донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.01.2008 р.                                                              справа №44/352

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Ріжко О.О. представник за довір. № 5 від 10.01.2008 р. -ТОВ "Інвестиційна будівельна компанія", м.Київ ,

від відповідача:

Косенко А.М. представник за довір. № 1/22 від 04.01.2008 р. - ДП "Селидоввугілля", м. Селидове Донецької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Селидоввугілля", м. Селидове Донецька область

на рішення господарського суду

Донецької області

від

23.11.2007 року

по справі

№ 44/352

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна будівельна компанія", м.Київ

до

Державного підприємства "Селидоввугілля", м. Селидове Донецької області

про

стягнення заборгованості по лізингових платежах з урахуванням індексуінфляції та трьох процентів річних у загальному розмірі 6 085 939, 12 грн., а також стягнення остаточної вартості неповернутого устаткування в сумі 2 336 447, 82 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 23.11.2007 р. позовні вимоги задоволені частково: суд стягнув з Державного підприємства „Селидіввугілля” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвестиційна будівельна компанія” борг з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у загальній сумі 6 085 939, 12 грн. У задоволенні решти вимог судом відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Державне підприємство „Селидіввугілля”,

м.Селидове оскаржило його в апеляційному порядку. У скарзі ставиться питання про скасування судового акту з мотивів неповного з’ясування судом першої інстанції всіх обставин справи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції Державне підприємство „Селидіввугілля” заявило клопотання про заміну відповідача на Державне підприємство „Шахта ім. Д.С. Коротченко”, згідно до наказу Міністерства вугільної промисловості України № 96 від 25.09.2007 р. „Про створення шляхом виділення Державного підприємства „Шахта ім.. Д.С. Коротченко”. Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до частини 1 ст. 25 ГПК України, процесуальне правонаступництво можливе в разі вибуття однієї з сторін у спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношені. Між тим, згідно до наданого відповідачем наказу Міністерства вугільної промисловості України, Державне підприємство „Шахта ім. Д.С. Коротченко” є правонаступником відповідача лише в межах розподільчого балансу, який не містить відомостей про передачу шахті грошових зобов’язань на стягнуту судом першої інстанції суму. Отже, передавальний баланс не доводить вибуття Державного підприємства „Селидіввугілля” із правовідносин, які були предметом розгляду місцевого господарського суду. Інших доказів, що підтверджують таке вибуття, апеляційній інстанції не надано.

В силу частини 1 ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом апеляційної інстанції, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Наказ міністерства існував на час розгляду справи в першій інстанції, проте відповідач не пояснив причин його неподання місцевому господарському суду, який не досліджував цього документу. Викладене не дає законних підстав розглядати вказаний доказ в апеляційному провадженні. Крім того, заміна відповідача в апеляційному провадженні призведе до розгляду вимог, які суд першої інстанції не розглядав, що суперечить положенням частини 3 ст. 101 ГПК України.

Таким чином, для застосування процесуального правонаступництва на даній стадії судового процесу не має достатніх правових підстав.

Не вбачається підстав і для задоволення клопотання відповідача до залучення Державного підприємства „Шахта ім. Д.С. Коротченко” в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. Адже, статусу юридичної особи шахта набула вже після розгляду справи судом першої інстанції, тому судове рішення безпосередньо не торкається її прав і обов’язків.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Інвестиційна будівельна компанія" звернулось до господарського суду з позовом до Державного підприємства „Селидіввугілля” про стягнення заборгованості по лізингових платежах за період з січня 2003 року по червень 2004 року у сумі 2 171 001, 05 грн., з липня 2004 року по січень 2007 року у сумі 4 680 560, 92 грн., а також трьох процентів річних у сумі 270 098, 15 грн. та індексу інфляції у сумі 1 135 208, 05 грн. Заявою від 12.11.2007 року позивач відмовився від вимог про стягнення заборгованості у сумі 2 171 001, 05 грн. та доповнив позов вимогами про стягнення залишкової вартості об’єкта лізингу в сумі 2 336 447, 82 грн.

