ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

21 січня 2008 р.

№ 4/381-6/68

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги комунального підприємства "Реклама", м. Житомир (далі –КП "Реклама")

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2007

зі справи № 4/381-6/68

за позовом КП "Реклама"

до приватної фірми "Комтех-плюс", м. Львів

про стягнення 125 721,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 24.04.2007 (суддя Гоменюк З.П.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2007 (колегія суддів у складі: суддя Новосад Д.Ф. –головуючий, судді Михалюк О.В., Мельник Г.І.), у задоволенні позову відмовлено.

КП "Реклама" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову апеляційного господарського суду та повернути справу на новий розгляд до місцевого господарського суду.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Згідно зі статтею 45 і частиною першою статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду оплачуються державним митом у порядку і розмірі, встановлених законодавством України. Порядок і розмір сплати державного мита в Україні встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 "Про державне мито" (далі –Декрет).

Відповідно до підпункту "а" пункту 2 статті 3 Декрету ставку державного мита із позовних заяв майнового характеру встановлено в розмірі 1% ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами підпункту "г" пункту 2 статті 3 Декрету розмір ставки державного мита, зокрема, із касаційних скарг на рішення і постанови становить 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Оскільки в даному разі оспорювана скаржником сума становить 125 721,80 грн., то при поданні касаційної скарги позивачем мало бути сплачено державне мито в сумі 628,61 грн., тоді як фактично за платіжним дорученням від 14.12.2007 № К4/Е/119 перераховано лише 102 грн.

Таким чином, до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому розмірі, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1113 ГПК України є підставою для повернення цієї скарги.

Проте після усунення зазначених недоліків скаржник не позбавлений права повторно подати касаційну скаргу в загальному порядку відповідно до частини третьої статті 1113 ГПК України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 8 Декрету сплачене відповідачем державне мито в сумі 102 грн. підлягає поверненню з державного бюджету.

Керуючись статтями 45, 46, пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2007 зі справи № 4/381-6/68 повернути комунальному підприємству "Реклама".

2. Повернути комунальному підприємству "Реклама" державне мито в сумі 102 грн. Видачу довідки на повернення державного мита доручити господарському суду Львівської області.

Суддя                                                                                           В. Селіваненко

Суддя                                                                                           І. Бенедисюк

Суддя                                                                                           Б. Львов