ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.09.08
Справа №26/370/06-8/172/07

Колегія суддів
Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя
Коробка Н.Д. судді  Коробка Н.Д.    , Колодій Н.А.  , Мірошниченко М.В.

при секретарі: Шерник
О.В.

за участю
представників

позивача: ОСОБА_1.,
дов. б/н від 09.09.2008 р.

відповідача: ОСОБА_2.,
прив. підприємець;

ОСОБА_3., дов. ВЕС №
064885 від 09.10.2006 р.

3-ї особи: не
з'явився

розглянувши матеріали
апеляційної скарги Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 м. Дніпрорудне
Запорізької області

на рішення
господарського суду Запорізької області від 26.06.2008 р.

у справі №
26/370/06-8/172/07

за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю “Центр - Євро - Транс Плюс”,      м. Чернігів

14005, м. Чернігів,
проспект Миру, 53, оф. 554

до Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2АДРЕСА_1

третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -ОСОБА_4, м.
Запоріжжя

про стягнення  46.791,50 грн. збитків

та за зустрічним
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 м. Дніпрорудне Запорізької
області

до Товариства з
обмеженою відповідальністю “Центр - Євро - Транс Плюс”, м. Чернігів

про стягнення
172.028,25 грн. шкоди, 2.700,00 грн. оплати за фрахт транспортного засобу,
1.698,40 грн. вартості послуг спеціалістів

Встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю “Центр - Євро - Транс Плюс”,                м. Чернігів, (далі - позивач)
звернулось в господарський суд Запорізької області з позовною заявою до
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 м. Дніпрорудне Запорізької області,
(далі - відповідач) про стягнення з останнього 46.791,50 грн. збитків (з
урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом першої інстанції до
розгляду).

До прийняття рішення у
справі ухвалою від 20.09.2006 р. господарський суд Запорізької області прийняв
до сумісного розгляду зустрічну позовну заяву відповідача до позивача про
стягнення 172.028,25 грн. шкоди, 2.700,00 грн. оплати за фрахт транспортного
засобу, 1.698,40 грн. вартості послуг спеціалістів.

Розглянувши справу по
суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 26.06.2008 р. у
справі № 26/370/06-8/172/07 (суддя Попова І.А.) первісний позов задовольнив
частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 45.289,39 грн. збитків,
570,89 грн. судових витрат. В іншій частині первісного позову відмовлено. В
задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі. З відповідача на
користь Київського НДІ судових експертиз стягнуто 3.500,00 грн. вартості
судової експертизи. Рішення суду мотивовано наступним.

Оскільки товар,
переданий відповідачу для перевезення, було ним втрачено, експедитор - позивач
задовольнив претензію та перерахував СПД ОСОБА_5 45.289,39 грн. Позивач у
спірних правовідносинах виступав організатором перевезення та фрахування
безпосереднього перевізника (відповідача у справі), отже відповідно до        ст. 1191 ЦК України, як особа, яка
відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної
особи у розмірі виплаченого відшкодування, тобто в сумі 45.289,39 грн.
Зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на приписи Закону
України «Про автомобільний транспорт», Правила перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні, оскільки в договірних відносинах з
відповідачем щодо здійснення перевезення, позивачем не порушено будь-яких
зобов'язань, що знаходяться в причинному зв'язку з наявними у перевізника
збитками, внаслідок загоряння транспортного засобу. Будь-яких обставин, якими
перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало, відповідач
не довів суду.

Не погоджуючись з
прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі відповідач
просить рішення господарського суду Запорізької області від   26.06.2008 р. у справі № 26/370/06-8/172/07
скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісних позовних вимог
відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити. Свої доводи мотивує
наступним.

На думку відповідача,
суд першої інстанції неправильно застосував ст. 1191 ЦК України. На підставі
вказаної норми права, суд безпідставно стягнув з нього збитки. До того ж
відповідач не погоджується з розміром стягуваних з нього збитків. Відповідач
вважає, що фактична шкода у розмірі 45.289,39 грн. позивачем не доведена. Окрім
того, зазначає, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з нього
3.500,00 грн. вартості судової експертизи, оскільки в матеріалах справи
містяться докази оплати.