Вимоги про стягнення заборгованості, трьох процентів річних та індексу інфляції, судом першої інстанції задоволені. Своє рішення суд обґрунтовує тим, що відповідач є правонаступником Державного відкритого акціонерного товариства „Шахта ім. Д.С. Коротченко” –лізингоотримувача за договором лізингу № 02/К/186 від 12.12.2002 р. Сума заборгованості за вказаним договором матеріалами справи доведена, тому підлягає стягненню з відповідача з нарахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції.

У задоволенні вимог про стягнення остаточної вартості об’єкту лізингу відмовлено з підстав невідповідності цих вимог умовам договору лізингу.

Апеляційна інстанція вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим з наступних підстав.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю „Інвестиційна будівельна компанія" та Державним відкритим акціонерним товариством „Шахта ім. Д.С. Коротченко” 12.12.2002 р. укладено договір № 02/К/186, за яким шахта отримала у лізинг устаткування виробничого призначення строком на 4 роки. Передача об’єкта лізингу лізингоотримувачу підтверджена актами приймання-передачі від 01.01.2003 р. № 1-21, підписаними сторонами без заперечень. За умовами пункту 3.3 договору Державне відкрите акціонерне товариство „Шахта ім. Д.С. Коротченко” повинно було сплачувати щомісячні платежі за передане в лізинг устаткування.

Як вбачається з пунктів 3, 9 наказу Міністерства палива та енергетики України № 96 від 25.09.2003 р., а також пунктів 1, 6 наказу цього ж міністерства № 454 від 06.09.2005 р. Державне відкрите акціонерне товариство „Шахта ім. Д.С. Коротченко” реорганізовано шляхом приєднання та на його базі, та на базі інших суб’єктів господарювання створено новий суб’єкт господарської діяльності - Державне підприємство „Селидіввугілля”. При реорганізації у такий спосіб, згідно до ст. 37 Цивільного кодексу УРСР, ст. 107 Цивільного кодексу України до новоствореного підприємства перейшли усі майнові права приєднаного до нього суб’єкта господарювання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правонаступником Державного відкритого акціонерного товариства „Шахта ім. Д.С. Коротченко” за майновими зобов’язаннями, що виникли із договору лізингу № 02/К/186 від 12.12.2002 р., є відповідач у даній справі. При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача на втрату лізингового обладнання та неотримання його від шахти за передавальним балансом. Адже, відповідно до умов договору лізингу, ризик втрати лізингового устаткування лежить на отримувачі, правонаступником якого є відповідач. Відсутність документу, який свідчить про фактичну передачу об’єкту лізингу, не має правового значення, оскільки відповідач в силу вищевказаних правових норм є правонаступником усіх майнових прав і обов’язків Державного відкритого акціонерного товариства „Шахта ім. Д.С. Коротченко”. Більш того, відповідачем частково здійснювались лізингові платежі.

Заборгованість за лізинговими платежами в сумі 4 680 560,92 грн. матеріалами справи підтверджена. Згідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, сума боргу сплачується з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, що становить 1 135 080, 05 грн. та 270 098, 15 грн. відповідно. Розрахунки сум заборгованості, індексу інфляції та трьох процентів річних відповідачем не спростовані. Не доведено ним і виконання спірного грошового зобов’язання.

Клопотання відповідача про застосування позовної давності судом першої інстанції відхилено обґрунтовано, оскільки підписанням акту звірки від 25.11.2005 р. боржник визнав борг і частково погасив заборгованість, що в силу положень частини 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перериває перебіг позовної давності.

З огляду на викладене, позовні вимоги у задоволеній судом першої інстанції частині доведені і відповідають вимогам законодавства.

Апеляційна інстанція погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача вартості неповернутого устаткування, оскільки ці висновки ґрунтуються на умовах лізингового договору і матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, покладених в основу оскарженого рішення. Зокрема, заявник апеляційної скарги не довів відсутності у нього обов’язку сплачувати лізингові платежі та не спростував наявність заборгованості за такими платежами.

За таких обставин, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 23.11.2007 р. у справі № 44/352 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 4 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС