ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2008

Справа №2-7/1570-2008

За позовом Закритого акціонерного товариства «МАТІМЕКС - УКРАЇНА» (01001, м. Київ, вул. Софіївська, б.4, к. 26, ідентифікаційний код 25389499)

До відповідача Відкритого акціонерного товариства «Ялтинський м’ясозавод» (98600, м. Ялта, вул. Ізобільна, 1, ідентифікаційний код 00443714)

Про стягнення 2 278, 80 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Марченко О.М. – предст., дов. № 21 від 04.02.2008р.

Від відповідача - не з’явився.

Суть справи: Закрите акціонерне товариство «МАТІМЕКС - УКРАЇНА» звернулось до Господарського суду АР Крим з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Ялтинський м’ясозавод» про стягнення 2 278, 80 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх обов’язків за наданими послугами з сервісного обслуговування обладнання за договором б/н від 13.07.2005 р., через що заборгованість Відкритого акціонерного товариства «Ялтинський м’ясозавод» перед Закритим акціонерним товариством «МАТІМЕКС - УКРАЇНА» до часу подачі позову до суду складає 2 278,80 грн. та в добровільному порядку не погашена.

Відповідач у судове засідання двічі не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній документами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

13 липня 2005 р. між Закритим акціонерним товариством «МАТІМЕКС - УКРАЇНА» (Виконавець) та Відкритим акціонерним товариством «Ялтинський м’ясозавод» (Замовник) був укладений договір, згідно п. 1.1 якого Замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання наступних робіт: сервісне обслуговування обладнання (вакуум – пакувальна машина SUPER VAC GK – 289, огляд технологічного обладнання ) згідно акту виконаних робіт.

Термін виконання робіт за договором складає 1 місяць (п.1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору загальна вартість робіт з урахуванням ПДВ складає 2 278, 80 грн.

П. 2.2 Договору передбачено, що форма оплати – 100% вартості Договору по факту виконання робіт на протязі 10 банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі.

Згідно з п. 2.5 Договору по закінченню робіт Виконавець та Замовник оформлюють «Акт приймання-здачі робіт».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були належним чином виконані свої обов’язки за договором, про що свідчить акт приймання-здачі від 13.07.2005 р., підписаний представникам ЗАТ «МАТІМЕКС - УКРАЇНА» та ВАТ «Ялтинський м’ясозавод» та скріплений печатями підприємств (а. с. 8).

На оплату виконаних робіт позивачем була надіслана претензія та вимога про сплату вартості отриманих послуг на суму 2 278, 80 грн., яка була отримана відповідачем 06.03.2006 року, про що свідчить підпис працівника у поштових повідомленнях, але залишена без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідач не представив суду доказів оплати заборгованості перед позивачем у розмірі 2 278,80 грн., у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов договору від 13.07.2005 р. в частини повної та своєчасної оплати вартості отриманих послуг, через що позовні вимоги ЗАТ «МАТІМЕКС _ УКРАЇНА» відносно стягнення з ВАТ «Ялтинський м’ясозавод» заборгованості у сумі 2 278,80 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Ялтинський м’ясозавод» (98600, м. Ялта, вул. Ізобільна, 1, ідентифікаційний код 00443714) на користь Закритого акціонерного товариства «МАТІМЕКС - УКРАЇНА» (01001, м. Київ, вул. Софіївська, б.4, к. 26, ідентифікаційний код 25389499) заборгованість у розмірі 2 278,80 грн., 102 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.