Ухвалою від 19.08.2008
р. Запорізький апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу
відповідача до провадження, розгляд призначений на 11.09.2008 р.

Розпорядженням Першого
заступника Голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1723 від
10.09.2008 р. справа № 26/370/06-8/172/07 передана для розгляду колегії суддів
у складі: головуючий - Коробки Н.Д., суддів: Колодій Н.А., Мірошниченка М.В.

Позивач в своєму
відзиві на апеляційну скаргу просить рішення
господарського суду Запорізької області від 26.06.2008 р. у справі №
26/370/06-8/172/07 залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача - без
задоволення. Зазначає, що на підставі    ст. 22, ч. 2 ст. 924 ЦК України суд першої
інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на його користь 45.289,39 грн.
шкоди. До того ж позивач вказує, що товар був відвантажений відповідачем в м.
Дніпрорудне, подальша його доля невідома. Стосовно розміру збитків позивач
вказує, що у товарно-транспортних накладених вартість продукції зазначена з
врахуванням знижок, що надаються дистрибутору.

Третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -ОСОБА_4, м.
Запоріжжя, відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання не
з'явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним
чином, Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі ст. 96
ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

Представники сторін в
судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у
відзиві на неї.

За клопотанням
представників сторін судовий процес вівся без застосування засобів технічного
забезпечення та за їх згодою у судовому засіданні 11.09.2008 р. оголошено
вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіряючи законність
та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали
справи і апеляційної скарги, взявши до уваги доводи представників сторін,
колегія суддів встановила наступне.

Правовідносини між
позивачем та відповідачем врегульовані договором-заявкою про надання
транспортно-експедиційних послуг від 16.05.2006 р. (далі - Договір-заявка),
згідно з умовами якого відповідач зобов'язався надати транспортно-експедиційні
послуги по перевезенню вантажу (пиво, вага до 20 тонн) за маршрутом: м. Харків
- м. Ялта.

Відповідно до п. 1
Договору-заявки позивач (експедиція) виступає як посередник між відповідачем
(перевізником) і замовником.

Згідно з п. 2.2
Договору-заявки відповідач несе повну матеріальну відповідальність за
перевезення та збереження вантажу від моменту передачі вантажовідправником до
моменту отримання вантажоотримувачем. Водій виконує функції експедитора.

16.05.2006 р. на
виконання умов Договору-заявки відповідачем від вантажовідправника - ВАТ «Сан
Інтербрю Україна» було прийнято для перевезення вантаж за товарно-транспортними
накладними: № 11444 від 16.05.2006 р. на суму 10.199,80 грн., № 003410 від
16.05.2006 р. на суму 29.700,00 грн. У вказаних товарно-транспортних накладних
міститься підпис водія відповідача (ОСОБА_4) про прийняття ним вантажу для
перевезення. Перевезення здійснювалося автомобілем марки Рено МАГНУМ НОМЕР_1

Під час перевезення на
31 км автошляху Сімферополь - Ялта виникло загоряння транспортного засобу.

18.05.2006 р. при
розвантажуванні вантажу в м. Ялта, смт. Гаспра (вантажоотримувач - ОСОБА_5.)
було виявлено, що вантаж не мав товарного вигляду, у зв'язку із спалахом
автомобіля відповідача, про що були складені відповідні акти:     №№ 1, 2, підписані представниками ОСОБА_5
(вантажоотримувача), відповідачем, водієм
ОСОБА_4

Вантажоотримувач
відмовився прийняти вантаж, що не заперечується самим відповідачем.

