донецький апеляційний
господарський суд
Постанова

Іменем України

26.02.2008
р.
справа №40/263пд

Донецький
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів:

за
участю представників сторін:
від прокурора:

Олександров О.В. - за посвідч. від
28.03.2005р. №234,

від
позивача:

Тищенко
О.О. - за дов. від 28.01.2008р. №240,

від
відповідачів:

1)
ОСОБА_1. - від 15.10.2007р. б/н,  2)
Куліковський В.В. - за дов. від 31.01.2008р. №112

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційне подання:

Військового прокурора Донецького гарнізону
м.Донецьк

на
рішення господарського суду:
Донецької області

від:

10.12.2007
р. (підписане 17.12.2007р.)

по
справі:

№40/263пд

за
позовом:

Військового
прокурора Донецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства
оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Луганська

до:1) Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 м.Артемівськ 2) Військової частини А 1302 Дніпропетровська область,
Новомосковський район

про:

розірвання
договору охорони військового містечка №38 від 03.08.2004р., укладеного між
військовою частиною А 0621 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (в
редакції заяви про уточнення позовних вимог від 05.11.2007р. №2922).

В С Т А Н О В И В:

Військовий
прокурор Донецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони
України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Луганська звернувся до
місцевого господарського суду Донецької області з позовною заявою до фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1 м.Артемівськ про розірвання договору охорони
військового містечка №38 від 03.08.2004р., укладеного між військовою частиною А
0621 та фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 (в редакції заяви про уточнення
позовних вимог від 05.11.2007р. №2922).

Рішенням
від 10.12.2007р. (підписане 17.12.2007р.) у справі №40/263пд господарський суд
Донецької області (суддя: Підченко О.Ю.) у задоволенні позовних вимог відмовив.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване ст.1, ст.3 Закону України “Про правовий режим майна у Збройних силах
України” від 21.09.1999р. №1075-ХІV (зі змінами та доповненнями), ст.1, ст.7
Закону України “Про господарську діяльність у Збройних Силах України” від
21.09.1999р. №1076-ХІV (зі змінами та доповненнями), ч.1 ст.638, ч.2 ст.651,
ст.936, ст.937, ст.955, ст.978 Цивільного кодексу України, ст.180, ст.181,
ст.188 Господарського кодексу України, п.2 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від 08.04.1999р. №3-пн/99; тим, що за доказами по
справі, сторони досягли істотних умов договору, стосовно його предмету, що було
визначено у додатках №1 та №2 до договору та описі переданого на зберігання
майна та стосовно строку, що передбачено у п. п 3.1 п.3, де встановлено, що
договір набирає чинності з 03.08.2004р. та діє до моменту підписання договору
купівлі-продажу об'єкту; тим, що згідно з чинним законодавством, якщо у разі,
коли передається майно на зберігання було зроблено його оцінку, яка зазначена у
договорі або іншому письмовому документі, виданому Зберігачу, відповідальність
Зберігача обмежується сумою оцінки, коли не доведено, що дійсна вартість
пошкодженого, втраченого майна або майна, якого не вистачає, перевищує цю суму;
тим, що на час укладення та зберігання майна його оцінка не проводилась і акт
обстеження фактичного стану будівель та споруд розмішених на території
військового містечка №38 с. Красне Артемівського району Донецької області від
04.12.2006р. не містить такого застереження; тим, що акт обстеження від
04.12.2006р. не підписано представником відповідача; тим, що укладений між
сторонами договір, не містить умов його зміни та розірвання, в зв'язку з чим
сторони повинні були керуватися вимогами закону; тим, що матеріалами справи не доведено
демонтаж та розкрадення майна військового містечка №38 та заподіяння, з цього
приводу, шкоди державі під час здійснення охорони; тим, що постановою
начальника Артемівського РВ УМВС України в Донецької області від 24.07.2006р.,
відмовлено у порушенні карної справи на підставі ч.2 ст.6
Кримінально-процесуального кодексу України за фактом крадіжки військового
містечка за ознаками ст.185 Кримінального кодексу України, що є обов'язковим
для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії
та ким вони вчинені; тим, що зміст постанови начальника Артемівського РВ УМВС
України в Донецької області від 24.07.2006р. підтверджує, що існують факти про
те, що будь-якими особами за допомогою транспортних засобів робляться спроби
здійснити демонтаж будівель, споруд та майна військового містечка, яке
підпорядковується  Луганському КЕВ; тим,
що між громадянином ОСОБА_2 та Луганським КЕВ було укладено договір на демонтаж
спірних об'єктів, зокрема, будівель та споруд, які знаходяться у с.Красне Артемівського
району Донецької області; тим, що на час розгляду справи прокурором не були
надані суду матеріали перевірки у встановленому законом порядку, і вимоги
прокурора базуються лише на протоколі огляду міста події від 03.09.2007р., що
не узгоджується з вимогами ст.19 Закону України "Про прокуратуру" від
05.11.1999р. №1789-ХІІ (зі змінами та доповненнями).

