ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2008 р.

№ 5/2164

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів:

Глос О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

МПП "Атлант-будсервіс"

та постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 29.11.2007 р.

у справі

№5/2164

господарського суду

Житомирської області

за позовом

МПП "Атлант-будсервіс"

до

ВАТ "Будівельна пересувна механізована колона №2"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Управління житлово-комунального господарства м.Коростеня

про

стягнення 41 273,44 грн.

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

не з'явився

від відповідача:

Ребрина П.М.

від третьої особи:

не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 25.09.2007 р. у справі №5/2164 (суддя Брагіна Я.В.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 29.11.2007 р. (судді: Майор Г.І., Горшкова Н.Ф., Філіпова Т.Л.), позов задоволено частково: стягнуто з ВАТ "Будівельна пересувна механізована колона №2" на користь МПП "Атлант-будсервіс" 1 681,10 грн. основного боргу; 2 755,68 грн. пені, 712,73 грн. інфляційних; 455,91 грн. 3% річних, 160,44 грн. витрат, пов'язаних зі сплатою державного мита, 45,87 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; припинено провадження у справі в частині стягнення 10 438,90 грн. основного боргу; відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 25 029,12 грн. пені.

У касаційній скарзі МПП "Атлант-будсервіс" просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 25.09.2007 р. та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 29.11.2007 р. у справі №5/2164 у частині відмови в задоволенні позову в частині стягнення 25 029,12 грн. пені та прийняти нове рішення по суті позовних вимог, а саме: стягнути пеню в розмірі 27 784,80 грн., посилаючись на порушення господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: ч. 3 ст. 6, ст. 526, ч. 2 ст. 551, ч. 1 ст. 624, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст. 230, 231 Господарського кодексу України, ст. 42, п. 3 ст. 83, п. 3 ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, оскільки: по-перше, можливість встановлення в договорі пені за невиконання грошового зобов'язання витікає зі змісту ч. 3 ст. 6, ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230–231 Господарського кодексу України; по-друге, відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) у розмірі 0,5% за кожний день прострочення від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання (за порушення термінів розрахунків) встановлено у п. 4.4 договору субпідряду, який не було визнано недійсним в установленому законом порядку, у зв'язку з чим суд не мав права обмежувати розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, подвійною обліковою ставкою Національного банку України згідно з Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Позивач та третя особа не скористалися своїм процесуальним правом на участь своїх представників у судовому засіданні касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених у них фактичних обставин правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить із обставин, встановлених у справі господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, а саме.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

08.09.2006 р. між замовником —Управлінням житлово-комунального господарства м.Коростеня та підрядником —ВАТ "Будівельна пересувна механізована колона №2" було укладено контракт №7 на виконання капітального (поточного) ремонту, відповідно до якого замовник перерахував відповідачеві 168 200,00 грн. на виконання ремонтних робіт відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва, що підтверджено платіжними дорученнями від 05.10.2006 р. №904 та від 22.12.2006 р. №1334.

15.11.2006 р. між Малим приватним підприємством "Атлант-буд сервіс" та ВАТ "Будівельна пересувна механізована колона №2" було укладено договір субпідряду №21/11, відповідно до якого позивач —Мале приватне підприємство "Атлант-будсервіс" (субпідрядник) бере на себе зобов'язання з виконання робіт із капітального ремонту шиферної покрівлі, водопровідних труб, входів у підвал, а також часткової заміни дерев'яних конструкцій та крокв'яної системи житлового будинку по вул.Мельника,4 в м.Коростені, а відповідач —ВАТ "Будівельна пересувна механізована колона №2" (підрядник) зобов'язується прийняти виконані роботи та своєчасно здійснити їх оплату.

Пунктом 3 договору передбачено, що виконані роботи приймаються підрядником шляхом зовнішнього огляду і необхідних замірів виконаних робіт. Закінчення приймання робіт фіксується двостороннім актом виконаних робіт.

Відповідно до пп. 4.3 п. 4 даного договору підрядник здійснює передоплату субпідряднику в розмірі 30% від суми, передбаченої договором, протягом трьох банківських днів із моменту підписання даного договору.

Згідно з пп. 4.4 п. 4 договору субпідряду розрахунки підрядника з субпідрядником за фактично виконані роботи повинні виконуватись після підписання акта приймання виконаних підрядних робіт за типовою формою №КБ-2в протягом трьох банківських днів після отримання коштів від замовника. У разі порушення підрядник платить за кожний прострочений день пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості.

Відповідно до договору субпідряду позивач виконав, а відповідач прийняв субпідрядні роботи на загальну суму 168 120,00 грн., що підтверджено довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за типовою формою КБ-3 від 25.12.2006 р. та актом приймання виконаних підрядних робіт за типовою формою КБ-2в від 25.12.2006 р., підписаними уповноваженими представниками обох сторін та засвідченими печатками.

З огляду на часткове виконання відповідачем зобов'язань з оплати виконаних робіт у сумі лише 156 000,00 грн., МПП "Атлант-будсервіс" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до ВАТ "Будівельна пересувна механізована колона №2" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 41 273,44 грн. (у т.ч. 12 120,00 грн. основного боргу, 27 784,80 грн. пені, 455,91 грн. 3% річних та 712,73 грн. інфляційних), держмита у розмірі 412,73 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн.

Після порушення провадження у справі, а саме: 06.07.2007 р. відповідач перерахував позивачеві 10 438,90 грн. (платіжне доручення від 06.07.2007 р. №358).

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасне проведення розрахунків за виконані роботи і обмежуючи розмір пені, який підлягає стягненню, подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у спірний період, господарські суди виходили з того, що розмір пені не може перевищувати той розмір, який встановлено Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" як граничний.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вказані висновки господарських судів є законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватися в т.ч. неустойкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно з п.п. 1, 3 якого розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, яким би способом не визначався в договорі розмір неустойки, він не може перевищувати той розмір, який встановлений законом як граничний (якщо він встановлений).

З огляду на викладене, враховуючи встановлення Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" граничного розміру відповідальності за прострочення платежу у вигляді пені (розмір якої не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), за прострочку платежу за договором може бути стягнута лише сума пені, яка не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, пеня в розмірі 2 755,68 грн. (обчислена у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у спірний період, від суми заборгованості за договором) і є тим граничним розміром відповідальності за прострочку платежу, який встановлений законом, у зв'язку з чим висновки господарських судів щодо наявності підстав для обмеження розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором, подвійною обліковою ставкою Національного банку України є законними та обґрунтованими.

За таких обставин постанова Житомирського апеляційного господарського суду від 29.11.2007 р. у справі №5/2164 відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу МПП "Атлант-будсервіс" на постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 29.11.2007 р. у справі №5/2164 залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 29.11.2007 р. у справі №5/2164 —без змін.

Головуючий К.Грейц

Судді О.Глос

С.Бакуліна