ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2008 р.

№ 38/85-48/85

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Шаргала В.І. – головуючого,

Мачульського Г.М.,

Швеця В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Українсько–російського підприємство з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства "КАФА" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11 липня 2007 року у справі № 38/85-48/85 Господарського суду міста Києва за позовом Українсько–російського підприємство з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства "КАФА", м. Феодосія, до: 1) Фонду Державного майна України, м. Київ; 2) Відкритого акціонерного товариства "Нафтова компанія "ЮКОС", м. Нєфтєюганськ; 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТА-ХХІ", м. Київ, за участю третьої особи на стороні відповідача-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Державного підприємства "Феодосійське підприємство із забезпечення нафтопродуктами", м. Феодосія, про зобов’язання вчинити певні дії,

за участю представників сторін:

позивача:–Мамули А.М. (дов. № 16/1 від 23.04.2007р.);

відповідача-1:–Тяжіна А.О. (дов. № 380 від 13.06.2007р.);

відповідача-2: - Іванюка С.К. (дов. № 348 від 06.11.2007р.);

відповідача-3: - Миронюк К.Г. (дов. б/н від 28.11.2007р.);

третьої особи: - не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2005 року позивач - Українсько–російське підприємство з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства "КАФА" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до відповідачів: 1) Фонду Державного майна України; 2) ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС"; 3) ТОВ "ВІТА-ХХІ", про зобов'язання виконати свої обов'язки, передбачені Установчим договором про створення і діяльність Українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства "КАФА" та додатком до нього.

В ході судового розгляду позивач неодноразово змінював та уточнював свої позовні вимоги.

Згідно останніх уточнень позовних вимог, позивач просив:

1) визнати, що ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" не виконало свої зобов’язання, передбачені п. 1 Додатку до Установчого договору про створення і діяльність Українсько–російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства "КАФА" від 22.04.2003р. щодо залучення додаткового фінансування будівництва ЗАТ "КАФА", технологічного комплексу перевалювання темних нафтопродуктів на підставі довгострокового інвестиційного або кредитного договору або договору позики у розмірі 12 700 000грн.;

2) розірвати Установчий договір про створення і діяльність Українсько–російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства "КАФА" від 22.04.2003р. в частині прав та обов’язків ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС";

3) застосувати реституцію, як наслідок розірвання Установчого договору, записавши акції у кількості 5 331шт. сумарною вартістю 5 331 000грн., що становить 50 % статутного фонду плюс 1 акція ЗАТ "КАФА" на особовий рахунок (як нерозміщені цінні папери) емітента - Українсько–російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства "КАФА".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 квітня 2007 року (суддя Сулім В.В.) провадження в частині позовної вимоги про визнання того, що ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" не виконало свої зобов’язання, передбачені п. 1 Додатку до Установчого договору про створення і діяльність Українсько–російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства "КАФА" від 22.04.2003р. щодо залучення додаткового фінансування будівництва ЗАТ "КАФА", технологічного комплексу перевалювання темних нафтопродуктів на підставі довгострокового інвестиційного або кредитного договору або договору позики у розмірі 12 700 000грн. припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25 квітня 2007 року (суддя: Сулім В.В.) –позов задоволено.

Постановлено: 1) розірвати Установчий договір про створення і діяльність Українсько–російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства "КАФА" від 22.04.2003р. в частині прав та обов’язків ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС";

2) Зобов’язано застосувати взаємну реституцію, поновивши ЗАТ "КАФА" та ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" у стані, що існував до порушення умов Установчого договору про створення та діяльність ЗАТ "КАФА";

3) Зобов’язано ЗАТ "КАФА" сплатити на користь ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" вартість оплачених ним 5 331 акцій загальною номінальною вартістю 5 331 000грн.;

4) Акції у кількості 5 331шт. сумарною вартістю 5 331 000грн., що становить 50 % статутного фонду плюс 1 акція ЗАТ "КАФА" записати на особовий рахунок (як нерозміщені цінні папери) емітента - Українсько–російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства "КАФА".

Рішення мотивоване посиланнями на неналежне виконання відповідачем-2 умов Установчого договору про створення і діяльність Українсько–російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства "КАФА" від 22.04.2003р., що є підставою для розірвання вказаного договору та застосування взаємної реституції.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11 липня 2007 року (колегія суддів у складі: Зеленін В.О. –головуючий, Рєпіна Л.О., Синиця О.Ф.) рішення скасовано, постановлено нове рішення про відмову в позові.

Постанова мотивована посиланнями на ту обставину, що Установчий договір укладено 22.04.2003р., а згідно п. 1.1 Додатку до Установчого договору, строк протягом якого ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" зобо’язалась забезпечити залучення додаткового фінансування становить не менше 10 років, отже строк виконання зобов’язання в повному обсязі ще не настав.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Постанова суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 22.04.2003 року між ВАТ „Нафтова компанія „ЮКОС", ФДМУ та ТОВ „ВІТА-ХХІ" було укладено установчий договір про створення і діяльність Українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "КАФА".