Військовий
прокурор Донецького гарнізону, з рішенням місцевого господарського суду  від 10.12.2007р. (підписане 17.12.2007р.) у
справі №40/263пд не погодився та подав апеляційне подання, посилаючись в
обгрунтування вимог про скасування на те, що господарським судом не в повному
обсязі були з'ясовані фактичні обставини щодо спірних правовідносин; на те, що
в описовій частині рішення місцевим господарським судом в порушення ст.84 ГПК
України були викладені вимоги позивача щодо розірвання акту приймання-передачі
від 07.08.2004р., які прокурором не заявлялись, але  в резолютивній частині судового рішення з
цього приводу було відмовлено; на те, що начальник Квартирно-експлуатаційного
відділу м.Луганська категорично заперечує, що надавалась згода будь-яким особам
на розбирання (демонтаж) споруд військового
містечка №38 та на укладання договорів на розбирання будівель зазначеного
військового містечка; на те, що факт підписання акту обстеження від
04.12.2006р. представником відповідача може бути підтверджений поясненнями
свідків, які також були присутніми під час обстеження та складання акту; на те,
що відповідачем до суду було надано належним чином  не посвідчений примірник постанови начальника
Артемівського РВ УМВС України в Донецької області від 24.07.2006р. за фактом
крадіжки у військовому містечку за ознаками ст.185 Кримінального кодексу
України; на те, що відповідно до ст.35 ГПК України факти, викладені в постанові
про відмову в порушенні кримінальної скарги не можуть бути підставою для
звільнення від доказування.

Ухвалою
від 10.01.2008р. у справі №40/263пд порушено апеляційне провадження по справі
та відновлено пропущений процесуальний строк на звернення військового прокурора
з апеляційним поданням на рішення господарського суду Донецької області від
10.12.2007р. (підписане 17.12.2007р.) у справі №40/263пд.

Перший
відповідач, приватний підприємець - фізична особа ОСОБА_1. м.Артемівськ, у
відзиві на апеляційну скаргу заперечення заявника відхилив з огляду на те, що
обставини, які викладено в постанові начальника Артемівського РВ УМВС України в
Донецької області від 24.07.2006р., є встановленими і не підлягають повторному
дослідженню; на те, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем
п.1.2, п.1.3 договору охорони від 03.08.2004р. №38; на те, що всі умови
договору відповідачем було дотримано, в зв'язку з чим у позивача відсутні
підстави для розірвання зазначеного договору; на те, що позивачем не дотримано
порядок щодо врегулювання спорів, які виникли при зміні та розірванні
господарських договорів, передбачений ст.11 ГПК України, ст.188 ГК України.

Ухвалою
від 12.02.2008р. Донецьким апеляційним господарським судом було залучено в
якості другого відповідача по справі №40/263пд військову частину А 1302,
розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, яка є
правонаступником військової частини А 0621 - сторони за договором на охорону
військового містечка від 03.08.2004р.

В
судовому засіданні апеляційної інстанції представник Військової частини А 1302
підтримав апеляційне подання Військового прокурора Донецького гарнізону.

