ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008 р.

№ 11/462-7/38

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.

суддів

Заріцької А.О.,

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Машкомплект"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 4 жовтня 2007 року

у справі

господарського суду

№ 11/462-7/38

Дніпропетровської області

за позовом

за участю

товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Машкомплект"

підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області

до

відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

про

стягнення 653 319 грн.

за участю представників:

відповідача Чобанюк Т.М.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2001 року у справі № 7/38 товариству з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Машкомплект" (далі – ТОВ НВП "Машкомплект") відмовлено у позові до відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»(далі – ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат») у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу цінних паперів недійсним.

Постановою про перевірку рішення в порядку нагляду арбітражного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2001 року прийняте у справі рішення скасовано, справа направлена на новий розгляд.

Рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2001 року у справі № 7/38 з відповідача на користь позивача стягнуто 638 316, 00 грн. основного боргу та 1 769, 00 грн. судових витрат.

Рішення набрало законної сили, на його виконання 10 грудня 2001 року видано наказ. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби в Інгулецькому районі, м. Кривий Ріг (далі –ВДВС) від 22 лютого 2002 року було відкрито виконавче провадження.

Постановою від 27 березня 2007 року виконавче провадження було прийняте до виконання підрозділом примусового виконання рішень ДВС головного управління юстиції у Дніпропетровській області (далі –підрозділ примусового виконання рішень).

9 липня 2007 року ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»у порядку ст. 117 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про визнання наказу арбітражного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2001 року у справі № 11/462-7/38 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2007 року (суддя Мельниченко І.Ф.) ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»у задоволенні заяви відмовлено.

В обґрунтування ухвали суд послався на п. 8 ст. 34 та ст. 36 Закону України “Про виконавче провадження” від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі –Закон № 606-XIV ) та зазначив, що після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець зобов’язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою, або за заявою стягувача.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 4 жовтня 2007 року задоволено апеляційну скаргу ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»і скасовано ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2007 року, наказ у справі від 10 грудня 2001 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою, позивач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 34, 37, 40, 401 Закону № 606-XIV, ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ (зі змінами і доповненнями) (далі –Закон) та ст. 598 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), просить оскаржувану постанову скасувати, відповідачу у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що ст.ст. 34, 37, 40, 401 Закону № 606-XIV не передбачено повернення виконавчого документа чи припинення виконання рішення суду з підстав вказаних у ст. 14 Закону, а тому відсутні підстави, які б зумовили закінчення виконавчого провадження по виконанню наказу від 10 грудня 2001 року у даній справі.

Однак, з таким твердженням позивача у справі погодитися не можна.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 1 лютого 2005 року у справі № Б29/21/05 порушено справу про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а ухвалою суду від 10 серпня 2006 року затверджено реєстр кредиторів і визнано погашеними вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в строк встановлений для їх подання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 11 березня 2006 року в газеті «Голос України»№ 45 було опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

Згідно з п. 15 ст. 11 Закону після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов’язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника відповідно до ст. 14 Закону.

Статтею 14 вищевказаного Закону передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникають до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Правові наслідки неподання заяви з грошовими вимогами до боржника у передбачений строк встановлені ч. 2 ст. 14 Закону, відповідно до якої вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі якою затверджує реєстр вимог кредиторів, а зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Грошові вимоги позивача у справі –ТОВ НВП "Машкомплект»до відповідача підтверджені рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2001 року і виникли до 1 лютого 2005 року, тобто до дня порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а тому грошові вимоги ТОВ НВП "Машкомплект»відповідно до ст. 1 Закону є конкурсними.

Судом також встановлено, що позивач, як конкурсний кредитор по стягненню заборгованості, що виникла до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача, не звертався до господарського суду із заявою про визнання його кредитором ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а тому дана заборгованість вважається погашеною на підставі ч. 2 ст. 14 Закону.

Наявність судового рішення та наказу про його виконання не звільняло позивача від обов’язку звернення із заявою про визнання його грошових вимог до боржника.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2006 року провадження у справі про банкрутство відповідача припинено у зв'язку із затвердженням між боржником та кредиторами мирової угоди.

Таким чином, заборгованість відповідача у справі, відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство, вважається погашеною, у зв'язку з чим підстави для здійснення виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 10 грудня 2001 року відсутні.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на порушення судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови приписів ст. 598 ЦК України є необгрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом.

Поряд із Законом України “Про виконавче провадження” до виконавчого провадження підлягає застосуванню Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

В силу ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Отже, до відносин, які мали місце в справі про банкрутство, норми ГПК України застосовуються з урахуванням особливостей Закону “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, як спеціального нормативно-правового акта.

В даному випадку Закон встановлює додаткові підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, в зв'язку з припиненням грошових зобов’язань в силу закону відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, ч. 2 ст. 14 Закону, у зв’язку з чим ст. 117 ГПК України підлягає застосуванню з урахуванням особливостей цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, також і з інших причин.

До таких інших підстав слід відносити погашення грошових вимог відповідно до Закону.

За приписами ст. 1 вказаного Закону погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до Закону вважаються погашеними.

Отже, у справі про банкрутство вимоги кредиторів є погашеними внаслідок оплати боргу; обміну вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; прощення; новації (укладання мирової угоди у справі про банкрутство), а також застосування граничного строку для подання заяви з вимогами до боржника, встановленого ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону.

Враховуючи наведене, наказ господарського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2001 року у даній справі є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги ТОВ НВП "Машкомплект", які підтверджені рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області та цим наказом, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, в постанові від 2 жовтня 2007 року у справі № 6/73.

Оскільки вимоги позивача у справі є погашеними і підстави для поновлення виконавчого провадження відсутні, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку визнавши наказ таким, що не підлягає виконанню.

З аналізу ст. 117 ГПК України вбачається, що у разі, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

З огляду на викладене, Вищий господарський суд України вважає постанову законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 1115, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Машкомплект" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 4 жовтня 2007 року у справі № 11/462-7/38 залишити без змін.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді                                                    А.О. Заріцька

Л.В. Продаєвич