права власності на
об'єкти нерухомого майна за адресою м. Київ,
АДРЕСА_1.  Відповідно до частини 3
статті 17 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята
господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності,
повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду
справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Враховуючи наведені норми
процесуального права колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції
правильно застосував норми процесуального законодавства та ТОВ «Шико-2004»у
задоволенні апеляційної скарги в частині порушення правил територіальної
підсудності при вирішенні спору.

Посилання ТОВ "Форест
Віледж" на те, що незалучення його до участі у справі судом першої
інстанції є порушенням норм процесуального права не приймається касаційною
інстанцією до уваги, оскільки оскаржуваною постановою рішення Господарського
суду Львівської області від 27.09.2007 р. у справі №11/273 було скасовано, в
тому числі з тих мотивів, що воно зачіпало права і обов'язки осіб, що не були
залучені до участі у справі. В той же час, як свідчать матеріали справи, ТОВ
"Форест Віледж" було залучено судом апеляційної інстанції до участі у
справі у якості третьої особи, що надало ТОВ "Форест Віледж"
можливість  захищати свої права та
охоронювані законом законні інтереси у справі.

Відповідно до частини першої статті
111-10 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального
права є підставою для скасування судового рішення. Проте судовий акт підлягає
скасуванню лише за умови, якщо таке порушення призвело до прийняття
неправильного судового рішення.

При перегляді оскаржуваної
постанови касаційна інстанція встановила коло обставин, що входять до предмету
доказування у цій справі та, врахувавши її матеріали, прийшла до висновку, що
наведені в касаційній скарзі ТОВ "Форест Віледж" порушення норм
процесуального права не могли призвести до істотних порушень процесуальних прав
сторін спору або інших учасників судового процесу та не призвели до прийняття
неправильного судового акту. Інших порушень процесуального права, що потягли б
за собою неповне з'ясування обставин справи (які мають значення для правильного
вирішення спору) чи прийняття неправильного судового рішення не виявлено.

З огляду на вищевикладене, колегія
вважає, що в оскаржуваній постанові була дана належна юридична оцінка
обставинам справи і правильно застосовані норми матеріального та процесуального
права.

Решта тверджень касаційних скарг
зводяться до необхідності вирішення касаційною інстанцією питань про перевагу
одних доказів над іншими та питань правильності встановлення обставин, тобто
здійснення відмінної від апеляційного суду оцінки доказів, що суперечить
вимогам ст.111-7 ГПК України, тому до уваги не приймаються.

З урахуванням викладеного,
керуючись ст. ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційні скарги ТОВ "Шико-2004" та
ТОВ "Форест Віледж" на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 03 грудня 2007 р. у справі №11/273 задовольнити
частково.

2.          Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 03 грудня 2007 р. у справі № 11/273 змінити, виключивши
з її резолютивної частини абзац щодо визнання ТОВ "Техноторгсервіс"
добросовісним набувачем нерухомого майна, у якого зазначене майно не підлягає
витребуванню на підставі статті 388 Цивільного кодексу України.

3.          В решті постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 03 грудня 2007 р. у справі № 11/273
залишити без змін.

Суддя, головуючий
І. Плюшко

Суддя
Б. Грек

Суддя
С. Самусенко