КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
справа № 06/4011
міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:
судді:                    Шкурдової  Л. М. (доповідач по справі),
суддів:                                                  Мостової  Г. І.
судового засідання  Салякіна М.І.
участю представників сторін -згідно з протоколом судового засідання від 20
листопада 2008 року(в матеріалах справи)
товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Спецторг»
рішення господарського
суду Черкаської області від 10 жовтня 2008 року,

у
справі № 06/4011
(суддя Анісімов І.А.)

за
позовом   товариства з обмеженою
відповідальністю «Корпорація Спецторг»,            м. Черкаси

до               фізичної
особи-підприємцяОСОБА_1,  м. Черкаси

про
стягнення 38982,12 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

рішенням
господарського суду Черкаської області від 10 жовтня 2008 року у справі 06/4011
позов товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Спецторг»до фізичної
особи-підприємцяОСОБА_1 про стягнення 38982,12 грн. задоволено частково; з
фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Корпорація Спецторг»стягнуто 25585,43 грн. боргу, 255,85 грн.
витрат по сплаті державного мита та 77,45 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, відмовлено у позові в частині стягнення 603,98
грн. пені та 12792,71 грн. штрафу.

Не
погоджуючись із вищезазначеним рішенням, товариство з обмеженою
відповідальністю «Корпорація Спецторг» звернулося до Київського міжобласного
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить
суд скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 10 жовтня 2008
року у справі № 06/4011 в частині відмови у позові про стягнення 603,98 грн. пені
та 12792,71 грн. штрафу, та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги
позивача в цій частині позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийняте судом з порушенням норм матеріального права,
оскільки місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного судового акта
невірно застосовано приписи ст.ст. 232, 233 ГК
України та ст. 549 ЦК України, а саме відмовлено у одночасному стягненні
штрафу та пені та відмовлено у стягненні пені з посиланням про порушення строку
позовної давності.

Ухвалою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 31.10.2008 р., за
апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація
Спецторг» на рішення господарського суду Черкаської області від 10.10.2008 року
згідно зі ст. 98 ГПК України, порушено апеляційне провадження у справі №
06/4011 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 20.11.1008
року за участю представників сторін.

Представник
Скаржника в судовому засіданні 20.11.2008 року підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив скасувати рішення місцевого господарського суду від
10.10.2008 року в частині відмови у стягненні пені та штрафу та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація
Спецторг» задовольнити повністю.

Відповідача
в судове засідання 20.09.2008  року не
з'явився, хоча про час і місце судових засідань відповідач повідомлений
належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням
про вручення рекомендованого поштового відправлення, відповідач про причини
неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на апеляційну скаргу до суду
не надіслав.

Заслухавши
думку представника Скаржника, порадившись на місці, судова колегія вважає за
можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75
ГПК України.

Колегія
суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду, переглянувши в
апеляційному порядку рішення суду першої інстанції на підставі встановлених
фактичних обставин справи, розглянувши доводи апеляційної скарги,  перевіривши застосування судом норм
матеріального та процесуального права, а також заслухавши  пояснення представника Скаржника, дійшла
висновку про наявність правових підстав для частково задоволення апеляційної
скарги, та частково скасування рішення господарського суду Черкаської області
від 10 жовтня 2008 року у справі № 06/4011, з
огляду на наступне.

Відповідно
до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII ГПК України. Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими
суду першої інстанції.

Згідно
ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги (подання) і переглядає законність та обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегією
суддів апеляційного господарського суду встановлено, що 12 вересня 2008 року
товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація Спецторг» (далі-Позивач,
Товариство, Скаржник) звернулося до господарського суду Черкаської області із
позовом до фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 (далі-Відповідач, Підприємець) про
стягнення 38982,12 грн., з яких 25585,43 грн. боргу, 12792,71 грн. штрафу та
603,98 грн. пені.

При
цьому, підставою для звернення Позивача до місцевого господарського суду з
позовом є невиконання Відповідачем зобов'язань з оплати вартості Товару,
поставленого на підставі договору довгострокового постачання № Ч-141 від
06.09.2006 року згідно з видатковою накладною № И-011311 від 24.12.2007 року.