Розпорядженням
першого заступника голови Донецького апеляційного господарського суду від
10.01.2008р. в порядку ст.29 Закону України “Про судоустрій України” від
07.02.2002р. №3018-ІІІ призначено склад судової колегії (головуючий суддя:
Алєєва І.В, судді: Величко Н.Л., М'ясищев А.М.) по розгляду апеляційного
подання Військового прокурора Донецького гарнізону, з рішенням місцевого
господарського суду  від 10.12.2007р.
(підписане 17.12.2007р.) у справі №40/263пд.

Судові
засідання апеляційної інстанції переносились в порядку ст.77, ст.99, ст.101 ГПК
України в зв”язку із необхідністю витребування доказів по справі, необхідних
для здійснення апеляційного провадження, в зв”язку з залученням  до участі у справі другого відповідача, для
з”ясування фактичних обставин в спірних правовідносинах.

Судове
засідання апеляційної інстанції фіксувалось за допомогою технічних засобів фіксації
відповідно до положень ст.4 4, ст.811, ст.99, ст.101 ГПК
України.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників процесу, судова
колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що за
результатами апеляційного провадження рішення місцевого господарського
суду  від 10.12.2007р. (підписане
17.12.2007р.) у справі №40/263пд. підлягає скасуванню з огляду на наступне:

1. Місцевий
господарський суд прийняв рішення про права та обов"язки осіб, що не були
залучені до участі у справі, що згідно п.3 частини 2 ст.104 Господарського
процесуального кодексу України є в будь-якому випадку підставою для скасування
судового рішення.

Предметом
спору по даній справі є розірвання договору від 03.08.2004р. на охорону
військового містечка №38.

За
матеріалами справи 03.08.2004р. між приватним підприємцем ОСОБА_1. та
командиром військової частини А 0621 було укладено двосторонній договір на
охорону військового містечка №38, яке розташовано за адресою: Донецька область,
Артемівський район, Красносільська міська рада. Згідно з п.1.2, п.1.3
зазначеного договору приватний підприємець ОСОБА_1 .зобов"язана була
забезпечувати охорону військового містечка №38 своїми силами та за свій рахунок
і має пріоритетне право при реалізації військового містечка. При цьому пунктом
4.3 Договору передбачено, що приватний підприємець ОСОБА_1. до підписання
документів купівлі-продажу об'єкта не має права проводити демонтажно-монтажні
роботи, а також передавати об'єкт в оренду. Окремо в договорі зазначено, що цей
договір вступає в силу з 03.08.2004р. та діє до моменту підписання договору
купівлі-продажу об"єкта (п.3.1 договору).

Передача
казармено-житлового фонду, комунальних споруд та обладнання, території
військового містечка №38 при розформуванні військової частини А 0621 приватному
підприємцю ОСОБА_1. підтверджується актом приймання-передачі на відповідальне
зберігання від 07.08.2004р.(казармено-житловий фонд згідно опису №1 (див.6-8
арк. справи); комунальні споруди, обладнання та об"єкти благоустрою згідно
опису №2 (див.9 арк. справи); земельна ділянка площею 64,64 га).

За
наданими в порядку ст. ст.101 ГПК України до матеріалів справи доказами ,
згідно з наказом командира військової частини А 1314 від 25.12.2003р. №42 в
зв'язку з розформуванням військової частини А 0621 призначено правонаступником
у веденні військового господарства та фінансової діяльності військову частину А
1302 (Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське (див. 9
арк. 2 том справи)).

Факт
передачі казармено-житлового фонду комунальних споруд і обладнання, території
військового містечка №38 при розформуванні військової частини А 0621 на баланс
військової частини А 1302 підтверджується актом приймання-передачі від
16.08.2004р.

В
порушення норм Господарського процесуального кодексу України господарський суд
Донецької області розглянув справу про розірвання господарського договору за
участю тільки однієї сторони за договором - приватного підприємця - фізичної
особи ОСОБА_1., без залучення до участі у справі Військової частини А 0621 -
сторони за договором від 03.08.2004р. на охорону військового містечка №38, про
розірвання якого було заявлено позов, без з"ясування повноважень командира
військової частини на підписання такого виду договорів та правового статусу
цієї військової частини, без застосування процесуального правонаступництва в
порядку ст.25  Господарського
процесуального кодексу України  стосовно
Військової частини А 0621 або залучення до участі у справі другого відповідача
- Військової частини  А 1302.

