Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2008 р. Справа № 33/284-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Гудковій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Мельник Ю.В.

відповідача - Семитоцький К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 209Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 17.12.07 р. по справі № 33/284-07

за позовом КП "Дирекція єдиного замовника", м. Лозова

до ПП "Злагода - 1", м. Лозова

про стягнення 44 438,66 грн.

встановила:

В жовтні 2007 р. позивач –КП „Дирекція єдиного замовника”, м. Лозова Харківської області звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача –ПП „Злагода-1”, м. Лозова Харківської області 44438,66 грн. заборгованості та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що останній неналежним чином виконав взяті на себе зобов’язання щодо оплати наданих позивачем послуг за укладеним між сторонами договором приймання передачі на обслуговування житлового фонду від 01.07.05 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.12.07 р. (суддя -Савченко А.А.) по справі № 33/284-07 позов задоволено. З відповідача на користь позивача стягнуто 44438,66 грн. боргу, 444,39 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване з тих підстав, що умовами спірного договору передбачено обов’язок відповідача сплачувати на користь позивача грошові кошти за надані останнім послуги, при цьому протягом терміну дії договору відповідачем будь-яких зауважень, заперечень чи претензій щодо якості та обсягу цих послуг не заявлялось; що відповідач не надав суду доказів здійснення повної оплати за надані позивачем послуги в рамках спірного договору, і т. ін.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано того, що між сторонами фактично було укладено договір про надання послуг, який з урахуванням вимог гл. 63 ЦК України у відношенні до послуг, які надаються з боку відповідача має безоплатний характер; що п. 2.2.23 складено з порушенням вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України та інструкції „Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті”, затвердженої постановою НБУ № 22 від 21.01.04 р.; що умовами договору фактично не передбачено надання позивачем послуг, тобто він, на думку відповідача, суперечить вимогам ч. 5 ст. 203 ЦК України та є удаваним; що позивач в обґрунтування своїх вимог не надав суду доказів надання відповідачу послуг. Крім того, на думку відповідача, суд при винесенні оскаржуваного рішення проігнорував вимоги ст. 545 ЦК України, та порушив принцип рівності та змагальності сторін і т. ін.

Позивач заперечень на скаргу не надав, його представник пояснив, що проти апеляційної скарги заперечує.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції 01.07.2005 р. між КП „Комунальник”, м. Лозова та відповідачем укладено договір приймання-передачі на обслуговування житлового фонду, відповідно до умов якого КП „Комунальник" (Замовник) передав, а відповідач (Виконавець) прийняв на обслуговування житловий масив мікрорайону 5 в обсязі визначеному умовами цього договору (п.п. 1.1.1-1.1.5 договору).

Відповідно до п. 2.1.1 договору замовник (КП „Комунальник”) зобов'язався забезпечувати сприяння усіх відділів і служб КП „Комунальник" у вирішенні виробничих, технічних, юридичних і фінансових питань Виконавця (відповідача) за певним переліком послуг, визначених вказаним пунктом, а виконавець згідно з п. 2.2.23 договору зобов'язався за надані послуги сплачувати Замовнику суму в розмірі 4,8 тис. грн.. щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним.

У зв'язку з переведенням з січня 2006 р. КП „Комунальник" на загальну систему оподаткування, до п. 2.2.23 пункту були внесені зміни, якими належна до сплати сума була збільшена до 5760,00 грн. , в т.ч. ПДВ 960 грн.

Зазначення в змінах (а.с. 15) до пункту 2.2.22 договору замість 2.2.23 суд першої інстанції обґрунтовано вважав помилкою сторін договору, оскільки за змістом викладеного пункту договору, цей пункт договору відповідає пункту 2.2.23, що підтверджується матеріалами справи, та в додатку визначено фактично новий розмір плати.

Рішенням Лозівської міської ради ХL//І сесії IV скликання від 23 січня 2006 р. № 1280 "Про припинення комунального підприємства „Комунальник" у результаті його приєднання до комунального підприємства „Дирекція єдиного замовника" було припинено КП „Комунальник" в результаті реорганізації його шляхом приєднання до комунального підприємства „Дирекція єдиного замовника" Лозівської міської ради Харківської області (позивач по даній справі). При цьому було затверджено статут комунального підприємства «Дирекція єдиного замовника», відповідно до якого це підприємство є правонаступником КП «Комунальник».

01.06.2006 р. складено акт приймання-передачі залишку по балансовому розрахунку 377.1, за яким зафіксовано розмір заборгованості відповідача за спірним договором в розмірі 38678,66 грн. За наданим позивачем до матеріалів справи розрахунком боргу за договором, станом на 01.06.2006 р. його розмір за період з липня 2005 р. по травень 2006 р. склав 38678,66 грн. Крім того, за червень 2006 р. позивачем додатково було нараховано 5760 грн., в зв’язку з чим, загальна сума боргу склала 44438,66 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що умовами спірного договору передбачено обов’язок відповідача сплачувати на користь позивача грошові кошти за надані останнім послуги, при цьому протягом терміну дії договору відповідачем будь-яких зауважень, заперечень чи претензій щодо якості та обсягу цих послуг не заявлялось; що відповідач не надав суду доказів здійснення оплати вказаної суми за надані позивачем послуги в рамках спірного договору.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, в зв”язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що умовами договору не було передбачено підписання сторонами будь-яких актів приймання-передачі наданих послуг, передбачених п. 2.1.1. договору. Пунктом 2.2.23 договору значено чіткий порядок та строки оплати без будь-яких обмежень або зауважень. Під час дії договору відповідачем здійснювалась оплата наданих послуг, зокрема, оплачено за договором 18921,34 грн. Доказів на підтвердження наявності протягом строку дії договору з боку відповідача будь-яких зауважень, заперечень, претензій щодо якості виконаних робіт, їх обсягу, відповідачем до суду не подано. До того ж його відзив ґрунтується на вільному тлумаченні певних умов договору, але факт надання позивачем послуг, визначених п. 2.1.1 договору і існування його обов'язку щодо належної та своєчасної оплати, передбаченого п.2.2.23 договору, не заперечується. Крім того, договір є чинним, не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, доказів відмови від договору у встановленому законом порядку відповідачем до суду не подано. Здійснюючи спірні щомісячні поточні платежі відповідач фактично визнавав їх та наявність відповідних договірних відносин законними.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення" від 29 грудня 1976 року за № 11 обґрунтованим визнається рішення суду, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 17.12.07 р. по справі № 33/284-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

Плужник О.В.

Повний текст постанови підписано 06.03.2008 р.