Рішенням
господарського суду Черкаської області від 10 жовтня 2008 року у справі 06/4011
позов товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Спецторг»до фізичної
особи-підприємцяОСОБА_1 про стягнення 38982,12 грн. задоволено частково; з
фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Корпорація Спецторг»стягнуто 25585,43 грн. боргу, 255,85 грн.
витрат по сплаті державного мита та 77,45 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, відмовлено у позові в частині стягнення 603,98
грн. пені та 12792,71 грн. штрафу.

Колегія
суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого
господарського суду, викладеними у оскаржуваному судовому акті,  щодо стягнення боргу у розмірі 25585,43 грн.
з огляду на наступне.

Як
вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2006 року між приватним
виробничо-комерційним підприємством «Спецторг»(правонаступником якого, згідно
із рішенням засновника № 17 від 09.11.2007 року, є позивач)  та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
укладено договір довгострокового постачання № Ч-141. Відповідно до умов цього
договору позивач зобов'язується протягом дії Договору поставляти відповідачу
товар за його замовленнями окремими партіями за цінами, в асортименті та в
кількості, що остаточно погоджується сторонами в накладних, які є невід'ємною
частиною Договору, а відповідач зобов'язується приймати товар та оплачувати
його на встановлених договором умовах. Згідно із п. 4.1 Договору № Ч-141 від
06.09.2006 року ціни товару вважаються остаточно визначеними сторонами в
видатковій накладній на момент постачання (передавання) товару. Підпунктом 5.1.2.
пункту 5.1 Договору № Ч-141 від 06.09.2006 року встановлено, що при проведенні
поставки з відстроченням платежу відповідач сплачує суму ціни товару протягом
терміну, зазначеного у видатковій накладній.

Згідно
із п. 2.1., 2.2 Договору № Ч-141 від 06.09.2006 року Договір вступає в дію з
моменту його підписання повноважними особами обох сторін та діє до 31 грудня
2006 року включно. У разі відсутності до дати закінчення строку дії Договору
повідомлення рекомендованим листом від будь-якої із сторін про розірвання
договору , строк дії цього договору вважає кожного разу автоматично продовженим
до 31 грудня наступного календарного року включно.

На
виконання вищевказаних умов договору Позивач передав, а Відповідач прийняв
згідно з видатковою накладною № И-011311 від 24.12.2007 року,  копія якої наявна в матеріалах справи, Товар
загальною вартістю 33810,00 грн. На вказаній накладній зазначений термін сплати
вартості товару-31.12.2007 року. На накладній також міститься підпис та
відбиток печатки відповідача з відміткою про прийняття товару. Крім того,
прийняття товару не заперечувалось відповідачем, про що зазначено у відзиві на
позовну заяву, поданого до місцевого господарського суду.

Відповідно
до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується
прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною
2 статті 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець
зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК
України).

Як
вбачається з матеріалів справи, в порушення умов Договору № Ч-141 від
06.09.2006 року вартість товару, поставленого позивачем відповідачу на підставі
зазначеного договору згідно з видатковою накладною № И-011311 від 24.12.2007 р.
сплачена відповідачем позивачу частково.

Розмір
заборгованості відповідача перед позивачем за товар, поставлений згідно з
видатковою накладною № И-011311 від 24.12.2007 р., становить 25282,43 грн., що
також підтверджується наявним в матеріалах справи актом звірки
взаєморозрахунків за період з 01.04.2008 року по 26.09.2008 року.

Згідно
з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв  ділового обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Отже,
станом на час звернення до суду першої інстанції з позовною заявою
заборгованість Відповідача перед Позивачем становила 25585,43 грн.

При
зверненні до місцевого господарського суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача
на підставі п. 10.6 Договору № Ч-141 від 06.09.2006 року 12792,43 грн. штрафу
та на підставі п. 10.3 Договору № Ч-141 від 06.09.2006 року 603,98 грн. пені.

Рішення
місцевого господарського суду від 10 жовтня 2008 року в частині відмови у
позові про стягнення штрафу та пені аргументоване тим, що одночасне стягнення
цих фінансових санкцій суперечить ст. 231 ГК України, ч. 1 ст. 549 ЦК України
та ст. 61 Конституції України, та порушенням позивачем строку позовної давності
при звернені до суду з вимогою про стягнення пені з посиланням на п. 6 ст. 232
ГК України.

