СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

24 січня 2008 року

Справа № 2-7/9011.1-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Ткаченка М.І.,

суддів                                                                      Антонової І.В.,

Котлярової О.Л.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився (Державне підприємство "Дельта-Лоцман");

відповідача: не з'явився (Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал");

розглянувши апеляційні скарги Державного підприємства "Дельта-Лоцман" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 06 листопада 2007 року у справі №2-7/9011.1-2007

за позовом           Державного підприємства "Дельта-Лоцман" (вул. Лягіна, 27,Миколаїв,54017)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" (пров. 1-й Ново-Карантинний, 13,Керч,98313)

про стягнення 73317,11 грн.;

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" (пров. 1-й Ново-Карантинний, 13,Керч,98313)

до Державного підприємства "Дельта-Лоцман" (вул. Лягіна, 27,Миколаїв,54017)

про визнання договору частково недійсним

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Державна морська лоцманська служба” (далі ДП „Державна морська лоцманська служба”) звернулося до господарського суду АР Крим з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфлот-Універсал” (далі ТОВ „Інфлот-Універсал”), в якому просило стягнути з останнього заборгованість у загальному розмірі 50624.64 доларів США, пеню у сумі 1892,23 доларів СШЛ та 2734,78 доларів США штрафу.

Рішенням господарського суду АР Крим від 30.10.2006 року позов ДП „Державна морська лоцманська служба” задоволено частково. Суд стягнув з ТОВ „Інфлот-Універсал” на користь позивача 1302,88 доларів США пені, 2088,90 доларів США штрафу, 386,00 доларів США держмита, а також 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині боргу в сумі 35064,36 доларів США провадження у справі припинено на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з цим судовим актом, ДП „Державна морська лоцманська служба” та ТОВ „Інфлот-Універсал” звернулись до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами. Позивач просить позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з ТОВ „Інфлот-Універсал” борг в сумі 15560,28 доларів США, 589,35 доларів США пені та 645,88 доларів США штрафу, аргументуючи вимоги апеляційної скарги неправильним застосуванням судом першої інстанції норми матеріального права. ТОВ „Інфлот-Універсал” в апеляційній скарзі просить рішення господарського суду АР Крим скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 1 лютого 2007 року вищевказане рішення суду першої інстанції було змінено, на користь позивача з відповідача було стягнуто 15560.28 доларів США заборгованості, 589,35 доларів США і пені. 645,88 доларів США штрафу 636.49 доларів США державного мита та 118.00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення боргу в розмірі 35064.36 доларів США провадження у справі було припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 року рішення господарського суду АР Крим від 30 жовтня 2006 року та постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 1 лютого 2007 року були скасовані, а справа направлена на повий розгляд до господарського суду АР Крим.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 12 липня 2007 року справа була прийнята до провадження суддею Дверним І.І., із привласненням їй № 2-7/9011.1-2007.

27 серпня 2007 року до господарського суду АР Крим від ТОВ „Інфлот-Універсал” надійшла зустрічна позовна заява до ДП „Державна морська лоцманська служба”, в якій відповідач за первісним позовом просить визнати таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, покладення за договором на „Агента” зобов'язань по сплаті в іноземній валюті послуг „Підприємства”, наданих ним судновласнику - нерезиденту, власними валютними коштами, та визнати незаконними пункти 2.2.4, 4.2. 4.3. 5.4 договору № 33/06-КФ від 22 грудня 2005 року.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 28 серпня 2007 року зустрічна позовна заява була прийнята до провадження та замінено сторону у справі –ДП „Державна морська лоцманська служба”, на його правонаступника - Державне підприємство „Дельта-Лоцман”.

ДП „Дельта-Лоцман” проти зустрічного позову заперечувало за мотивами, викладеними у відзиві на зустрічну позовну заяву.

