ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 25/108

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Продаєвич Л.В.

суддів

Заріцької А.О.,

Катеринчук Л.Й.

розглянувши касаційну скаргу

закритого акціонерного товариства "Феймес"

на ухвалу

господарського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2007 року

у справі

господарського суду

№ 25/108

Дніпропетровської області

за позовом

закритого акціонерного товариства "Феймес"

до

відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

про

стягнення 304 655, 19 грн.

за участю представників:

відповідача Матвєєвої Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2003 року у справі № 25/108 задоволено позов закритого акціонерного товариства "Феймес" (далі –ЗАТ "Феймес"), стягнуто з відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі –ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат») на користь ЗАТ "Феймес" 300 694, 59 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 3 960, 60 грн. річних відсотків, 1 818, 00 грн. судових витрат.

Рішення набрало законної сили, на його виконання 6 травня 2003 року видано наказ (т. 1 а.с. 33).

Постановою державної виконавчої служби Інгулецького районного управління юстиції м. Кривого Рогу (далі –ВДВС) 15 травня 2003 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (т. 1 а.с. 38).

Постановою ВДВС від 26 травня 2003 року виконавче провадження зупинено на підставі ст.ст. 34, 35, 36 Закону України “Про виконавче провадження” від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі –Закон № 606-XIV ) (т. 1 а.с. 39).

6 липня 2007 року ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»у порядку ст. 117 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про визнання вказаного наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2007 року (суддя Чередко А.Є.) заяву ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»задоволено, наказ визнано таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування ухвали суд послався на ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ (зі змінами і доповненнями) (далі –Закон № 2343-ХІІ), ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) та ч. 4 ст. 117 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою у справі ухвалою, ЗАТ "Феймес" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу і просить її скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 34, 36, 37 Закону № 606-XIV, ст. 598 ЦК України та ст. 117 ГПК України. При цьому позивач просить прийняти нове рішення, яким відмовити відповідачу у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 4 лютого 2008 року № 02-12/I/15 розгляд касаційної скарги здійснюється колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: судді Продаєвич Л.В. – головуючого, суддів Заріцької А.О., Катеринчук Л.Й.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 1 лютого 2005 року у справі № Б29/21/05 порушено справу про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а ухвалою суду від 10 серпня 2006 року затверджено реєстр кредиторів і визнано погашеними вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в строк встановлений для їх подання.

11 березня 2006 року в газеті «Голос України»№ 45 було опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

Згідно з п. 15 ст. 11 Закону № 2343-ХІІ після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов’язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника відповідно до ст. 14 цього Закону.

Статтею 14 вищевказаного Закону передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникають до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Правові наслідки неподання заяви з грошовими вимогами до боржника у передбачений строк встановлені ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ, відповідно до якої вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі якою затверджує реєстр вимог кредиторів, а зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Таким чином, грошові вимоги позивача у справі до відповідача підтверджені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2003 року і виникли до 1 лютого 2005 року, тобто до дня порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а тому грошові вимоги ЗАТ "Феймес" відповідно до ст. 1 Закону № 2343-ХІІ є конкурсними.

Судом також встановлено, що позивач, як конкурсний кредитор по стягненню заборгованості, що виникла до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача, не звертався до господарського суду із заявою про визнання його кредитором ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»та про включення його вимог до реєстру вимог кредиторів. Докази, якими б ці обставини спростовувалися в матеріалах справи відсутні, а тому висновки про те, що дана заборгованість є погашеною ґрунтуються на вимогах ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

Наявність судового рішення та наказу про його виконання не звільняло позивача від обов’язку звернення із заявою про визнання його грошових вимог до боржника.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2006 року провадження у справі про банкрутство відповідача припинено у зв'язку із затвердженням між боржником та кредиторами мирової угоди (т. 1 а.с. 45).

Таким чином, заборгованість відповідача у справі, відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ вважається погашеною, у зв'язку з чим підстави для здійснення виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 6 травня 2003 року відсутні.

Згідно із ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом.

Поряд із Законом України “Про виконавче провадження” до виконавчого провадження підлягає застосуванню Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

В силу ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Отже, до відносин, які мали місце в справі про банкрутство, норми ГПК України застосовуються з урахуванням особливостей Закону “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, як спеціального нормативно-правового акта.

В даному випадку Закон встановлює додаткові підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, у зв'язку із припиненням грошових зобов’язань в силу закону відповідно до ст. 598 ГК України, ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ, у зв’язку з чим ст. 117 ГПК України підлягає застосуванню з урахуванням особливостей цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, також і з інших причин.

До таких інших підстав слід відносити погашення грошових вимог відповідно до Закону № 2343-ХІІ.

За приписами ст. 1 вказаного Закону погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до Закону вважаються погашеними.

Отже, у справі про банкрутство вимоги кредиторів є погашеними внаслідок оплати боргу; обміну вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; прощення; новації (укладання мирової угоди у справі про банкрутство), а також застосування граничного строку для подання заяви з вимогами до боржника, встановленого ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону № 2343-ХІІ.

Враховуючи наведене, наказ господарського суду Дніпропетровської області від 6 травня 2003 року на виконання рішення суду від 22 квітня 2003 року у даній справі є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги позивача, які підтверджені вказаним рішенням господарського суду Дніпропетровської області та цим наказом, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, в постанові від 2 жовтня 2007 року у справі № 6/73.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З аналізу ст. 117 ГПК України вбачається, що у разі, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Оскільки вимоги позивача у справі є погашеними і підстави для поновлення виконавчого провадження відсутні, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції від 13 вересня 2007 року у справі № 25/108 винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Феймес" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2007 року у справі № 25/108 залишити без змін.

Головуючий Л.В. Продаєвич

Судді                                                    А.О. Заріцька

Л.Й. Катеринчук