Проте,
за оцінкою колегії суддів судом першої інстанції невірно застосовані норми
матеріального прав при відмові у позові в частині стягнення пені та штрафу з
огляду на таке.

Згідно
з п. 10.3 Договору № Ч-141 від 06.09.2006 року при простроченні товару
відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу
інфляції  за кожен календарний день
періоду прострочення платежу, а також пеню, нараховану на суму заборгованості
за кожен календарний день періоду прострочення платежу у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення.

Пунктом
10.6 Договору № Ч-141 від 06.09.06 року передбачено, що при простроченні оплати
більше одного місяця, позивач має право, крім стягнення передбачених п. 10.3
суми боргу та пені,  додатково стягнути
з  відповідача штраф у розмірі 50
(п'ятдесят) відсотків від суми заборгованості.

Згідно
з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Господарським
кодексом не визначається, що слід розуміти під кожним із видів господарських
санкцій (неустойка, штраф, пеня) і чим вони відрізняються одна від одної, а
тому у даному випадку слід застосовувати правила, встановлені ЦК України.
Цивільне законодавство визначає всі три види штрафної відповідальності як
різновиди неустойки.

Відповідно
до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Тобто,
штраф й пеня є різновидами неустойки, чітке визначення яких надане у  частинах 2 та 3 ст. 549 ЦК України.

Згідно
із ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від
суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною
3 статті 549 ЦУ України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно
до ч. 2 ст. 546 ЦК України договором або законом можуть бути встановлені інші
види забезпечення виконання зобов'язання.

Виходячи
із системного аналізу вищевказаних норм права, такі господарські санкції як
штраф та пеня не є тотожними, крім того, при укладені договору № Ч-141 сторони
дійшли згоди щодо стягнення одночасно й штрафу й пені у разі невиконання
відповідачем умов цього договору, а тому одночасне їх застосування не
суперечить вимогам чинного законодавства України за умовам Договору.

Отже,
враховуючи, що строк оплати вартості товару, зазначений у видатковій накладній,
відповідачем прострочених понад 1 місяця, розмір штрафу, з вимогою про
стягнення якого звернувся до місцевого господарського суду позивач є
арифметично вірним,  колегія суддів
апеляційного господарського суду вважає, зазначена позовна вимога підлягає
задоволенню у повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає
стягненню штраф у сумі 12792,71 грн.

Щодо
відмови позивачу позові в частині стягнення пені у розмірі 603,98 грн., яка
нарахована за період з 25.06.2008 по 30.07.2008 року, з посиланням на пропуск
позивачем строку позовної давності, то колегія суддів апеляційного
господарського суду не погоджується з висновками місцевого господарського суду,
викладеними у оскаржуваному судовому акті з огляду на наступне.

Відповідно
до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для
окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність:
скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна
давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) (ч. 1, п. 1 ч. 2  ст. 258
ЦК України)

Заява
про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної давності (ч. 2 ст. 267 ЦК України).

Приписами
ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сутність
закріпленого в ч. 2 ст. 267 ЦК України правила полягає в тому, що суд надає
захист порушеному суб'єктивному праву, незважаючи на закінчення позовної
давності, а позовна давність застосовується виключно за заявою сторони винної у
порушенні зобов'язання. Тобто, право на позов у процесуальному аспекті не
погашається закінченням строку позовної давності, оскільки позовна давність-це
інститут матеріального (право особи на задоволення позовних вимог по захисту
порушеного права), а не процесуального (право особи, чиє суб'єктивне право порушено,
на пред'явлення позовної заяви до суду) права. Отже, позовною давністю
погашається не право на пред'явлення позову, тобто звернення до суду, а право
на позов у розумінні одержання судового захисту.

Матеріали
справи не містять доказів, що підтверджують звернення відповідача до  місцевого господарського суду з заявою про
застосування позовної давності до спірних правовідносин  в частині стягнення пені.