30 жовтня 2007 року до господарського суду АР Крим від ТОВ „Інфлот-Унівсрсал” надійшло доповнення до зустрічної позовної заяви, в якій відповідач за первісним позовом виклав додаткові доводи для задоволення зустрічного позову. Крім того, ТОВ „Інфлот-Універсал” направив заперечення на відзив ДП „Дельта-Лоцман” на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив на безпідставність посилань відповідача (позивача за первісним позовом) щодо необґрунтованості тверджень ТОВ „Інфлот-Універсал”. Вказане доповнення та заперечення прийняті судом до розгляду.

Рішенням господарського суду АР Крим від 6 листопада 2007 року у справі № 2-7/9011.1-2007 припинено провадження у справі в частині стягнення з ТОВ „Інфлот-Універсал” на користь ДП „Дельта-Лоцман" заборгованості у розмірі 35064,36 доларів США.

В іншій частині первісного позову відмовлено.

У задоволені зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим актом, ДП „Дельта-Лоцман” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити вказане рішення суду першої інстанції, а саме, в частині відмови у задоволені вимог за первісним позовом, стягнути з ТОВ „Інфлот-Універсал” суму боргу в розмірі 15560,28 дол. США, 589 дол. США пені та 645,88 дол. США штрафу. В іншій частині рішення залишити без змін.

ТОВ „Інфлот-Універсал” також не погодившись з вказаним судовим актом, звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції по зустрічному позову у частині відмови про визнання недійсним пункту 5.3 Договору № 33/06-КФ від 22.12.2005 р. та прийняти нове рішення в цій частині, котрим визнати пункт 5.3 Договору недійсним. В іншій частині рішення залишити без змін.

Слухання по справі відкладалось.

В судовому засіданні 22 січня 2008 року була оголошена перерва до 10 години 24 січня 2008 року.

Розпорядженням виконуючого обов’язки голови суду від 22 січня 2007 року змінений склад судової колегії, суддя Дугаренко О.В. у зв’язку з зайнятістю у іншому процесі замінена на суддю Котлярову О.Л.

В судове засідання 24 січня 2008 року представники сторін не з'явилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутністю представників сторін, оскільки вони не надіслали судовій колегії доказів про наявність поважних причин неявки у судове засідання, а крім того їх явку не визнано обов’язковою.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ДП „Дельта-Лоцман” підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ТОВ „Інфлот-Універсал” не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції відповідно до оскаржуємого рішення встановлено, що відповідачем були укладені агентські угоди з:

- № 53/01 від 15 травня 2001 року з фірмою „СКІМSОN МЕNEGЕМЕNТ LIMILED”(замовник), предметом якого є виконання виконавцем експедирування, митного оформлення та брокерського оформлення вантажу, поданого замовником під перевантаження, а також агентування суден замовника;

- договір № 10/02-А від 27 грудня 2005 року з фірмою „DURSTAN Development LIMILED” (Великобританія) (брокер), предметом якого є агентування суден брокера;

- субагентська угода № 04/06 від 25 грудня 2005 року з ТОВ „Пал малі”, предметом якої є агентування номінованих агентом суден під українським та іноземним прапорами;

- договір на агентське обслуговування № 02/2006-А від 14 березня 2006 року з ТОВ „Пройм Шиппинг”(Судновласник), предметом якого є морське обслуговування суден, що належать судновласнику, або знаходяться в його оперативному управлінні.

Суд першої інстанції зробив висновок проте, що ТОВ „Інфлот-Універсал” є належним відповідачем у справі, оскільки він є стороною у договорі № 33/06-КФ від 11 грудня 2005 року, тому ДП „Дельта-Лоцман” не позбавлене права на звернення до суду безпосередньо до агента судновласників з позовом про стягнення в примусовому порядку заборгованості за надані послуги, в межах перерахованих нерезидентами сум грошових коштів.

Але при цьому суд не з'ясував, в якому обсязі ТОВ „Інфлот-Універсал” отримало кошти від нерезидентів за надані послуги з лоцманського проведення за регулювання руху суден.

