ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.04.08 р.                     Справа № 2/61

Суддя господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при секретарі судового засідання Трудачевій А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Комунального виробничого підприємства “Краматорська тепломережа” м. Краматорськ

до відповідача: Комунальне підприємство “Найновіші технології” м. Краматорськ

про стягнення заборгованості в сумі 29621,07грн.

За участю

представників сторін:

від позивача: Скрипник Г.Ф. – за довір.

від відповідача: Полосухіна І.В. – за довір.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне виробниче підприємство “Краматорська тепломережа” м. Краматорськ звернувся до господарського суду Донецької області позовом до Комунального підприємства “Найновіші технології” м. Краматорськ про стягнення заборгованості в сумі 29621,07 грн.

В позовних вимог позивач посилається на постачання теплової енергії Комунальному підприємству “Парк Лазурний” в опалювальний період з 16 жовтня 2002р. по 15 квітня 2003о., рахунок № 207-3 від 31.03.2003р. та № 207-4 від 30.04.2003р.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, надав відзив на позовну заяву № 91 від 31.03.2008р., де вказує, що заборгованість КП “Парк Лазурний” виникла у період з 16.10.2002р. по 15.04.2003р. у зв’язку з чим вказує на порушення позивачем встановленого законом строку звернення до суду для стягнення заборгованості.

Також відповідачем надано заяву від 03.04.2008р. № 02-41/10341, де останній просить застосувати норми ст. 257 ЦК України щодо строків позовної давнини.

Розглянувши матеріали справи вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

В опалювальний період з 16 жовтня 2002р. по 15 квітня 2003р. Комунальне підприємство “Парк Лазурний”, що розташований за адресою: м. Краматорськ, вул. Бєляєва, будинок 113 отримувало послуги з постачання теплової енергії, постачальником якої було комунальне виробниче підприємство “Краматорська тепломережа”. Факт отримання у вказаний період теплової енергії відповідачем не оспорюється та визнано.

На підтвердження підключення Комунального підприємства “Парк Лазурний” до опалення позивачем до матеріалів справи надано акт від 17.10.2002р., який підписаний та скріплений печатками з обох сторін.

Рішенням Краматорської міської ради № 11/V-31 від 25.04.2007р. діяльність Комунального підприємства “Парк Лазурний” було припинено шляхом його приєднання до Комунального підприємства “Найновіші технології”.

Позивачем за постачання теплової енергії були виставлені рахунки № 207-3 від 31.03.2003р. на суму 28263,49грн., № 207-4 від 30.04.2003р. на суму 1357,58 грн., зазначені рахунки були отримані, про що свідчать відмітки про отримання на них.

Як вбачається з п. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вимога, щодо оплати отриманих послуг з постачання теплової енергії відповідачем на суму 28263,49грн. було отримано 08.04.2003р., а на суму 1357,58грн. було отримано 13.05.2003р.

Отже строк виконання зобов’язання з оплати отриманих послуг настав 19.05.2003р. та 14.04.2003р.

Відповідач в порушення вимог ст. 530 ЦК України свого обов’язку, щодо оплати отриманих послуг в семиденний строк з моменту пред’явлення вимоги не виконав у зв’язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу в розмірі 29261,07грн.

Вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Загальні умови виконання зобов’язань визначені нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Виходячи з матеріалів справи позивачем було належним чином виконання зобов’язання з поставки теплової енергії в період з жовтня 2002р. по квітень 2003р. Що стосується виконання відповідачем зобов’язань по оплати отриманих послуг з постачання теплової енергії, то такі зобов’язання відповідачем виконані не були.

Строк повного проведення розрахунків відповідачем за отриману теплову енергію настав після спливу семиденного терміну з моменту отримання рахунків на оплату послуг за отриману теплову енергію, а саме 14.04.2003р. та 19.05.2003р.

Оскільки відповідачем гроші у сумі 28263,49грн. та у сумі 1357,58грн. у ці строки сплачені не були, позивач довідався про порушення його права та про особу, що порушила таке право, саме 14 квітня 2003р. та 19 травня 2003р., - строк, з якого починається перебіг строку позовної давності.

Таким чином, для пред’явлення вимог про стягнення заборгованості у сумі 28263,49грн. та 1357,58грн., позивачем пропущений строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК УРСР, оскільки, право на відповідний позов виникло ще у квітня та травні 2003р.

Із змісту ст.71 ЦК УРСР, положення якого діяли на час постачання теплової енергії, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлювався в три роки.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

У відповідності до ст. 71 ЦК УРСР та ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність –це встановлений законом строк, у межах якого особа, право якої порушено, може вимагати примусове здійснення або захисту свого цивільного права або інтересу шляхом звернення із позовною заявою до суду.

Нормами ст. 267 ЦК України, можливість застосування яких передбачена п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Із матеріалів справи вбачається, що позов поданий до суду після закінчення строку позовної давності, оскільки позовна заява надійшла до господарського суду Донецької області 18.03.08р., про що свідчить вхідний штамп № 02-38/2410, а право на пред’явлення вимог щодо стягнення боргу у позивача виникло ще у квітні, травні 2003 року. Тобто, після отримання рахунку на оплату отриманих послуг та спливу семиденного терміну з моменту його отримання.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у прозові. Якщо суд вважає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст. 267 ЦК України).

Поважними причинами пропущення строку позовної давності, слід визначати тільки такі причини, за якими кредитор проявляв під час перебігу строку належну дбайливість про захист свого порушеного права, але не міг своєчасно позов з причин, які від нього не залежали та не знаходились під його контролем.

Поважними визнаються лише такі обставини, які є об’єктивними непереборними, не залежать від волевиявлення сторін та пов’язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення стороною відповідних процесуальних дій.

Певного переліку та критерій поважності причин закон не встановлює.

Встановлення обставин, які свідчать про поважність причин пропуску строку позовної давності, здійснюється судом за загальними правилами доказування, визначеними процесуальним законом.

Позивачем заяви про поновлення пропущеного строку позовної давності з поважних причин суду не надано.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вказані норми закону та оскільки відповідачем до прийняття рішення по справи було зроблено заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давнини, а позивачем до матеріалів справи не надано заяви в обґрунтування поважності причини пропущення позовної давнини, відсутні підставі для задоволення позову у зв’язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно зі ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Оскільки відповідачем пропущено строк позовної давності, то суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, ст. ст. 82 – 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Комунального виробничого підприємства “Краматорська тепломережа” м. Краматорськ до Комунального підприємства “Найновіші технології” м. Краматорськ про стягнення 29621,07грн. відмовити повністю у зв’язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення суду може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дні прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дні набрання рішенням законної сили.

Суддя Мартюхіна Н.О.