2. Судове
рішення по справі прийняте при неповному з"ясуванні обставин що мають
значення для справи (п.1 частини 1 ст.104 Господарського процесуального кодексу
України).

Згідно
ст.1 Закону України “Про використання земель оборони” від 27.11.2003р. №1345-ІV
(в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) землями оборони визнаються
землі,  надані  для
розміщення  і постійної      діяльності      військових     частин,
установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій
Збройних Сил України,  інших військових
формувань,  утворених відповідно до
законів України.

Відповідно
до ст.1 Закону України “Про правовий режим майна у Збройних силах України” від
21.09.1999р. №1075-ХІV (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин)
військове майно  -   це
державне   майно,   закріплене за військовими  частинами,
закладами,  установами  та
організаціями Збройних Сил України.
До  військового майна належать
будинки,  споруди,  передавальні пристрої, всі види
озброєння,  бойова та інша техніка,  боєприпаси,
пально-мастильні матеріали,
продовольство,   технічне,   аеродромне,
шкіперське, речове,
культурно-просвітницьке,  медичне,
ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Згідно
ст.3 Закону України “Про правовий режим майна у Збройних силах України” від
21.09.1999р. №1075-ХІV (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин)
військове майно  закріплюється   за
військовими   частинами
Збройних   Сил   України
на  праві  оперативного
управління.

Діяльність
з надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності підлягає
ліцензуванню. Ліцензії на цю діяльність видаються суб'єктам господарювання
органом ліцензування у порядку, встановленому Законом України “Про ліцензування
певних видів господарської діяльності” від 01.06.2000р. №1775-ІІІ (зі змінами
та доповненнями).

Відповідно
до п.43 ст.9 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської
діяльності” від 01.06.2000р. №1775-ІІІ (в редакції, чинній на момент спірних
правовідносин) ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності як
надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності.

Відповідно
до п.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу,
іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно
з п.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину  стороною (сторонами)
вимог, які встановлені частиною 1 ст.203 цього кодексу.

Як в
судовому засіданні апеляційної інстанції, так і в письмових поясненнях від
11.02.2008р. першим відповідачем зазначено, що при підписанні договору від
03.08.2004р. на охорону військового містечка №38 ліцензію на надання послуг,
пов'язаних з охороною державної та іншої власності, приватний підприємець не мав
і не має на цей час.

В
підтвердження відсутності ліцензії на здійснення охоронної діяльності  в спірних правовідносинах приватним
підприємцем ОСОБА_1. надані апеляційній інстанції відповідні пояснення (заява
від 11.02.2008р.), які долучені до матеріалів справи (див. 22 арк. 2 том
справи).

В
ході розгляду справи на стадії апеляційного провадження судовою колегією
апеляційної інстанції було з'ясовано, що з особами, які охороняли військове
майно, приватним підприємцем не були укладені трудові договори, що не
заперечується представником приватного підприємця. Першим відповідачем не було
надано конкретної відповіді, на яких умовах здійснювалась охорона військового
містечка.

Місцевий
господарський суд не з"ясував правовий статус Квартирно-експлуатаційного
відділу м.Луганська, не витребував відповідне Положення, не з"ясував
підстави подання позову військовим прокурором саме в інтересах
Квартирно-експлуатаційного  відділу
м.Луганська.

Ці
фактичні обставини взагалі не з"ясовувались господарським судом першої
інстанції і їм не надавалась належна правова оцінка.

На
стадії здійснення апеляційного провадження по справі відповідні документи щодо
КЕВ м.Луганська були витребувані та долучені до матеріалів в порядку ст.101
Господарського процесуального кодексу України.

Згідно
з пп.1.1 Положення про квартирно-експлуатаційний відділ є структурним
підрозділом Південного територіального КЕУ, бюджетною установою та юридичною
особою.