ДП „Дельта-лоцман" є підприємством, на яке покладено функції з забезпечення безпеки мореплавства шляхом лоцманського проведення та регулювання руху суден в територіальному морі та на внутрішніх водних шляхах України згідно Наказу Міністерства транспорту України від 11 вересня 2000 року № 498).

Відповідно до пункту 3.40 „Правил плавання суден Керч-Єнікальським каналом і підхідними каналами до нього”, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 721 від 9 жовтня 2002 року „транзитний прохід суден Керч-Єнікальським каналом здійснюється при обов'язковому агентуванні по транзитному проходу судна агентськими організаціями, які розташовані в місті Керч”. Тому морські агенти, що знаходяться в інших містах, змушені здійснювати замовлення лоцманських послуг через агентів у місті Керч.

Договір № 33/06-КФ від 22 грудня 2005 року укладений ТОВ „Інфлот-Універсал", в ньому не зазначено інших юридичних чи фізичних осіб, які є стороною договору.

Відповідно до статті 295 Господарського кодексу України не є комерційними агентами підприємці, що діють хоча і в чужих інтересах, але від власного імені.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що після укладення договору комерційним агентом від імені особи, яку вона представляє, представництво припиняється, і всі інші відносини відбуваються між особою, від імені якої було укладено договір. Комерційний агент не бере участі у виконанні укладеного договору.

Позивач не заперечує, і це встановлено судом, що відповідач діяв в інтересах судновласників, тому його дії, відповідно до статті 6 Закону України „Про зовнішньоекономічну діяльність" є діями цього суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності, що зумовлює оплату послуг в іноземній валюті як форми розрахунків між резидентом і нерезидентом в межах торговельного обороту.

Проте, договір між ДП „Дельта-лоцман" та ТОВ „Інфлот-Універсал" не є договором, укладеним морським агентом від імені судновласника, оскільки в ньому не вказано назву судновласника, повноваження, на підставі яких відповідач має право укладати договори від їх імені. Зобов'язання з надання заявок, інформації по суднам, надання послуг, оплати за надані послуги та відповідальність за неналежне виконання зобов'язань виникають лише у двох сторін договору - ДП „Дельта-лоцман" та ТОВ „Інфлот-Універсал".

Тобто, договір № 33/06-КФ був укладений ТОВ „Інфлот-Універсал" для забезпечення належного виконання ним зобов'язань з обслуговування суден судновласників, на виконання ним укладених з судновласниками договорів морського агентування.

Посилання в договорі на те, що відповідач діє від імені та за рахунок судновласників є підставою для виставлення ним дисбурсментського рахунку судновласникам за понесені ним витрати по обслуговуванню їх суден.

Крім того, зазначений договір не може вважатись зовнішньоекономічним договором, укладеним між резидентом і нерезидентом, оскільки він не відповідає вимогам щодо форми такого договору, встановленим Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 6 вересня 2001 року N 201.

Відповідно до пункту 1.2 цього Положення у преамбулі зазначається повне найменування сторін - учасників зовнішньоекономічної операції, під якими вони офіційно зареєстровані, із зазначенням країни, скорочене визначення сторін як контрагентів („продавець”, „покупець”, „замовник”, „Постачальник” тощо), особа, від імені якої укладається зовнішньоекономічний договір (контракт), та найменування документів, якими керуються контрагенти при укладенні договору (контракту) (установчі документи тощо). Крім того він не містить і ряду інших істотних умов, зокрема щодо умов платежів, врегулювання спорів, законодавства, за яким вирішуватиметься спір за цим договором, місцезнаходження і платіжні реквізити сторін (в договорі № 33/06-КФ місяться реквізити та адреса сторін).

Все це на думку судової колегії свідчить проте, що сторони не укладали і не мали наміру укладати зовнішньоекономічний контракт, а укладений договір, є звичайним договором на надання послуг, зобов'язаними сторонами за яким є ТОВ „Інфлот-Універсал” та ДП ДП „Дельта-лоцман".

