ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 жовтня 2008 р.

№ 2-7/8949-2007

Вищий  господарський
суду  України  в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. -головуючого,
Бакуліної С.В., Глос О.І.,

розглянувши касаційні скарги

- ТОВ "Кінг 99" - ТОВ
"Науково-виробничий центр "Євродім"

на постанову

від 17.06.2008

Севастопольського апеляційного
господарського суду

у справі  господарського суду АР Крим  № 2-7/8949-2007

за позовом

СПД ОСОБА_1

до
3 особи

Берегової сільської ради -          ТОВ "Кінг 99" -          ПП ОСОБА_2 -          ТОВ "Науково-виробничий центр
"Євродім"

про

визнання недійсним рішення

за участю представників:
- позивача

ОСОБА_3

- відповідача
- 3-х осіб

не з'явились не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 22.04.2008 у справі № 2-7/8949-2007 (суддя
Дворний І.І.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного
господарського суду від 17.06.2008 (колегія суддів у складі головуючого судді
Заплава Л.М., суддів Прокопанич Г.К., Фенько Т.П.), позовні вимоги Суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1,
уточнені в процесі розгляду справи, до Берегової сільської ради
задоволені повністю, визнано нечинним рішення Берегової сільської ради від
04.05.2007 № 574 "Про розгляд заяви суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1", зобов'язано Берегову сільську раду продовжити термін дії договору
оренди від 01.09.2002, укладеного між Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 та Береговою сільською радою, зареєстрованого у книзі записів державної
реєстрації договорів оренди землі за № 60, на 5 років, починаючи з 01.09.2007.

ТОВ "Кінг 99" та ТОВ Науково-виробничий
центр "Євродім" -залучені до участі у справі треті особи на стороні
відповідача без самостійних вимог на предмет спору - з рішенням та постановою у
справі не згодні, в поданих касаційних скаргах просять їх скасувати,
посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій  норм матеріального та процесуального права,
зокрема, ст. ст. 35, 43 ГПК України, ст. ст. 3, 649 Цивільного кодексу України,
ст. 33 Закону України "Про оренду землі", ст. 124 Земельного кодексу
України.

Розпорядженням Заступника голови
Вищого господарського суду України від 11.09.2008 № 02-12.2/329, в зв'язку з
відпусткою судді Бакуліної С.В. та виходом з відпустки судді Глос О.І., для
розгляду касаційної скарги у справі призначено колегією суддів у складі:
головуючого судді Грейц К.В., суддів Глос О.І., Полянського А.Г.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 11.08.2008 розгляд касаційних скарг ТОВ "Кінг 99" та ТОВ
Науково-виробничий центр "Євродім" відкладено на 18.09.2008 на 12
годин 50 хвилин.

За розпорядженням в.о. Голови
судової палати Вищого господарського суду України від 18.09.2008 № 02-12.2/353,
в зв'язку з виходом з відпустки судді Бакуліної С.В., розгляд касаційних скарг
у справі здійснюється у постійному складі колегії суддів: головуючого судді
Грейц К.В., суддів Глос О.І., Бакуліної С.В.

18.09.2008 представником СПД
ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді Грейц К.В., в зв'язку з чим розгляд
касаційних скарг в судовому засіданні 18.09.2008 не відбувся.

Ухвалою Заступника голови Вищого
господарського суду України від 18.09.2008 зазначену заяву про відвід залишено
без задоволення.

З огляду на зазначені обставини,
розгляд касаційних скарг у справі ухвалою від 18.09.2008 відкладено на
02.10.2008 на 11 годин.

Представники скаржників і
відповідача своїм процесуальним правом на участь в судових засіданнях
касаційної інстанції не скористались.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та
рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час
розгляду справи встановлено, що між Береговою сільською радою (орендодавець) та
Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (орендар) 01.09.2002 укладено
договір оренди, за умовами якого орендодавець на підставі рішення 3 сесії 24
скликання від 07.06.2002 за № 92 надає, а орендар приймає у тимчасове
користування на умовах короткострокової оренди земельну ділянку загальною
площею 0,0089 га, за адресою: м. Феодосія, с. Берегове, Керченське шосе (район
відстою туристичних потягів), у тому числі - інші непридатні для використання в
сільському господарстві землі - 0,0089 га, згідно плану землекористування,
строком на п'ять років з 01.09.2002  по
31.08.2007.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.03.2007 Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 звернувся до Берегової сільської ради про розгляд питання про
продаж орендованої земельної ділянки, а у випадку неможливості продажу - про
вирішення питання про продовження строку договору оренди.

Однак, рішенням Берегової сільської
ради № 574 від 04.05.2007  позивачу було
відмовлено в продовженні оренди земельної ділянки площею 0,0089 га,
розташованої за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Феодосія, с. Берегове,
Керченське шосе (район відстою туристичних потягів) у зв'язку з неефективним
використанням земельної ділянки протягом строку оренди.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині визнання нечинним рішення Берегової сільської ради від 04.05.2007 №
574, яким позивачеві було відмовлено в продовженні дії договору оренди землі
від 01.09.2002, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач
всупереч ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не надав доказів
неналежного виконання позивачем договору оренди.

Крім того, оскільки в спірному
рішенні сільська рада не зазначила про відсутність наміру передавати орендовану
позивачем земельну ділянку в подальше тимчасове користування, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що продовження на вимогу позивача договору оренди не
призведе до порушення прав третіх осіб, залучених до участі у справі, в
обґрунтування чого суди послались на преюдиціальні положення судових рішень у
справах господарського суду АР Крим №№ 2-27/11838-2006А, 2-2/1200-2007,
2-7/12700-2007, 2-7/12699-2007.