Слід також зазначити,
що правовідносини між ВАТ «Сан Інтербрю Україна» (далі - вантажовідправник) і
СПД ОСОБА_5. (далі - вантажоотримувач) врегульовані договором дистрибуції №
5643 від 01.01.2006 р. (далі - Договір дистрибуції), згідно з умовами якого
вантажовідправник зобов'язався передавати вантажоотримувачу у власність та/або
на зберігання товар, в строки і на умовах, передбачених Договором дистрибуції,
а вантажоотримувач зобов'язався приймати товар, оплачувати його вартість,
повертати тару в терміни та умовах, передбачених Договором дистрибуції.

Відповідно до п. 3.2
Договору дистрибуції поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на
умовах при центровивозі - СРТ доставка оплачена до місця призначення в
тлумаченні ІНКОТЕРМС 2000, тобто вантажоотримувач (дистрибутор) набуває права
власності на товар з моменту його поставки до пункту призначення, а ризик
випадкового знищення або пошкодження майна несе дистрибутор з моменту передачі
товару першому перевізнику.

Згідно з п. 8.7
Договору дистрибуції якщо під час приймання товару в автомашині буде
встановлена нестача або понаднормативний бій вантажоотримувач (дистрибутор)
пред'являє претензію напряму перевізнику.

Правовідносини між
вантажовідправником і позивачем врегульовані договором на транспортне
експедирування № 6173 від 01.01.2006 р. (далі - Договір транспортного експедирування),
який визначає порядок взаємовідносин вантажовідправника і позивача при
здійсненні останнім транспортно-експедиторського обслуговування вантажів
вантажовідправника.

Відповідно до п. 5.5
Договору транспортного експедирування позивач несе ризик випадкового
знищення  та випадкового пошкодження
(псування) вантажу та пакування (тари) з моменту отримання вантажу до
перевезення і до моменту його передачі вантажоотримувачу.

Пунктом 7.2 Договору
транспортного експедирування сторони передбачили, що позивач несе повну
матеріальну відповідальність за збереженість вантажу та пакування (тари) з
моменту його отримання в пункті відправлення та до моменту його передачі
вантажоотримувачу, вказаному вантажовідправником.

Згідно з умовами
вищезазначених договорів вантажоотримувач надіслав позивачу претензію № 423 від
22.05.2006 р. на суму 10.199,80 грн. та претензію № 491 від 15.06.2006 р. на
суму 35.089,59 грн. На виконання вказаних претензій позивач платіжним
дорученням № 477 від 29.06.2006 р. (а.с. 35, т. 2) перерахував на розрахунковий
рахунок вантажоотримувача 45.289,39 грн.

Оскільки вантаж по ТТН
№ 003410 від 16.05.2006 р. був направлений вантажовідправником
вантажоотримувачу на відповідальне зберігання, і фактично не був доставлений
вантажоотримувачу, а позивач розрахувався повністю за недоставлений вантаж
перед вантажоотримувачем, тому останньому необхідно було зняти вантаж по ТТН №
003410 з відповідального зберігання, що і було зроблено.

29.06.2006 р.
вантажоотримувач звернувся до вантажовідправника з листом про зняття з
відповідального зберігання 30.06.2007 р. продукції, що була відправлена по ТТН
№ 003410 від 16.05.2006 р.

З листа
вантажоотримувача від 03.08.2007 р. позивачу вбачається, що на вантаж по ТТН №
003410 від 16.05.2006 р., після того як його було знято з відповідального
зберігання, вантажовідправник видав нову ТТН № 049723 від 30.06.2006 р. Сума
відшкодованих позивачем збитків по ТТН № 003410 від 16.05.2006 р., після зняття
вантажу з відповідального зберігання, була сплачена вантажоотримувачем вантажовідправнику,
що підтверджується актами звірки взаємних розрахунків між ними (а.с. 43 - 48,
т. 2).