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України „Про податок на додану вартість” об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України. Водночас згідно з пункту 6.5 статті 6 за винятками, визначеними у підпунктах „в”, „д” - „е” цього підпункту, місцем поставки послуг є місце, де особа, яка надає послугу, зареєстрована платником цього податку.

Відповідно до статті 5 Митного кодексу України територія України, зайнята сушею, територіальне море, внутрішні води і повітряний простір, а також штучні острови, установки і споруди, що створюються у виключній морській економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України, становлять єдину митну територію України. Митний кордон співпадає з державним кордоном.

Згідно статті 1 Закону України „Про державний кордон України" державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України —суші, вод, надр, повітряного простору.

Тобто, судно (або інший транспортний засіб) не може бути територією будь-якої держави. Мова може йти лише про юрисдикцію держави-прапора судна та інших держав над судном, в залежності від того, в якій категорії морських вод перебуває це судно в той чи інший час.

Відповідно до статті 2 Конвенції ООН з морського права 1982 р. Суверенітет прибережної держави розповсюджується за межі його сухопутної території і внутрішніх вод, а у випадку держави - архіпелага - його архіпелажних вод, на примикаючий морський пояс, що називається територіальним морем. Вказаний суверенітет розповсюджується як на повітряний простір над територіальним морем так і на його дно і надра. Суверенітет над територіальним морем розповсюджується з дотриманням цієї Конвенції та інших норм міжнародного права.

Суверенітет прибережної держави поширюється на водний простір територіального моря, повітряний простір над ним, а також на поверхню дна і надра в цій зоні (стаття 1 Конвенції про територіальне море та прилеглу зону 1958 року).

Враховуючи викладене, для цілей оподаткування, іноземне морське судно що перебуваючи в територіальному морі, внутрішніх водах не є якоюсь державною територією, а є просто звичайним транспортним засобом, що знаходиться на митній території України. А тому послуги, надані такому судну, чи навіть на борту цього судна, є послугами, наданими на митній території України.

Послуги з регулювання руху суден надаються лоцманами-операторами державної морської лоцманської служби, що діють на підставі відповідних правил плавання, в нашому випадку –„Правил плавання Керч-Єнікальським каналом”, „Положення про лоцмана-оператора служби регулювання руху суден” затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2001 року № 341 та Типового положення про службу регулювання руху суден, затвердженого наказом Міністерства транспорту України 28 травня 2001 № 340.

Функції служби регулювання руху суден визначені пунктом 4.2 Положення і полягають у наступному:

- виявлення суден на підходах до зони дії СРРС, установлення зв'язку з ними, отримання та реєстрація необхідних даних про кожне судно;

- інформаційне забезпечення мореплавства шляхом передачі на судна гідрометеорологічної інформації, відомостей про зміни у роботі засобів навігаційного оснащення (далі - ЗНО), про зміщення плавучих ЗНО із штатних місць та іншої навігаційно-гідрографічної і гідрологічної інформації в зоні дії СРРС, інформації про стан руху в зоні дії СРРС та фактори, що ускладнюють плавання;

- організація і контроль за рухом суден шляхом установлення режиму руху суден;

- надання суднам рекомендацій, що стосуються черговості руху, часу початку руху, маршруту;

- швидкості та інтервалів руху, місця якірної стоянки, попередження судна у разі відхилення його від безпечного маршруту плавання та повернення до зазначеного маршруту;

- надання навігаційної допомоги (радіолокаційне проведення) шляхом передачі інформації про положення судна відносно навігаційного орієнтира, фарватеру, проміжних пунктів маршруту; про курс та швидкість судна відносно ґрунту; надання рекомендацій судну щодо зміни курсу або швидкості; передачі інформації про ідентифікаційні дані, позиції та наміри інших суден, а також попередження цих суден;

- установлення зв'язку між суднами, береговими організаціями та службами з питань що пов'язані із забезпеченням безпеки руху суден;

- збір, обробка, реєстрація та зберігання інформації про судна тощо.

