ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2008 р.

№ 16/489

Вищий господарський суду України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.,

розглянувши касаційну скаргу

Департаменту ДВС Міністерства юстиції України

на постанову

від 06.12.2007

Луганського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду Луганської області № 16/489

за позовом

ДП "Попаснянський вагоноремонтний завод"

до

- ДВС Луганської області в особі відділу примусового виконання рішень

- Головного управління Держказначейства Україні у Луганській області

про

орган виконання судового рішення

стягнення 1392,57 грн.

Департамент ДВС Міністерства юстиції України

за участю представників:

- позивача

Шарій О.А.

- відповідачів

- скаржника

не з’явились

Андреєвої Т.В., Музиченко О.А.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 25.10.2007 у справі № 16/489 (суддя Шеліхіна Р.М.), залишеною без змін постановою Луганського апеляційного господарського суду від 06.12.2007 (колегія суддів у складі головуючого судді Л.І.Журавльової, суддів Бойченка К.І., Єжової С.С.), скаргу Державного підприємства "Попаснянський вагоноремонтний завод", подану в порядку ст. 1212 ГПК України, на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по виконанню наказу господарського суду Луганської області від 23.02.2007 № 16/489 задоволено частково, постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.08.2007 ВП № 4516924 про відмову у відкритті виконавчого провадження скасовано.

Судові акти у справі мотивовані тим, що постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.08.2007 ВП № 4516924 про відмову у відкритті виконавчого провадження є незаконною.

Департамент ДВС Міністерства юстиції України, не погоджуючись з ухвалою та постановою у справі, в поданій касаційній скарзі просить їх скасувати, в задоволенні скарги позивача на дії органу примусового виконання рішень відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що, за його переконанням, наказ господарського суду Луганської області № 16/468 від 23.02.2007 не відповідає вимогам статті 19 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки в ньому не зазначено боржника і його реквізити, тому не може бути прийнятий до виконання.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши матеріали касаційної скарги і правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду скарги позивача на дії органу державної виконавчої служби встановлено, що постановою Луганського апеляційного господарського суду від 06.02.2007 у справі № 16/489 рішення господарського суду Луганської області від 10.11.2006 за позовом Державного підприємства "Попаснянський вагоноремонтний завод" до Державної виконавчої служби Луганської області в особі відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби та Головного управління Державного казначейства України у Луганській області про стягнення 1392,57 грн. скасовано, позов задоволено, стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача по справі зайво сплачену суму виконавчого збору 1392,57 грн. На виконання постанови Луганського апеляційного господарського суду господарським судом Луганської області видано наказ № 16/468 від 23.02.2007.

Позивач пред'явив вказаний наказ до виконання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, однак, постановою від 17.08.2007 № 4516924 у відкритті виконавчого провадження було відмовлено з посиланням на пункти 6, 7 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

В постанові від 17.08.2007 органу державної виконавчої служби зазначено, що державний бюджет не може бути боржником у виконавчому провадженні, у наказі суду не вказано юридичну адресу та ідентифікаційний код боржника, в зв'язку з чим виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", крім того, в постанові вказано, що згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження" виконання рішень про стягнення коштів з Державного бюджету України здійснюється органами Державного казначейства України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Задовольняючи скаргу позивача на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з винесення постанови від 17.08.2007 № 4516924 про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Луганської області від 23.02.07 № 16/489, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження" виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або з бюджетних установ, здійснюється органами Державного казначейства України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, однак, на час розгляду скарги відповідний порядок Кабінетом Міністрів України не розроблений, у зв'язку з чим стягувач не позбавлений права звернутися в загальному порядку до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який зобов’язаний здійснити дії з виконання наказу господарського суду, направивши його до Державного казначейства України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо підставності і ґрунтовності скарги позивача на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з огляду на наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з частиною 4 цієї статті інші органи, установи, організації і посадові особи здійснюють виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до ст. 6 цього Закону на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

Отже, невиконання судового рішення органом примусового виконання рішень є порушенням зазначених законодавчих приписів щодо обов'язковості його виконання.

При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання скаржника на відсутність в наказі відомостей про боржника, в даному випадку, не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження з посиланням на невідповідність наказу приписам ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", якою встановлені вимоги до виконавчого документу, оскільки, як судове рішення, так і виданий на його виконання наказ у цій справі, стосуються стягнення на користь позивача суми зайво стягнутого виконавчого збору саме з Державного бюджету України, а не з будь-якої іншої юридичної особи, яка б згідно ст. 11 цього Закону могла бути стороною виконавчого провадження –боржником.

Отже, хоча Державний бюджет України не є боржником у розумінні ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", безпосереднє виконання судового рішення про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України, згідно ч. 2 ст. 9 цього Закону покладено на органи Державного казначейства України і, за відсутності спеціального порядку такого виконання, має здійснюватись в загальному порядку, тобто, шляхом прийняття державною виконавчою службою наказу до виконання і направлення його до органу Державного казначейства України, а саме - до Головного управління Держказначейства Україні у Луганській області, яке є стороною у даній справі, а у разі, якщо наказ є незрозумілим для державного виконавця, він не позбавлений права звернутись до суду за відповідними роз’ясненнями в порядку ст. ст. 5, 28 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.08.2007 ВП № 4516924 про відмову у відкритті виконавчого провадження свідчить про неповне вжиття органом виконання судових рішень заходів, спрямованих на обов’язковість виконання наказу господарського суду Луганської області від 23.02.2007 № 16/489, з огляду на що, підстав для скасування постанови Луганського апеляційного господарського суду від 06.12.2007 колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 06.12.2007 у справі господарського Луганської області № 16/489 залишити без змін.

Касаційну скаргу Департаменту ДВС Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Головуючий суддя К.В.Грейц

Судді                                          С.В.Бакуліна

О.І.Глос