В зустрічній позовній
заяві відповідач зазначає, що згідно з Договором-заявкою вага вантажу повинна
складати 20 тонн. Але загальна вага вантажу за товарно-транспортними
накладними: № 11444 від 16.05.2006 р., № 003410 від 16.05.2006 р. складає
20.506,20 грн., що перевищує максимальну вагу вантажу на 506,20 кг. Відповідно
до висновку № 5273 від 12.07.2006 р., складеного спеціалістом Київського НДІСЕ
експертом Дзюбою В.В., двигун транспортного засобу працював з надмірним
зусиллям і виникненню пожежі сприяв нагрів до максимальних температур турбіни
та випускного колектора. Згідно з висновками: № 307 від 29.07.2006 р., № 307/1
від 28.07.2006 р. експерта-товарознавця відповідачу було спричинено матеріальні
збитки на загальну суму 172.028,25 грн.

Посилаючись на ст.ст.
22, 623, 526 ЦК України, відповідач в своїй зустрічній позовній заяві просив
господарський суд стягнути з позивача на його користь шкоду в сумі 176.426,64
грн., яка складається з 172.028,25 грн. (збитки за висновками
спеціаліста-автотоварознавця), 2.700 грн. оплати за фрахт транспортного засобу
за Договором-заявкою, 1.698,40 грн. оплата послуг спеціалістів за надання
висновків.

Стягнення за первісним
позовом з відповідача на користь позивача 46.791,50 грн. збитків та за
зустрічним позовом з позивача на користь відповідача шкоди в сумі 176.426,64
грн., яка складається з 172.028,25 грн. (збитки за висновками
спеціаліста-автотоварознавця), 2.700 грн. оплати за фрахт транспортного засобу
за Договором-заявкою, 1.698,40 грн. оплата послуг спеціалістів за надання
висновків, стало предметом спору у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст.
99 та 101 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. У
процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і
додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів,
проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм
матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення,
знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

При наданні оцінки
правовідносинам між позивачем та відповідачем слід керуватися наступними
нормативно-правовими актами: Законом України „Про транспортно-експедиторську
діяльність", Цивільним та Господарським кодексами України, Правилами
перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом
Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.1997 р.

Згідно з ч. 2 ст. 4
Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитори для
виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами,
авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або
нерезидентами України.

Стаття 932 ЦК України
передбачає, що експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків
інших осіб.

Таким чином експедитор
не зобов'язаний виконувати самостійно транспортно-експедиторські послуги, а має
право залучити до їх виконання інших осіб.

Безпосередньо це й
було здійснено позивачем. Позивач для виконання прийнятих на себе зобов'язань
перед вантажовідправником за Договором транспортного експедирування залучив для
здійснення перевезення відповідача (Договір-заявка).

Відповідно до ч. 2
ст.14 Закону України „Про транспортно - експедиторську діяльність", за
невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором
транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть
відповідальність згідно з Цивільним кексом України, іншими законами та
договором транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 934
ЦК України за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування
експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Таким чином порядок
притягнення до відповідальності за порушення зобов'язань прийнятих за договором
про транспортно-експедиційне обслуговування регулюється ЦК України.

Частина 3 ст. 14
Закону України „Про транспортно - експедиторську діяльність", передбачає,
що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених
ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і
за власні дії.

Частина 2 ст. 932 ЦК
України передбачає у разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків
за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає
перед клієнтом за порушення договору.

Відповідно до п. 16.2
Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.1997 р., при  перевезеннях
вантажів  автомобільним  транспортом право на пред'явлення перевізнику
претензій мають: вантажовідправник або вантажоодержувач - у випадку  втрати вантажу  і
за  умови  подання
товарно-транспортної
накладної  з підписом водія (експедитора
перевізника) про прийняття ним вантажу для перевезення.

Як вже зазначалось
вище, позивач (експедитор) поніс відповідальність перед вантажоотрмувачем,
оплативши претензії на загальну суму 45.289,39 грн.

Згідно зі ст. 909 ЦК
України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується    доставити    довірений
їй   другою   стороною (відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його  особі,
яка  має
право на одержання вантажу (одержувачеві),  а відправник зобов'язується сплатити за
перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 924
ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з  моменту
прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе,  що
втрата,  нестача,  псування
або  пошкодження вантажу, багажу,
пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення
яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за  втрату,
нестачу,  псування  або пошкодження  прийнятих
до  перевезення вантажу,  багажу,
пошти у розмірі фактичної шкоди,
якщо не доведе,  що це сталося не
з його вини.

Колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції, що оскільки позивач в спірних
правовідносинах виступав організатором перевезення та фрахтування безпосереднього
перевізника (відповідача), відповідно до ст. 1191 ЦК України як особа,  яка відшкодувала шкоду,  завдану іншою особою, має право  зворотної
вимоги  (регресу)  до
винної  особи  у
розмірі виплаченого
відшкодування, тобто в сумі 45.289,39 грн.

Щодо вимог за
зустрічною позовною заявою, колегія суддів погоджується з судом першої
інстанції, що задоволенню вони не підлягають, з огляду на наступне.

За висновком №
14730/14731 судової комплексної пожежно-технічної та авто технічної експертизи
від 26.05.2008 р. вантаж вагою 20.506,20 кг, який перевозився автомобілем Рено
МАГНУМ  НОМЕР_1 з напівпричепом КоGЕL,
моделі SN № 24, не може вважатись «Надмірним навантаженням» для нього, в тому
числі, рухаючись по дорозі Сімферополь - Ялта - Севастополь.

Причинами виникнення
пожежі, за вказаним висновком, могли бути аварійний режим роботи у
електромережі або перегрів гальмівного механізму правого колеса автомобіля.
Експертом виключено як ймовірну версію виникнення пожежі внаслідок надмірного
зусилля двигуна транспортного засобу в зв'язку з його перевантаженням (лист 8
висновку).

З огляду на
вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що в договірних
відносинах з відповідачем, щодо здійснення перевезення, позивачем порушено
будь-які зобов'язання, що знаходяться в причинному зв'язку з наявними у
перевізника (відповідача) збитками. Тобто наявність вини позивача у виникненні
збитків, причинний зв'язок між діями позивача і виникненням збитків, відповідач
не довів суду.

Не має також і підстав
для задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення оплати за фрахт
транспортного засобу за Договором-заявкою та оплати послуг спеціалістів за
надання висновків.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2 м. Дніпрорудне Запорізької області,
задоволенню не підлягає.

Рішення господарського
суду Запорізької області від 26.06.2008 р. у справі               № 26/370/06-8/172/07 підлягає
зміні, оскільки висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам
справи. Судом першої інстанції безпідставно ще раз стягнуто з відповідача
вартість експертного дослідження в розмірі 3.500,00 грн., оскільки в матеріалах
справи міститься квитанція № 77 від 12.03.2007 р. (а.с. 11, т. 2) про сплату
відповідачем вказаної суми безпосередньо експертній установі.

Судові витрати
відповідно до ст. 49 ГПК України слід віднести на сторін пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 101
- 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний
господарський суд

Постановив:

Апеляційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 м. Дніпрорудне Запорізької області,
залишити без задоволення.

Рішення господарського
суду  Запорізької області від 26.06.2008
р. у справі              №
26/370/06-8/172/07 змінити. Резолютивну частину рішення викласти в наступній
редакції:

«Позовні вимоги
товариства з обмеженою відповідальністю “Центр - Євро - Транс Плюс”, м.
Чернігів, задовольнити частково.

Стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2 м. Дніпрорудне Запорізької області, на
користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Центр - Євро - Транс Плюс”, м.
Чернігів, 45.289,39 грн. збитків, 570,89 грн. судових витрат. Видати наказ.

В іншій частині позову
відмовити.

В позові Суб'єкту підприємницької
діяльностіОСОБА_2,   м. Дніпрорудне
Запорізької області, відмовити.»

Постанову оформлено та
підписано згідно зі ст. 84 ГПК України 18.09.2008 р.

Головуючий суддя
Коробка Н.Д.

судді
Коробка Н.Д.

Колодій Н.А.
Мірошниченко М.В.