Разом з тим, висновки судів
попередніх інстанцій про підставність і ґрунтовність позовних вимог колегія
суддів вважає суперечливими, передчасними і такими, що не ґрунтуються на повно
встановлених обставинах справи.

Так, згідно статті 124 Земельного
кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній
або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки.

Пунктом 34 статті 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування" передбачено, що питання регулювання
земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Відповідно до частини 3 статті 16
Закону України "Про оренду землі" сторони укладають договір оренди
землі лише у разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду.

Виходячи з системного аналізу зазначених законодавчих приписів, слід
дійти висновку, що необхідною передумовою укладення договору оренди земельної
ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність
рішення відповідного органу про надання земельної ділянки, таким чином,
зобов'язання цього органу укласти такий договір або ж продовжити дію договору
за відсутності вказаного рішення є порушенням його виключної передбаченої
Конституцією України компетенції на здійснення права власності від імені
українського народу та управління землями, яке підлягає захисту.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що права позивача, які він
вважає порушеними відповідачем, мають захищатися способами, передбаченими ст.
16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 152
Земельного кодексу України з обов'язковим дотриманням норм чинного
законодавства, в переліку яких не міститься обраного позивачем способу
-визнання рішення нечинним, а норма ст. 12 ГПК України не відносить справи у
таких спорах до юрисдикції господарських судів.

Зважаючи на те, що суди попередніх
інстанцій встановили факт розгляду Береговою сільською радою поданої позивачем
заяви про продовження договору оренди і винесення внаслідок цього розгляду
спірного рішення 25 сесії 5 скликання від 04.05.2007 № 574, задовольняючи
позов, суди не врахували право ради самостійно приймати рішення щодо надання в
користування земельної ділянки, за таких обставин, посилання судів на ненадання
радою доказів неналежного виконання позивачем договору оренди, як на підставу
для визнання такого рішення ради "нечинним" не можна визнати
ґрунтовним.

За приписами ст. ст. 31, 34 Закону
України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється,
зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено, внаслідок чого у
орендаря виникає зобов'язання повернути орендодавцеві земельну ділянку.
Аналогічні умови сторони передбачили в пунктах 3.4, 5.2 договору оренди від
01.09.2002.

Разом з тим, як вірно зазначили
суди, відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду
землі" після закінчення строку, на який було укладено договір оренди
землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору,
має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

Однак, суди не звернули увагу, що
договір оренди землі від 01.09.2002 такої умови не містить, отже, зобов'язання
раду продовжити дію цього договору із зазначенням певного строку в той час,
коли згідно з вимогами статті 19 Закону України "Про оренду землі"
визначення таких строків відбувається за згодою сторін, колегія суддів не може
визнати підставним, адже, судові акти в цій частині взагалі не містять
будь-якого обґрунтування і невідомо в зв'язку з чим суди дійшли висновку про
задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, посилаючись на
преюдиціальні положення судових рішень у інших справах господарського суду АР
Крим №№ 2-27/11838-2006А, 2-2/1200-2007, 2-7/12700-2007, 2-7/12699-2007, суди
попередніх інстанцій не врахували, що деякі з цих рішень скасовані, а щодо
інших -не визначили, які саме встановлені судами факти мають значення для даної
справи і не підлягають доказуванню, чим порушили вимоги ст. 35 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що норма
ст. 33 Закону України "Про оренду землі" надає орендареві право на
поновлення договору оренди, однак, не визначає автоматичного поновлення, адже,
реалізація цього права відбувається за певних умов, зокрема, якщо запропоновані
орендарем умови оренди є рівними з умовами інших претендентів на оренду, втім,
позивач, в порушення вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України, в процесі розгляду
справи не доводив належними і допустимими доказами, а суди, в порушення ст. ст.
38, 43 ГПК України, не встановлювали, що рада, маючи намір передати земельну
ділянку в подальшу оренду, відхилила пропозицію позивача, умови якої є рівними
з іншими претендентами на оренду цієї земельної ділянки.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного суду України від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення",
рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства
і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з
нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Мотивувальна частина рішення
повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів.
Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна
частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти
матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у
спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки
суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна
містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці
фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині, та відповідати
застосованим до спірних відносин нормам права.

Однак, в порушення цих приписів і
вимог ст. 84 ГПК України судами попередніх інстанцій не встановлені дійсні
правовідносини сторін за справою, наявність чи відсутність обставин, які
входять до предмету доказування і з якими закон, на який посилається позивач,
пов'язує виникнення у нього права на позов у обраний ним спосіб, і що спірне
рішення ради прийняте всупереч встановленій компетенції, з порушенням вимог
чинного законодавства і прав позивача, і, як наслідок, тягне за собою
відповідний встановлений законом обов'язкок ради продовжити договір оренди
землі на умовах, конкретно (окрім строку) не визначених судом в резолютивній
частині рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідно до приписів ст. ст. 1115, 1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє
повноту встановлення та юридичну оцінку обставин справи і не наділена
повноваженнями щодо їх встановлення, колегія суддів на підставі п. 3 ст. 1119
Господарського процесуального кодексу України вважає за необхідне скасувати
судові акти попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції для встановлення зазначених обставин і надання їм належної
правової оцінки з врахуванням всіх вищевикладених вказівок цієї постанови.

Керуючись статтями 1115,
1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу  України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 17.06.2008 у справі господарського суду АР
Крим  № 2-7/8949-2007 та рішення від
22.04.2008 у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду АР Крим.

Касаційні скарги ТОВ
Науково-виробничий центр "Євродім" та ТОВ "Кінг 99"
задовольнити частково.

Головуючий суддя                                                                       К.В.Грейц

Судді
С.В.Бакуліна

О.І.Глос