При цьому лоцман-оператор, що надає відповідні послуги не знаходиться на борту судна, він не покидає свого робочого місця перед монітором (підключеним до АТС, берегових і стільникових систем зв'язку, ССТУ тощо) на посту регулювання руху суден (капітальна споруда на суші (іноді в порту) зі спеціально встановленим обладнанням). Крім того, один лоцман-оператор одночасно здійснює регулювання руху декількох суден як іноземних так і під національним прапором, що перебувають в один проміжок часу в зоні відповідальності служби.

Відповідно послуги, надані лоцманом-оператором, надаються на митній території України і тому є об'єктом оподаткування на підставі підпункту 3.1 статті 3, пункту 6.1 статті 6, підпункту „а” пункту 6.5, статті 6, пункту 7.1 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” за ставкою 20%.

Судом першої інстанції не було взято ці факти до уваги, адже рішення ґрунтується на тому, що лоцман перебуває на борту судна, що не відповідає дійсності відносно лоцманів-операторів.;

Державний морський лоцман дійсно, надаючи вказівки капітану, перебуває на борту відповідного судна, але згідно пункту 1.3 Положення про державну морську лоцманську службу, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 11 вересня 2000 року N 498, лоцманські послуги надаються виключно державними морськими лоцманами України.

Відповідно до пункту 8.1 Положення кандидатами на посаду державного морського лоцмана можуть бути тільки громадяни України.

Для надання послуг морський лоцман, громадянин України, не перетинає державного і митного кордону України.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України тощо регулюються Законом України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України” та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.

Для лоцманів чинним законодавством не передбачено особливого порядку перетинання державного кордону. Заходячи на борт іноземного судна у внутрішніх чи територіальних водах України лоцман не оформляє документів на в'їзд/виїзд з України, митними та прикордонними органами не здійснюється відповідний огляд та контроль щодо лоцмана, не виконуються інші формальності щодо перетинання державного кордону.

Таким чином, державний морський лоцман не перетинає кордону України, а відповідно, послуги він надає на державній території України, яка, статті 5 Митного кодексу України, співпадає з митним кордоном.

Відповідно послуги, надані лоцманом, також надаються на митній території України і оподатковуються на загальних підставах за ставкою 20%.

Судова колегія, вважає, що посилання суду першої інстанції в мотивувальній часині на лист ДПА України 1998 року, яким ДПА роз'яснює статус іноземного судна є безпідставним і недоречним, оскільки податкова адміністрація наділена повноваженнями давати роз'яснення з питань оподаткування, а не з питань міжнародного публічного та морського права. Крім того, цей лист ДПА не мають нормативного значення і можуть оцінюватись лише в сукупності з іншими доказами по справі.

До того ж, в матеріалах справи міститься лист ДПА № 5190/6/15-0716 від 6 травня 2006 року, який, відповідно до чинного законодавства, має статус податкового роз'яснення конкретному платнику податків і є обов'язковим для застосування цим платником при визначенні податкових зобов'язань. Цим листом ДПА роз'яснила, що послуги з лоцманського проведення надаються на митній території Україні і оподатковуються в загальному порядку.

В матеріалах справи також міститься лист Міністерства транспорту та зв'язку України № 4595/27/10-06 від 13 липня 2006 року, яким позивачу було надано відповідне роз'яснення з цих питань та підтверджено правильність доводів позивача.

З приводу заявлених ТОВ „Інфлот-Універсал” зустрічних позовних вимог про визнання недійсними пунктів 2.2.4. 4.2, 4.3. 5.3, 5.4 договору № 33/06-КФ від 22 грудня 2005 року (далі - Договору) судова колегія визначає наступне.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Отже, укладаючи договір ДП „Дельта-лоцман" та ТОВ „Інфлот-Універсал”, вільно визначили його зміст, тобто істотні умови договору, якими є предмет договору, зобов'язання сторін, порядок" і умови подачі заявок, порядок розрахунків, відповідальність сторін, додаткові умови, правові відносини сторін, термін дії договору, юридичні адреса та реквізити сторін.

