ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 39/150

18.01.08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроконсалт"

до Закритого акціонерного товариства "Воля - Кабель"

про припинення договірних зобов‘язань та стягнення 108268,47 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

Від позивача Бауман Ю.Т.

Від відповідача Плюта Р.В.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроконсалт" (позивач) звернулося з позовом до Закритого акціонерного товариства "Воля - Кабель" (відповідача) про зобов‘язання відповідача укласти з позивачем угоду про розірвання договору № 6626/06 від 21.09.2006 року та стягнення з відповідача 108268,47 грн., з них: 268,47 грн. реальної шкоди, 78000,00 грн. упущеної вигоди та 30000,00 грн. необхідних для застосування додаткових методів відновлення довіри клієнтів до позивача. Позивач також просить покласти на відповідача витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем було безпідставно відключено позивача від мережі Інтернет, з посиланням на наявність заборгованості, в зв‘язку з чим позивачу були завдані збитки.

Ухвалою суду від 29.11.2007 р. порушено провадження у справі № 39/150 розгляд справи призначено на 17.12.2007 року.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві, та, зокрема, зазначав, що надання позивачу послуги доступу до мережі Інтернет було припинено у зв‘язку з тим, що позивач продовжував користуватися зазначеною послугою після виникнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.12.2007 року розгляд справи відкладено на 14.01.2008 року.

В судовому засіданні, призначеному на 14.01.2008 року, оголошено перерву до 18.01.2008 року.

17.01.2008 року відповідач через канцелярію суду подав додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву та докази направлення відповідачу рахунків на оплату послуг Інтернету.

В судовому засіданні, призначеному на 18.01.2008 року, позивач заперечував проти залучення до матеріалів справи додаткових доказів, поданих відповідачем 17.01.2008 року з огляду на те, що в судовому засіданні, призначеному на 14.01.2008 року представники позивача і відповідача стверджували, що ними подані всі докази, які мають значення для вирішення справи по суті, судом досліджено всі обставини справи і на підставі зібраних доказів можливо прийняти рішення у справі. Заперечення позивача судом відхиляються з огляду на те, що відповідно до ст. 22 ГПК України сторони мають право подавати докази. Позивач подав додаткові докази до прийняття рішення у справі. При цьому, судом враховано, що відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об‘єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а тому відсутні підстави для відмови відповідачу у залученні додаткових доказів до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначеному на 18.01.2008 року, за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроконсалт" (позивачем) та Закритим акціонерним товариством "Воля - Кабель" (відповідачем) укладено договір № 6626/06 надання доступу до послуг телеінформаційної мережі, відповідно до п. 2.1. якого позивач замовляє, а відповідач забезпечує доступ до послуг телеінформаційної мережі. Сторони договору погодили, що порядок та умови надання послуг встановлюються відповідними Регламентами в залежності від виду послуг (п. 2.3. договору). Позивач доручає відповідачу, а відповідач зобов‘язаний вести облік наданих послуг та контролювати своєчасність і повноту платежів за їх споживання. Вищезазначений облік здійснюється автоматизованою системою обліку наданих послуг (п. п. 3.1.7. договору). Відповідач має право у разі невиконання позивачем своїх обов‘язків, передбачених цим договором розірвати даний договір/або припинити надання послуг позивачу (п. 3.2.1. договору). На позивача покладено обов‘язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати абонентну плату згідно тарифів на послуги та рахунків (п. 4.1.1. договору). Пунктом 6.1. договору сторони погодили, що розділ 6 договору «Порядок розрахунків» визначає порядок розрахунків за послугу кабельного телебачення. Порядок розрахунків за послуги Воля Бродбенд (послуга доступу до Інтернету) визначається відповідними Регламентами (п. 6.1. договору).

Заперечення позивача з того приводу, що відносини між сторонами не можуть врегульовуватися відповідними Регламентами судом відхиляються з огляду на те, що сторони в договорі передбачили врегулювання певних відносин відповідними Регламентами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з наведеного, сторони не були позбавлені можливості встановити в договорі, що умови та порядок надання послуг та порядок розрахунків здійснюється у відповідності з Регламентом, що сторонами і було зроблено.

Зібрані у справі докази свідчать, що платіжним дорученням № 280 від 21.09.2006 року позивач перерахував на рахунок відповідача 1,00 грн. в якості оплати за штатне підключення згідно рахунку-фактури №6629/06-ВБ-С-53294102 від 21.09.2006 року.

