РІШЕННЯ

"07"
березня 2008 р.

Справа
№ 15/8-278

Господарський суд Тернопільської області

у
складі судді Бучинської Г.Б.

Розглянув справу

за
позовом  Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Відкритого акціонерного товариства
"Коржівський спеціалізований гірничо-дробарний кар'єр" концерну
"Магнезіт", с. Коржова, Монастириського району, Тернопільської
області

за
участю представників сторін:

позивача:           підприємець ОСОБА_1. -паспорт
НОМЕР_1 від 20.02.97р.;

представник
ОСОБА_2. -паспорт НОМЕР_2 від 15.02.07р.;

відповідача:           представник Іванців Ю.С. -довіреність від
28.02.08р..

Суть
справи:

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1, АДРЕСА_1, звернувся у
господарський суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства
"Коржівський спеціалізований гірничо-дробарний кар'єр" концерну
"Магнезіт", с. Коржова, Монастириського району, Тернопільської
області, про стягнення заборгованості по договору купівлі продажу
товарно-матеріальних цінностей № 40 від 01.09.2006р. в сумі 87397,09 грн., із
яких 74202,71 грн. основного боргу, 371,01 грн. штрафу, 5474,05 грн. пені та
7349,31 грн. інфляційних нарахувань.

Сторони
відповідно до ст. 64 ГПК України повідомлені про місце і час  розгляду справи.

В
розпочатому судовому засіданні учасникам судового процесу роз'яснено права та
обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 29, 811 ГПК України.

В судовому засіданні з
05.03.2007р. по 07.03.2008р. на підставі ст. 77 ГПК оголошувалася перерва для
надання сторонам можливості подати додаткові докази на підтвердження своїх
доводів та заперечень.

За відсутності клопотання
сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалася.

Позивач
у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач
позовні вимоги визнав частково в сумі 74202,71 грн. основного боргу, 371,01
грн. штрафу, щодо стягнення 5474,05 грн. пені та 73459,31 грн. інфляційних
нарахувань заперечує, стверджуючи, що такі не передбачені договором.

Розглянувши
матеріали справи, оцінивши представлені докази в їх сукупності, судом
встановлено наступне:

Статтею
1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші
юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом свої порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно
до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за
позовами, зокрема підприємств і організацій, які звертаються до суду за
захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За
змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського
суду наділені, зокрема юридичні особи, фізичні особи -підприємці, а суд шляхом
вчинення провадження у справі здійснює захист осіб, права та охоронювані
законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Відповідно
до ст. 16 Цивільного кодексу України та п. 2 ст. 20 Господарського кодексу
України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх
прав і законних інтересів.

Позивач
-Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1, АДРЕСА_1,
зареєстрований Бучацькою районною державною адміністрацією 18.06.1997р., що
підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця
(ідентифікаційний код НОМЕР_3), а тому наділений правом на звернення до суду за
захистом своїх прав.

Як
вбачається з матеріалів справи, між Суб'єктом підприємницької діяльності
-фізичною особою ОСОБА_1, АДРЕСА_1 та Відкритим акціонерним товариством
"Коржівський спеціалізований гірничо-дробарний кар'єр", с. Коржова,
Монастириського району, Тернопільської області 01.09.2006 року укладено договір
купівлі -продажу ТМЦ № 40, відповідно до якого сторони взяли на себе
зобов'язання:

-
позивач, як "Продавець" зобов'язується передати (поставити) у
власність відповідача "Покупця" товар (товари), а Покупець
зобов'язується прийняти товар (товари) та оплатити його вартість на умовах
договору.

Пунктом
8.1. договору сторони передбачили, що даний договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до повного його виконання сторонами.

Позивач
на виконання взятих зобов'язань відпустив через свого уповноваженого
представника ОСОБА_3 (довіреності ЯНТ № 245771 від 27.07.2007р., ЯНТ № 245781
від 05.08.2007р.), а відповідач  прийняв
товарно -матеріальні цінності (паливно-мастильні матеріали), що підтверджується
накладними № 81 від 31.07.2007р. та № 38 від 20.08.2007р. на загальну суму
105191,95 грн..

Згідно
п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Зобов'язання
виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а саме
цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності
до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України,
в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та
іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого
суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Матеріали
справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем укладено договір
купівлі-продажу, згідно якого, в силу ст. 665 Цивільного кодексу України,
продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність
покупця, а покупець приймає або зобов'язується прийняти товар і сплатити за
нього певну грошову суму.

Суб'єкти
господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
- відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 526
Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України).

Розділом
5 договору сторони визначили порядок розрахунків за товар, зокрема згідно п.
5.1. Покупець оплачує повну вартість отриманого на протязі місяця товару до
5-го числа наступного місяця шляхом перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Продавця.

Всупереч
згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору,
відповідач свої зобов'язання по договору купівлі-продажу від 01.09.2006р.
виконав частково в сумі 30989,24 грн. і станом на час розгляду справи в суді
ним залишається неоплаченою сума 74202,71 грн., що також підтверджується актом
звірки розрахунків укладеним сторонами станом на 01.12.2007р. та підтверджено
представником відповідача в судовому засіданні.

Таким
чином, доводи позивача про порушення його майнових прав на заявлену суму
(74202,71 грн.) є правомірними, документально підтвердженими та не
спростованими відповідачем в установленому законом порядку.

Виконання
зобов'язань, відповідно до ст. ст. 546 - 551 Цивільного кодексу України, може
забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом,
пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому
неустойкою (штрафом, пенею) визнається, визначена договором або актом цивільного
законодавства, грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Зважаючи,
що п. 6.2 договору сторони передбачили майнову відповідальність покупця за
несвоєчасну оплату вартості товару у вигляді штрафу у розмірі 0,5 %
неоплаченого товару, беручи до уваги, що відповідач не виконав своїх
зобов'язань щодо оплати вартості поставленого товару у строки, передбачені
договором, суд визнає правомірними позовні вимоги позивача щодо стягнення з ВАТ
"Коржівський спеціалізований гірничо-дробарний кар'єр" концерну
"Магнезіт" 371,01 грн. штрафу (74202,72 х 0,5%).

Згідно
вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

У
судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідачем на час звернення
позивача до суду не виконано взятих на себе зобов'язань в частині оплати
поставленого товару, таким чином допущено прострочення виконання грошових
зобов'язань перед позивачем, що дає правові підстави останньому застосувати до
відповідача відповідальність, передбачену статтею 625 Цивільного кодексу
України, у зв'язку з чим вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення 7349,31
грн. інфляційних нарахувань правомірними.

Заперечення
відповідача про неправомірність стягнення інфляційних нарахувань, у зв'язку з
відсутністю відповідного погодження в договорі, слід вважати безпідставним,
оскільки відповідальність у вигляді сплати боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за час прострочення передбачена нормами цивільного законодавства
(ст.. 625 ЦК України), при цьому сума, на яку збільшується сума боргу у зв'язку
з інфляцією стягується за весь період прострочення платежу.

У
відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

В
частині стягнення 5474,05 грн. пені в позові відмовляється, у зв'язку з
наступним.

У
відповідності до ст.. ст.. 546, 547, 549 ЦК України, пеня є одним з видів
забезпечення виконання зобов'язань, правочин щодо якого вчиняється виключно в
письмовій формі. Враховуючи, що умови забезпечення виконання зобов'язань у
вигляді пені в договорі № 40 від 01.09.2006р., на підставі якого виникли
зобов'язання, сторонами не передбачено, підстави для задоволення позовних вимог
в частині стягнення 5474,05 грн. пені -відсутні.

Судові
витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно до
задоволених вимог.

З
огляду на наведене, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 509,
526, 546 -551, 625, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 173, 193, 265
Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 22, 32, 33, 43 - 49, 82 - 85,
115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов
задоволити частково.

2.Стягнути
з Відкритого акціонерного товариства "Коржівський спеціалізований
гірничо-дробарний кар'єр" концерну "Магнезіт", с. Коржова,
Монастирського району, Тернопільської області, код 21150620 на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_3 -74202,71 грн. заборгованості, 371,01 грн. штрафу, 7349,31 грн.
інфляційних, 819,23 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

3.В
решті позову відмовити.

4.Рішення
господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його
прийняття (підписання рішення).

5.Накази
видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

6.На
рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право
подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з
дня прийняття (підписання) рішення "14" березня 2008 року
через місцевий господарський суд.

Суддя
Г.Б. Бучинська