Пункт 2.2.4 Договору є істотною і необхідною умовою договору, адже він виражає суть правовідносин, які склалися між сторонами і які є предметом договору передбаченого пунктом 1.1 відповідно до якого відповідач за зустрічним позовом зобов'язався належним чином надавати позивачу відповідні послуги, а позивач зобов'язався ці послуги прийняти і оплатити.

Крім того, суд погоджується з твердженням ДП „Дельта-лоцман", що наявність зазначеного пункту у договорі обумовлена правовим поняттям зобов'язання та підставами його виникнення, передбачених статтею 509 Цивільного кодексу України відповідно до якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (у даному випадку - позивач) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (на користь відповідача) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити гроші тощо), або утриматись від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку - саме це і передбачено у пункті 2.2.4 договору.

З пункту 4.2 Договору вбачається, що ДП „Дельта-лоцман" вимагає сплати тільки рахунків, виставлених за надання ним послуг, лите у випадку належного документального підтвердження (лоцманськими квитанціями та квитанціями С'РРС) їх надання. Це не тільки не с порушенням закону, а навпаки с його належним виконанням, адже пунктом 26 Наказу міністерства транспорту України № 214 від 27 червня 1996 року яким затверджені „Збори і плати за послуги, що надаються суднам у морських торговельних портах України”, встановлено, що підставою для справляння збору є лоцманська квитанція, виписана і засвідчена капітаном судна.

Отже, вказаний пункт договору с також таким, що відповідає положенням чинного законодавства України.

Пункт 4.3 Договору передбачає можливість здійснення позивачем (відповідачем за первісним позовом), як агентом судновласників, передоплати на надані послуги та передбачає умови та строки остаточного розрахунку за договором, а отже, є легітимним.

Суд зазначає, що лише укладання договору ТОВ „Інфлот-Універсал” від імені судновласників не звільняє його, як сторону за договором, від виконання прийнятих на себе за договором обов'язків, утому числі в частині своєчасного перерахування грошових коштів підприємству. Правомірність же виставлення відповідачем (позивачем за первісним, позовом) рахунків в іноземній валюті встановлена судом та підтверджується викладеними вище обставинами.

Встановлення пунктом 5.4 Договору 2005 року відповідальності агента перед підприємством за повноту та своєчасність оплати наданих послуг обумовлена тим, що у підприємства наявний цивільно-правовий договір лише з морським агентом, а із судновласником такий договір відсутній, що є властивістю агентської діяльності. Таким чином, тільки від морського агента підприємство може отримати гарантію належного перерахування коштів, що є його прямим обов'язком.

Крім того, агентська діяльність, відповідно до статті 295 Господарського України є підприємницькою діяльністю, яка згідно з статтею 42 Господарського кодексу України є самостійною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Здійснення підприємницькою діяльності на власний ризик означає покладання на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Щодо вимоги ТОВ „Інфлот-Універсал” про визнання недійсним пункту 5.3 Договору судова колегія зазначає наступне.

Так, зазначеним пунктом договору передбачено, що у разі порушення агентом взятих на себе за цим договором господарських зобов'язань, агент несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, умовою для застосування штрафних санкції, передбачених частиною 2 статті 231 ГК України, є віднесення хоча б однієї із сторін зобов'язання до суб'єктів господарювання, що належать до державного сектора економіки, або пов'язаність порушення з виконанням державного контракту, або фінансування виконання зобов'язання за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

Згідно з пунктом 1 Методики визначення питомої ваги державного сектору в економіці, затвердженої Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Державного комітету статистики України. Фонду державного майна України №307/375/1963 від 4 листопада 2003 року до суб'єктів господарювання державного сектору економіки належать:

- суб'єкти, які діють на основі виключно державної власності;

- суб'єкти, державна частка у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків;

- суб'єкти, діяльність яких з питань, що належать до компетенції загальних зборів, безпосередньо або опосередковано контролюється державою.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи довідок з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та Статутних документів, Державне підприємство „Державна морська лоцманська служба”, як і його правонаступник Державне підприємство „Дельта-Лоцман”, є державним підприємством, майно підприємства є державною власністю. Отже, оскільки позивач (відповідач за зустрічним позовом) в розумінні норм чинного законодавства України відноситься до державного сектору економіки, можливість застосування до спірних правовідносин штрафних санкцій, встановлених частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, підтверджується матеріалами справи.

Як на підставу для визнання недійсним пункту 5.3 Договору ТОВ „Інфлот-Універсал” посилається на те, що положення частини 2 статті 231 Господарського кодексу України можуть застосовуватися лише до сторони договору, яка прострочила виконання зобов'язання у вигляді поставки товару, надання послуг (робіт), оскільки відповідальність за порушення грошових зобов'язань передбачена частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, за якою штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Проте, судова колегія не може погодитися зі вказаними твердженнями ТОВ „Інфлот-Універсал”, оскільки зі змісту частини 2 статті 231Господарського кодексу України не вбачається, що законодавець ввів цей вид відповідальності лише за прострочення поставки товарів, виконання робіт (надання послуг).

Ця відповідальність встановлена законодавцем за порушення строків виконання зобов'язання, без зазначення - грошового чи в натурі, а вартість товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання, і термін прострочення, виходячи з граматичного тлумачення наведеної норми закону, має значення для визначення бази, з якої нараховується пеня і штраф.

За таких обставин, спірні пункти договору №33/06-КФ від 22 грудня 2005 року відповідають положенням чинного законодавства України, підстави для задоволення зустрічного позову ТОВ „Інфлот-Універсал” відсутні.

Вимоги Державного підприємства „Дельта-Лоцман” про стягнення з ТОВ „Інфлот-Універсал” заборгованості в сумі 15560,28 доларів США, 589,35 доларів США пені та 645,88 доларів США штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судовою колегією встановлено, що господарським судом АР Крим при розгляді справи № 2-7/9011.1-2007 були не правильно застосовані норми матеріального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що допущене господарським судом АР Крим порушення норм матеріального права є підставою для зміни рішення від 6 листопада 2007 року по справі № 2-7/9011.1-2007.

Судова колегія вважає за необхідне викласти резолютивну частину рішення в іншій редакції в який позив Державного підприємства „Дельта-Лоцман задовольнити частково обсязі, а в інший частині рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 4), 104 (пункт 1), 105, 106 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфлот-Універсал” залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Державного підприємства „Дельта-Лоцман” задовольнити.

3. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 6 листопада 2007 року по справі № 2-7/9011.1-2007 змінити.

4. Пункт 2 рішення викласти в наступній редакції: Позов Державного підприємства „Дельта-Лоцман” задовольнити частково.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфлот-Універсал” (98319, АР Крим, місто Керч, вулиця Генерала Петрова, 2, кв. 279, р/р 01 у КФ ПІБ, МФО 324548, ) на користь Державного підприємства „Дельта-Лоцман” (54001, місто Миколаїв, вулиця Лягіна, 27, р/р 0/840 (валюта) в МОД „Райффайзен банк Аваль”, МФО 326182, ) 15560,28 доларів США заборгованості, 589,35 доларів США пені, 645,88 доларів США штрафу, а також 636,49 доларів США державного мита.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфлот-Універсал” (98319, АР Крим, місто Керч, вулиця Генерала Петрова, 2, кв. 279, р/р 01 у КФ ПІБ, МФО 324548, ) на користь Державного підприємства „Дельта-Лоцман” (54001, місто Миколаїв, вулиця Лягіна, 27,, р/р /980 (гривня) в МОД „Райффайзен банк Аваль”, МФО 326182, ) 118,00 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

7. Пункт третій рішення вважати пунктом четвертим.

8. В інший части рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 6 листопада 2007 року по справі № 2-7/9011.1-2007 залишити без змін.

9. Господарському суду АР Крим видати накази.

Головуючий суддя                                                  М.І. Ткаченко

Судді                                                                                І.В. Антонова

О.Л. Котлярова