21.09.2006 року позивач перерахував на рахунок відповідача, платіжним дорученням № 281 - 199,00 грн. в якості оплати за модем згідно рахунку-фактури №6629/06-ВБ-О-53294099 від 21.09.2006 року.

21.09.2006 року позивач перерахував на рахунок відповідача, платіжним дорученням № 279 - 299,00 грн. в якості оплати за Інтернет згідно рахунку-фактури №6629/06-10/ВБ-53294153 від 21.09.2006 року.

Вказане не заперечується представником відповідача.

Зібрані у справі докази свідчать, що 16.10.2006 року відповідач направив позивачу рекомендованим листом рахунок № 6629/06-11/ВБ-55030224 від 02.10.2006 року на поповнення рахунку за послуги Інтернету на суму 299,00 грн. В рахунку зазначено, що він дійсний протягом 5 днів. Вказаний рахунок повинен бути оплачений позивачем до 20 жовтня 2006 року, відповідно до п 6.6.2. Регламенту.

Доказів оплати позивачем зазначено рахунку, суду надано не було.

27.10.2006 року відповідач виставив позивачу рахунок №6629/06-11/ВБ-58009862 на поповнення рахунку за послуги Інтернету. Вказаний рахунок відповідач направив позивачу факсом 27.10.2006 року.

Відповідно до правил (Регламенту) надання і отримання послуги доступу до Інтернету (послуга Воля Бродбенд) абонентам - юридичним особам рахунки-фактури на передплату тарифного плану наступного місяця направляються Укрпоштою до 17–го числа поточного місяця, оплата здійснюється по безготівковому перерахунку на поточний рахунок відповідача до 20 числа поточного місяця (6.6.2. Регламенту).

Доказів направлення відповідачем позивачу рахунку №6629/06-11/ВБ-58009862 від 27.10.2006 року поштою до 17–го числа поточного місяця, як це передбачено умовами Регламенту, суду надано не було.

Пунктом 6.6.3. Регламенту передбачено, що всі рахунки і рахунки фактури відправляються абонентам (в тому числі і позивачу по електронній пошті).

Відповідач надав суду копію повідомлення про направлення позивачу рахунку електронною поштою 02.10.2006 року.

Судом враховано, що відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа (ст. 5). При цьому, електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб'єктами електронного документообігу (ст. 6).

Відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ (ст. 10).

Електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу (ст. 11).

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували отримання позивачем зазначеного повідомлення, а тому суд приходить до висновку, що відповідачем не надано достатніх доказів направлення позивачу рахунків електронною поштою.

27.10.2006 року відповідач виставив позивачу рахунок № 6629/06-11/ВБ-58009862 на поповнення рахунку за послуги Інтернету. В рахунку вказано, що він дійсний протягом 5 днів. Платіжним дорученням № 295 від 01.11.2006 року позивач сплатив відповідачу 299,00 грн. в якості оплати за послуги Інтернет згідно рахунку-фактури № 6629/06-11/ВБ-58009862 від 27.10.2006 року.

Однак, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про виставлення відповідачем позивачу іншого рахунку на оплату послуг Інтернету, який не був оплачений позивачем.

Позивач стверджує і вказане підтверджує відповідач у відзиві на позов, що 02.11.2006 року позивача було відключено від мережі Інтернет.

Як зазначалося, відповідно до 3.2.1. договору, відповідач має право у разі невиконання позивачем своїх обов‘язків припинити надання послуг позивачу.

В ході розгляду справи було встановлено, що на момент припинення надання послуги, позивач не сплатив рахунок № 6629/06-11/ВБ-55030224 від 02.10.2006 у встановлені терміни, тобто до 20 числа поточного місяця ( п. 6.6.2. Регламенту), що свідчить про невиконання позивачем своїх зобов‘язань за договором.

Посилання позивача на невиконання відповідачем п. 4.2.2. договору судом відхиляється як необґрунтоване, оскільки в розділі 4 договору і, зокрема, в п. 4.2.2. договору визначені права абонента (позивача), а не обов‘язки відповідача.

Позивач звернувся з позовною вимогою про зобов‘язання відповідача укласти з позивачем угоду про розірвання договору № 6626/06 від 21.09.2006 року.

Відповідно до п. 9.1. договору № 6626/06 від 21.09.2006 року, він набуває чинності з моменту його підписання (21.09.2006 року) і діє один рік, якщо по закінченні року жодна зі сторін не звернулася з пропозицією розірвання договору, термін дії договору автоматично продовжується ще на один рік (п. 9.1. договору).

03.11.2006 року позивач направив відповідачу листа, в якому зазначив, що ним прийняте рішення про одностороннє дострокове припинення договірних відносин.

Листом від 15.12.2006 року за № 7061/И-1 у відповідь на звернення позивача від 03.11.2006 року, відповідач повідомив, що дію договору буде припинено після оплати позивачем заборгованості і підтвердження факту оплати.

Наведене свідчить, що сторони не розірвали договір за згодою сторін.

Твердження відповідача з того приводу, що договір розірвано 13.12.2006 року судом відхиляється як необґрунтоване, оскільки воно не підтверджується зібраними у справі доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі –ГК України) суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Зазначене вище також кореспондується з нормами Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 14 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), цивільні обов‘язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов‘язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов‘язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Стаття 651 ЦК України встановлює підстави для зміни або розірвання договору.

За загальним правилом, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651).

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 3 ст. 651).

Відповідно до ч. 2 ст. 188 ГК України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Зібрані у справі докази свідчать, що позивач направив відповідачу повідомлення про дострокове припинення договору.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (ч. 3, ст. 188 ГК України).

Відповідач надав позивачу відповідь, однак згоди на розірвання договору не надав.

Частиною 4 ст. 188 ГК України встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статті 15 та 16 ЦК України встановлюють, що кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів.

Встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, таким способом може бути припинення правовідношення.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Позивач не звертався до суду з вимогою про розірвання договору № 6626/06 від 21.09.2006 року (припинення правовідношення) в судовому порядку.

В ході розгляду справи судом встановлено, що договір № 6626/06 від 21.09.2006 року набуває чинності з моменту його підписання, а саме: 21.09.2006 року і діє один рік, тобто до 21.09.2007 року. Сторони передбачили можливість автоматичного продовження терміну дії договору ще на один рік, якщо по закінченні року жодна зі сторін не звернулася з пропозицією розірвання договору.

Зібрані у справі докази свідчать, що 03.11.2006 року позивач направив відповідачу листа, в якому зазначив, що ним прийняте рішення про одностороннє дострокове припинення договірних відносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку про неможливість продовження терміну дії договору ще на один рік. Отже, договір № 6626/06 від 21.09.2006 року припинив свою дію 21.09.2007 року у зв‘язку зі сплином терміну на який його укладено.

Виходячи з наведеного, провадження у справі в частині зобов‘язання відповідача укласти з позивачем угоду про розірвання договору № 6626/06 від 21.09.2006 року підлягає припиненню, відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України у зв‘язку з відсутністю предмету спору.

Позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення з відповідача 108268,47 грн., з них: 268,47 грн. реальної шкоди, 78000,00 грн. упущеної вигоди та 30000,00 грн. необхідних для застосування додаткових методів відновлення довіри клієнтів до позивача.

Статтею 1166 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв‘язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідальність за порушення зобов‘язання у вигляді відшкодування збитків настає за наявності таких умов:

- протиправної дії чи бездіяльності особи;

- заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи;

- причинного зв‘язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками;

- вини боржника.

Позивач не надав доказів протиправності дій відповідача при відключенні позивача від Інтернет, оскільки, відповідно до п. 3.2.1. договору, відповідач має право у разі невиконання позивачем своїх обов‘язків, передбачених цим договором розірвати даний договір/або припинити надання послуг позивачу. Як свідчать зібрані у справі докази позивач у встановлені строки не виконав свого обов‘язку по оплаті послуг Інтернету.

Позивач не надав достатніх доказів заподіяння збитків у зв‘язку з припиненням надання йому послуги Інтернету.

Отже відсутній причинний зв‘язок між протиправними діями відповідача (наявність протиправних дій відповідача не встановлено в ході розгляду справи по суті) та збитками позивача (позивач не довів наявність збитків).

Щодо вини, то у цивільному праві діє презумпція вини особи, яка вчинила правопорушення. При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов‘язання. Оскільки відповідач не порушував зобов‘язання, на нього не може бути покладено обов‘язок доведення відсутності його вини у заподіянні збитків.

Оскільки відсутні всі умови відповідальності відповідача за порушення зобов‘язання у вигляді відшкодування збитків, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків завданих в результаті відключення позивача від мережі Інтернет є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, при відмові в позові витрати по сплаті державного мита, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 33, 34, 44, 49, п. 1-1, ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині зобов‘язання Закритого акціонерного товариства "Воля - Кабель" укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроконсалт" угоду про розірвання договору № 6626/06 від 21.09.2006 року у зв‘язку з відсутністю предмету спору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Рішення підписане

22.01.2008 року

Суддя                                                                                          Гумега О. В.