Відповідно
до п.1.8 Положення на КЕВ м.Луганська покладається облік казермено-житлового
фонду, комунальних споруд, земельних ділянок, лісів, закріплених за
Міністерством оборони України, керівництво та контроль за правильною технічною
експлуатацією та своєчасним проведенням ремонту казармено-житлового фонду,
комунальних споруд, обладнання; здійснення контролю за використанням пустуючого
фонду, укладення договорів на здійснення поточного та капітального ремонтів та
таке інше. Обсяг повноважень КЕВ м.Луганська регламентовано з урахуванням
наказу Міністра оборони СРСР від 22.02.1977р. №75 (див.18-21 арк. 2 том
справи).

3.
В судовому засіданні по справі місцевим господарським судом зроблені висновки,
які не відповідають фактичним обставинам (п.2 ч.1 ст.104 Господарського
процесуального кодексу України).

За
результатами апеляційного провадження судова колегія констатує, що при
прийнятті оскаржуваного рішення, господарський суд першої інстанції виходив з
помилковості висновку щодо визначення договору від 03.08.2004р. на охорону
військового містечка №38 договором зберігання, що спростовується матеріалами
справи.

За
своєю правовою природою договір охорони слід розглядати не як спеціальний вид
зберігання, а як окремий вид договору про надання послуг, за яким охоронець
зобов"язується забезпечити недоторканість майна, що охороняється. Оскільки
цей договір є різновидом договору про надання послуг, на відносини, що
виникають на його підставі, поширюються правила гл. 63 ЦК України у тому числі
і щодо розірвання договору (ст.907 ЦК України).

З
матеріалів справи вбачається, що актом обстеження фактичного стану будівель та
споруд військового містечка №38, яке знаходиться за адресою: сел.Красне
Артемівського району від 04.12.2006р.,
встановлено істотне порушення відповідачем зобов'язання, а саме -п.1.2
та п.4.3. договору від 03.08.2004р. на охорону військового містечка  №38.

При
оцінці спірних правовідносин місцевим господарським судом не додержані вимоги
ст.35 ГПК України, оскільки Постанова начальника Артемівського РВ УМВС України
в Донецькій області від 24.07.2006р. про відмову в порушенні кримінальної
справи повинна була оцінюватись судом на загальних підставах за правилами ст.
43 ГПК України, оскільки встановлені в цій постанові факти не є преюдиційними в
розумінні ст.35 ГПК України, що відповідає правовим позиціям судової практики
Вищого господарського суду України (п.6 інф. листа Вищого господарського суду
України від 11.04.2005р. №01-8/344).

Доводи
приватного підприємця ОСОБА_1. щодо факту списання майна військового містечка
№38 не можуть бути враховані апеляційною інстанцією , оскільки не відносяться
до предмету спора і належними та допустимими доказами не підтверджується.

Облік
казармено-житлового фонду, комунальних спору, земельних ділянок, лісів,
закріплених за Міністерством оборони України та керівництво, контроль за
правильністю технічною експлуатацією та своєчасним проведенням ремонту
казармено-житлового фонду, комунальних спору, обладнання і квартирного майна
покладається на Квартирно-експлуатаційний відділ (п.1.8 Положення про
квартирно-експлуатаційний відділ м.Луганська).

При
поданні позову військовим прокурором додержані вимоги ст.2 ГПК України та
положення рішення Конституційного суду України від 08.04.1999р. у справі за
конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної
прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного
процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України
інтересів держави в арбітражному суді), оскільки позов подано в інтересах
держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Луганська.

За
даними довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м.Луганська, яка була
складена на підставі акта обстеження фактичного стану будівель та споруд
військового містечка №38 від 04.12.2006р., внаслідок розкрадання майна державі
спричинено шкоду на суму 39642грн.

Листом
Квартирно-експлуатаційного відділу м.Луганська від 31.07.2007р. №157
(в-друге  був надісланий 24.10.23007р.
№1848) запропоновано приватному підприємцю в зв'язку з неналежним виконанням
умов договору від 03.08.2004р. на охорону військового містечка №38 вжити заходи
про його розірвання. Факт отримання зазначеного листа першим відповідачем не
заперечується, як і не заперечується ненадання ним відповіді на зазначену
пропозицію.

Відповідно
до положень ст.188 Господарського кодексу України сторона  договору,
яка  вважає  за
необхідне змінити або розірвати договір,
повинна надіслати  пропозиції  про
це  другій стороні за договором.

Сторона  договору,
яка  одержала  пропозицію про зміну чи розірвання  договору,
у  двадцятиденний  строк
після   одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

В
спірних правовідносинах не надано доказів додержання  встановлених нормами ст. 11  ГПК України, ст. 188 Господарського кодексу
України процедури розірвання договору. Вимоги чинного законодавства при поданні
позову  не додержані, оскільки стосовно
листа від 31.01.2007р. №157 з пропозицією щодо розірвання договору охорони
військового містечка відсутні докази надіслання або вручення приватному підприємцю
ОСОБА_1. відповідної кореспонденції (надано лише витяги з журналу реєстрації
простої кореспонденції). Лист від 24.10.2007р. №1848 КЕВ м. Луганська не може
розглядатись доказом досудового врегулювання, оскільки цей лист був отриманий
представником приватного підприємця ОСОБА_1. в процесі слухання справи в
господарському суду Донецької області (відмітка про його вручення від
06.11.2007р.).

В
зв"язку з недодержанням досудової процедури врегулювання спору апеляційна
інстанція після скасування рішення господарського суду Донецької області від 10.12.2007р.
(підписане 17.12.2007р.) у справі №40/263пд по пп.1,2,3,4 частини 1 та по п.3
частини 2 ст. 104 ГПК України приймає нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог про розірвання договору від 03.08.2004р. на охорону військового
містечка  №38 та застосовує п.1 ст.83 ГПК
України  - визнає недійсним договір від
03.08.2004р. на охорону військового містечка №38.

Як
встановлено п.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має
право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом
спору договір, який суперечить законодавству.

Згідно
ст.99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених
у розділі ХІІ Кодексу.

Апеляційний
господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується
правами, наданими суду першої інстанції, що відповідає правовим позиціям
Верховного суду України та судовій практиці (Постанова Верховного суду України
від 03.02.04р. №17-5-20/02- 4791).

Апеляційний
суд не позбавлений права реалізувати право суду, передбачене пунктом 1 статті
83 ГПК України при скасуванні рішення ухваленого судом першої інстанції.

В
силу невідповідності закону, оскільки у приватного підприємця ОСОБА_1. відсутня
ліцензія на здійснення охоронної діяльності, спірний договір від 03.08.2004р.
на охорону військового містечка №38 між приватним підприємцем ОСОБА_1. та
командиром військової частини А 0621 (правонаступник - військова частина А
1302) є недійсним в цілому.

З
огляду на те, що військовим прокурором були зменшені позовні вимоги по справі,
у місцевого господарського суду були відсутні підстави для відмови у
задоволенні позовних вимог про визнання недійсним акту приймання-передачі.

Результати апеляційного провадження у
справі №40/263пд оголошені в судовому засіданні.

Беручи до уваги викладене,
керуючись  ст.50-51, ст.811,
ст.83, ст.91, ст.92, ст.93, ст.99, ст.101, ст.102, ст.ст.103-105 ГПК України,
Донецький апеляційний господарський суд

П
О С Т А Н О В И В:

Рішення  господарського суду Донецької області від
10.12.2007р. (підписане 17.12.2007р.) у справі №40/263пд -скасувати.

Визнати
недійсним договір від 03.08.2004р. на охорону військового містечка №38 між
приватним підприємцем ОСОБА_1. та командиром військової частини А 0621
(правонаступник - військова частина А 1302).

У
задоволенні позовних вимог Військового прокурора Донецького гарнізону про
розірвання договору від 03.08.2004р. на охорону військового містечка №38 між
приватним підприємцем ОСОБА_1. та командиром військової частини А 0621
(правонаступник - військова частина А 1302) -відмовити.

Постанова
складена та підписана в повному  обсязі
29.02.2008р.

Головуючий:

Судді: