ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 2/1

28.02.08

За позовом

Приватного малого підприємства «Ірина»

До

1. Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

2. Київської міської ради

Третя особа

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОМ ІНК»

Про

визнання недійсним результатів конкурсу та рішення, та про зобов’язання вчинити дії

Суддя Домнічева І.О.

Представники:

від позивача

Васюк І.М., Дяченко Н.О.

від відповідачів

1. Титаренко Л.Ф.

2. Нечипорук Н.О.

від третьої особи

Селіфонов В.В.

Рішення винесено після оголошеної в судовому засіданні 19.02.08р. перерви відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне мале підприємство «Ірина», позивач у справі, звернулось до суду з позовом, та просить:

- визнати недійсними результати конкурсу, що відбувся 14.05.2007;

- визнати недійсним рішення Київської міської ради від 26.06.2007 № 946/1607 «Про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду на конкурсних засадах»;

- зобов’язати Київську міську раду надати дозвіл на передачу нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Лайоша Гавро, 20-А, загальною площею 230,00 кв.м. в оренду Приватному малому підприємству «Ірина»;

- зобов’язати Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація»укласти з Приватним малим підприємством «Ірина»договір оренди згідно наданого проекту.

Ухвалою від 17.12.07р. суд порушив провадження у справі та призначив судове засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 № 02-5/289 із змінами “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України”).

Сторони були належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

Позивач у судових засіданнях підтримував викладені у позові обставини, та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивачем в додатку до позову, а також окремо через Відділ діловодства Господарського суду міста Києва подавалось клопотання про вжиття заходів щодо забезпечення позову. Дане клопотання судом було розглянуте та відхилене у відповідності до ст. 66-67 ГПК України, оскільки позивачем не доведено, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Також позивачем подавалась заява про збільшення позовних вимог. Дана заява судом відхилена, оскільки у відповідності до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити, зокрема підставу або предмет позову, проте у своїй поданій заяві позивач змінив і підстави позову і його предмет.

Клопотання позивача про витребування письмових доказів, подані письмово та ті, що заявлялись усно в судових засіданнях, судом були розглянуті та частково задоволені; в матеріалах справи наявні всі необхідні на думку суду та надані сторонами письмові докази.

Відповідачами подано письмові відзиви на позов, відповідно до яких відповідачі просять відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Третя особа подала заперечення на позов, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог та підтримує заперечення відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши надані сторонами оригінали документів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, та копії яких долучені до матеріалів справи, суд —

ВСТАНОВИВ:

19.12.02р. між приватним малим підприємством «Ірина»(надалі Позивач) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (надалі Відповідач-1) було укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою: вул. Лайоша Гавро, 20-А, загальною площею 230,00 м.кв. (надалі Договір).

Договір був укладений на підставі рішення Київської міської ради (надалі Відповідач-2) від 19.12.02р. №185/345.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до п.2 ст.26 та п.1 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Відповідач-1 листом від 20.12.2005 № 155/05-2480 повідомив Позивача проте, що договір оренди від 19.12.2002 № 05/0779 на нежиле приміщення будинку № 20 літер А на вул. Лайоша Гавро у м. Києві закінчився 19.12.2005р. і дія його припиняється, запропонував звільнити вказане приміщення та передати КП "Київжитлоспецексплуатація".

Договором передбачено, що після закінчення строку дії даного договору орендоване приміщення (будинок) має бути звільнене і передане орендодавцю за актом, проте Позивач нежиле приміщення не звільняв і не передавав по акту Відповідачу-1.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.04.2006 у справі № 2/170 задоволено позов КП "Київжитлоспецексплуатація" про виселення Приватного малого підприємства "Ірина" з нежилого приміщення будинку № 20 літер А на вул. Лайоша Гавро у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди від 19.12.2002 № 05/0779.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2006 та постановою Вищого господарського суду України від 19.09.2006 № 2/170 вказане рішення залишено без змін.

Зазначеними судовими документами встановлено, що дія договору оренди № 05/0779 закінчилася 19.12.2005, що Відповідач-1 повідомив Позивача листом від 20.12.2005 №155/05-2480 про те, що термін дії договору оренди закінчився та продовженим на новий строк не буде, а також встановлено, що КП "Київжитлоспецексплуатація" здійснює свої повноваження орендодавця майна комунальної власності територіальної громади м. Києва тільки за наявності відповідного рішення Київської міської ради і не наділено повноваженнями самостійно приймати рішення про передачу об'єктів комунальної власності в оренду, в тому числі про продовження дії договорів оренди, укладених раніше.

Наказ Господарського суду м. Києва від 11.12.2006 № 2/170 про виселення Приватного малого підприємства "Ірина" перебував на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Оболенського РУЮ, та відповідно до постанови від 16.01.08р. наказ виконано повністю.

На думку суду рішення Київської міської ради від 13.07.2006 року №47/47 було лише рішенням власника про передання майна в оренду особі на певний строк і є підставою для укладання договору оренди, про що прямо вказано у п. 3. цього рішення. Однак враховуючи те, що позивачем не було укладено на підставі п. 3. рішення договір оренди, то й позивач не має права посилатись на це рішення і тим більше прирівнювати його безпосередньо до договору оренди та твердити, що після спливу двох з половиною місяців його мали повідомити про закінчення терміну дії договору згідно ст. 17. Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Посилання позивача на те, що листом від 17.10.2006 року №155/05-2820 відповідач-1 повідомив позивача про зміну розміру орендної плати є безпідставним, оскільки в цьому листі іде мова про зміну розміру плати за фактичне використання приміщення, а не про розмір орендної плати.

Різниця між орендною платою та платою за фактичне використання викладена у п. 6.3. договору оренди від 19.12.2002 року №05/0779, згідно якого за час фактичного користування об'єктом оренди після припинення дії даного договору до передачі приміщення за актом, орендар зобов'язаний вносити плату за користування приміщенням в розмірі орендної плати.

Рішенням Київської міської ради від 21.12.2006 № 525/582 Позивачу відмовлено у подовженні договору оренди на новий термін.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орган, уповноважений управляти майном, вирішує питання можливості передачі на умовах оренди майна територіальної громади та визначає умови договору оренди.

Відповідно до п.8 Порядку передачі майна територіальної громади м. Києва в оренду, затвердженого рішенням Київради від 28.09.2006 № 34/91, умови договору оренди комунального майна визначаються комісією та затверджуються рішенням Київради.

Судом встановлено, що у запропонованому Позивачем проекті договору оренди не враховані всі істотні умови надання об'єкта комунального майна в оренду.

Крім того, наданий Позивачем проект договору не відповідає Примірному договору, що суперечить ч.1 ст. 648 Цивільного кодексу України та п.2 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" згідно з якими зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Також, як зазначає Відповідач –1, проект договору оренди на його адресу не надходив; позивачем не доведено суду зворотного.

Відповідно до статті 6 закону України «Про столицю України місто-герой Київ»місцеве самоврядування у м. Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в м. Києві ради та їх виконавчі органи. Місцеві державні адміністрації підзвітні і підконтрольні відповідним радам у частині повноважень, делегованих їм відповідними радами.

Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" Київська міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

В межах своїх повноважень, відповідно до статей 8 та 759 Цивільного кодексу України, пункту 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статті 118 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік", рішення Київради від 28.09.2006 N 34/91 "Про затвердження Порядку передачі майна територіальної громади міста Києва в оренду, Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, Типового договору про оренду майна територіальної громади міста Києва", пункту 43 рішення Київради від 28.12.2006 N 531/588 "Про бюджет міста Києва на 2007 рік", пункту 19 розділу V наказу Фонду державного майна України від 13.10.2004 N 2149 "Про затвердження Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна", а також враховуючи протокол постійної комісії Київради з питань власності від 14.05.2007 N 26, Київська міська рада прийняла оспорюване рішення.

Згідно із пунктом 2 Роз'яснень Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.00 року № 02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" передбачено, що підставами для визнання акта державного органу недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Судом встановлено, що рішення Київради від 26/06/07 № 946/1607 було прийнято в межах повноважень, згідно чинного законодавства, тому правові підстави для визнання недійсним оспорюваного рішення відсутні.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи все вищенаведене, суд вважає позовні вимоги Приватного малого підприємства «Ірина»документально та нормативно необґрунтованими, в той же час заперечення відповідачів підтверджуються матеріалами справи та є нормативно обґрунтованими, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно ст. 49 ГПК України, судові витрати відносяться на Позивача та йому не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 16, 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя І.О.Домнічева