Проте,
як вже було зазначено вище, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню,
нараховану за період з 25.06.2008 року по 30.07.2008 року, поставку товару, з
вимогою про стягнення заборгованості за який звернувся до суду позивач,
здійснено позивачем відповідачу згідно з видатковою накладною № И-011300 від
24.12.2007 року з відстрочкою платежу за поставлений товар до 31.12.2007 року,
отже, з 01.01.2008 року відповідач є таким, що прострочив виконання
зобов'язання з оплати вартості товару, поставленого згідно з видатковою
накладною № И-011300 від 24.12.2007 року.

Приписами
ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Тобто,
вказаною нормою статті 232 ГУ України, законодавець чітко передбачив період за
який мають нараховуватися  штрафні
санкції у разі невиконання або неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Таким
чином, нарахування пені за прострочення сплати вартості товару, поставленого на
підставі договору № Ч-141 від 06.09.2006 року згідно з видатковою накладною №
И-011311 від 24.12.2007 року, припиняється з 01.07.2008 року.

З
огляду на викладене колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що
вимога позивача про стягнення з відповідача пені нарахованої за період саме з
01.07.2008 р. по 30.07.2008 року задоволенню не підлягає.

У
такому разі, за оцінкою колегії суддів, з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня, яка нарахована з додержанням вимог ч. 6 ст. 232 ГК
України та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання
грошових  зобов'язань»за період з
25.06.2008 року по 30.06.2008 року включно в межах заявлених позовних вимог за
обліковою ставкою НБУ 12% у сумі 100,94 коп.

Відповідно
до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України невідповідність висновків, викладених у
рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права є
підставами для скасування рішення місцевого господарського суду.

Частиною
2 ст. 103 ГПК України встановлено, що апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги (подання) має право скасувати рішення повністю або
частково і прийняти нове рішення.

На
підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю
«Корпорація Спецторг»підлягає частковому задоволенню, рішення господарського
суду Черкаської області від 10 жовтня 2008 року у справі № 06/4011 частковому скасуванню,
з прийняттям нового рішення.

Враховуючи
наведене вище та керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський
міжобласний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Корпорація Спецторг»на рішення господарського суду
Черкаської  області від 10 жовтня 2008
року у справі № 06/4011 задовольнити частково.

2.          Рішення господарського суду
Черкаської області від 10 жовтня 2008 року у справі № 06/4011 скасувати частково
в частині стягнення штрафу та пені.

3.          Прийняти нове рішення у справі №
06/4011 щодо стягнення штрафу та пені.

Стягнути з фізичної особи-підприємцяОСОБА_1
(АДРЕСА_1 ідентифікаційний кодНОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Корпорація Спецторг»(18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, 163,
код 30630061) 12792,71 грн. (дванадцять тисяч сімсот дев'яносто дві грн.
71коп.) штрафу, 100,94 грн. (сто грн. 94 коп.) пені,  384,71 грн. (триста вісімдесят чотири
грн. 71коп.) витрат по сплаті державного мита та 116,45 грн. (сто
шістнадцять грн. 45коп.) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

В іншій частині позову відмовити.

4. В
частині стягнення з фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
кодНОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація
Спецторг»(18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, 163, код 30630061) 25585,43
грн. (двадцять п'ять тисяч п'ятсот вісімдесят п'ять грн. 43коп.) боргу
рішення господарського суду Черкаської області від 10 жовтня 2008 року у справі
№ 06/4011 залишити без змін.

4.   Стягнути стягнення з фізичної
особи-підприємцяОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний кодНОМЕР_1) на користь
товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Спецторг»(18008, м.
Черкаси, вул. Смілянська, 163, код 30630061) 192,36 грн. (сто дев'яносто
дві грн. 36коп.) витрат по сплаті державного мита за подачу апеляційної скарги.

4.  Господарському суду Черкаської області видати
накази на виконання постанови Київського міжобласного апеляційного
господарського суду у справі № 06/4011.

5.
Матеріали справи № 06/4011 повернути до господарського суду Черкаської  області.

Постанова
набирає чинності з моменту її проголошення.

Головуючий
суддя:
Шкурдова  Л. М.

Судді:
Мостова  Г. І.

Тарасенко
К. В.

Дата відправки  24.11.08