Протоколом установчих зборів № 1 від 08.07.2003 року було затверджено Статут ЗАТ „КАФА", який було зареєстровано розпорядженням міського голови від 04.08.2003 року за №1981-р.

Для забезпечення діяльності компанії, за рахунок внесків акціонерів було створено статутний фонд у розмірі 10 660 000 грн., який розподілено на 10 660 простих іменних акцій. Номінальна вартість однієї акції - 1000 грн.

Згідно розділу 10 Установчого договору про створення і діяльність ЗАТ "КАФА", крім загальних обов'язків, передбачених положеннями Установчого договору і Статуту, акціонери Компанії взяли на себе додаткові зобов'язання на умовах, визначених угодами між ними, що стосуються реалізації інвестиційного проекту будівництва технологічного комплексу перевалювання темних нафтопродуктів.

Згідно п. 1 Додатку до Установчого договору ВАТ НК "ЮКОС" зобов'язалося забезпечити залучення додаткового фінансування будівництва Компанією технологічного комплексу перевалювання темних нафтопродуктів.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктом 1.1.1. Додатку до Установчого договору встановлено, що сума фінансування –не менше 18,7 мільйонів доларів США, а термін залучення додаткового фінансування становить 10 років.

Судами встановлено, що за ініціативою відповідача-2 між акціонерним комерційним банком "МЕНАТЕП Санкт-Петербург" та позивачем було укладено договір про відкриття останньому кредитної лінії з лімітом 6 мільйонів доларів США.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з’ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх договорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що фраза "не менше 10 років" стосується саме умов фінансування, тобто інвестиційного або кредитного договору, або договору позики, укладення якого зобов’язався вчинити відповідач-2.

Згідно п. 5.2 Бізнес плану інвестиційного проекту "Створення спільного українсько-російського підприємства з нафтоперевалювання "КАФА", будівництво технологічного комплексу повинно було здійснитись протягом 24 місяців з моменту створення підприємства, а кошти необхідно було залучити саме для здійснення будівництва технологічного комплексу.

Крім того, пунктом 7.5 Бізнес плану передбачено, що кредит надається 2 траншами в 1-му році та 2-му році.

Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач-2 порушив взяті на себе зобов’язання по залученню додаткового фінансування технологічного комплексу перевалювання темних нафтопродуктів в сумі 18,7 мільйонів доларів США та виконав їх частково в сумі 6 мільйонів доларів США.

В силу ст. 41 Закону України "Про господарські товариства" та п. 10.2.3 Статуту ЗАТ "КАФА", загальні збори визнаються правомочними, якщо в них беруть участь акціонери, що мають відповідно до статуту товариства більш як 60 відсотків голосів.

Враховуючи ту обставину, що розмір пакету акцій відповідача-2 становить 50 % статутного фонду ЗАТ "КАФА" + 1 акція, участь цього акціонера для проведення загальних зборів є обов’язковою.

Зі змісту ст. 1 ГПК України, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб’єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач-2 систематично не приймає участі в роботі загальних зборів акціонерів, а тому суд правильно прийшов до висновку, що право вимоги розірвання Установчого договору про створення та діяльність ЗАТ "КАФА" у зв’язку з істотним порушенням його умов відповідачем-2 належить саме позивачу.

Оскільки відповідач-2 зобов’язаний був виконати свій обов’язок щодо забезпечення залучення додаткового фінансування на користь позивача, то Установчий договір, у розумінні ст. 636 ЦК України, є договором на користь третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір (акціонери), так і третя особа, на користь якої передбачено виконання (позивач), якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції правильно виходив з того, що часткове невиконання відповідачем-2 взятих на себе зобов’язань щодо залучення додаткового фінансування будівництва технологічного комплексу перевалювання темних нафтопродуктів, а також систематична відсутність уповноважених представників ВАТ "ЮКОС" на загальних зборах ЗАТ "КАФА", яка враховуючи розмір пакету акцій відповідача-2, призвела до блокування роботи загальних зборів та господарської діяльності позивача, є істотним порушенням відповідачем-2 умов Установчого договору.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: акції, що становлять 50 % статутного фонду позивача + 1 акція, які відповідно до розділу 4 Установчого договору про створення та діяльність позивача було розподілено на користь відповідача-2, повернути позивачу, як емітенту цінних паперів, записавши вказані акції у реєстрі власників іменних цінних паперів позивача на особовий рахунок емітента, як нерозміщені цінні папери та зобов’язав позивача повернути відповідачу-2 вартість сплачених ним акцій у сумі 5 331 000грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове рішення у справі, суд апеляційної інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України, без всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності дійшов висновку про відмову в позові, а тому постанова суду апеляційної інстанції, як така, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції –залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства "КАФА" задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11 липня 2007 року у справі № 38/85-48/85 скасувати.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 25 квітня 2007 року у справі № 38/85-48/85 залишити в силі.

Головуючий суддя:

Шаргало В.І.

Судді:

Мачульський Г.М.

Швець В.О.