Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2008 р.
Справа № 07/196-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.,
судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Байбак О.І.

за
участю представників сторін:

позивача - Водяницький С.В.

відповідача -  не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.
№ 3548Х/3-7) на ухвалу господарського суду Харківської області від 07.11.07
р. по справі № 07/196-06

за позовом СПД-ФО
ОСОБА_1 м. Харків

до СПД-ФО ОСОБА_2 м. Зміїв

про стягнення 65457,63 грн. -

встановила:

В травні 2006 року позивач - Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення 49496,30  грн. основного боргу, 4895,18 грн. інфляційних
нарахувань, 3% річних в сумі 1733,05 грн., 9333,10 грн. відсотків за
користування чужими грошовими коштами, а також судових витрат.

Ухвалою господарського суду Харківської області (колегія суддів
Інте Т.В., Пелипенко Н.М., Кононова О.В.) від 07.11.07 р. по справі № 07/196-06
провадження у справі припинено. Ухвалу мотивовано з тих підстав, що
правовідносини, які виникли між сторонами по справі носять цивільно-правовий
характер та виникли між СПД ФО ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як фізичною особою, що в свою
чергу з урахуванням вимог ст.ст. 1, 2, 21 ГПК України, ст. 42 ГК України,
унеможливлює участь фізичної особи ОСОБА_1 як сторони по справі в
господарському судочинстві; що позивач в обґрунтування своїх вимог не надав
доказів які б підтверджували те, що одним з видів підприємницької діяльності,
якою займається позивач є надання позик, а також того, що така діяльність
позивача носила системний характер та ін.

Позивач з ухвалою господарського суду не погоджується, вважає її
такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права,
подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати та передати справу на
розгляд до господарського суду Харківської області. В обґрунтування своїх вимог
позивач посилається на те, що господарський суд при винесенні оскаржуваної
ухвали не взяв до уваги той факт, що сторонами по даній справі є громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність, в зв'язку з чим, з урахуванням вимог ст.
1, 3, 4, 12 ГПК України, ч. 2 ст. 55, ст. ст. 42, 128 ГК України ця справа, на
думку позивача, є підсудною саме господарському суду; що грошові кошти були
надані позивачем відповідачу для здійснення підприємницької діяльності та ін.

Крім того, в доповненнях до апеляційної скарги позивач вказує на
помилковість висновків суду першої інстанції про припинення провадження по
справі по тих мотивах,  що між сторонами
не укладався договір позики в усній формі, оскільки п. 1 ст. 80 ГПК України, на
думку позивача, не передбачає можливість припинення провадження по справі через
недодержання сторонами форми укладеного договору. При цьому ця обставина, на
думку позивача, має значення лише при вирішенні господарським судом справи по
суті. Разом з тим позивач вважає, що підписуючи розписку сторони, з урахуванням
вимог ч. 1 ст.  1051, ч. 1 ст. 215 ЦК
України, тим самим уклали договір позики у спрощеній формі, в зв'язку з чим,
правовідносини двох суб'єктів підприємницької діяльності відносяться, на думку
позивача, до сфери господарської діяльності та ін.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином
повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, відзиву чи пояснення
по скарзі не надав, про причини неприбуття не повідомив.

Позивач надав до суду клопотання з проханням відкласти розгляд
апеляційної скарги в зв'язку з неможливістю прибуття представника на дане
судове засідання.

Однак вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки, на
підтвердження обставин, викладених в ньому, його заявником не надано жодного
належного доказу, при цьому позивач особисто з'явившись в судове засідання, та
подавши апеляційну скаргу і доповнення до апеляційної скарги тим самим
реалізував свої процесуальні права. Разом з тим, відповідно до статті 77 ГПК
України, господарський суд відкладає справу в межах строків, встановлених
статтею 69 цього кодексу, і тільки в разі, якщо за якихось обставин спір не
може бути вирішено в даному засіданні. При цьому обставин, які б перешкоджали
розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні колегія суддів не
вбачає.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та
доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з відповідача 49496,30  грн. основного боргу, 4895,18 грн.
інфляційних нарахувань, 3% річних в сумі 1733,05 грн., 9333,10 грн. відсотків
за користування чужими грошовими коштами, та судових витрат свої позовні вимог
обґрунтовував наступним:

15.03.04 р. між сторонами, начебто укладено договір позики, згідно
з яким позивач позичив відповідачеві грошові кошти для здійснення останнім
підприємницької діяльності у сумі 6070 доларів США та 2890 євро, що за курсом
НБУ, на момент отримання, дорівнювало 51194,66 грн., а відповідач зобов'язався
повернути отримані кошти до 15.03.05 р., однак свої зобов'язання не виконав. На
підтвердження укладання правочину, відповідач надав позивачу розписку від
15.03.04 р.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд
приймаючи оскаржувану ухвалу крім іншого виходив з того, що правовідносини, які
виникли між сторонами по справі носять цивільно-правовий характер та виникли
між СПД ФО ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як фізичною особою, що в свою чергу з урахуванням
вимог ст.ст. 1, 2, 21 ГПК України, ст. 42 ГК України, унеможливлює участь
фізичної особи ОСОБА_1 як сторони по справі в господарському судочинстві; що
позивач в обґрунтування своїх вимог не надав доказів які б підтверджували те,
що одним з видів підприємницької діяльності, якою займається позивач є надання
позик, а також того, що така діяльність позивача носила системний характер.

Однак, викладені вище висновки господарського суду, на думку
колегії суддів,  не повністю відповідають
фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм не надана правильна та
належна правова оцінка, в зв'язку з чим, є підстави для задоволення апеляційної
скарги і скасування прийнятої по справі ухвали.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу  господарський суд  оцінює
докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді  в  судовому
процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 1 ГПК України Підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі
-підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно
з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених
або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, Господарським судам підвідомчі
справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні
господарських договорів крім випадків, встановлених даним кодексом.

Відповідно до п. 1 ст. 80 ГПК України Господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах
України.

При цьому, перш ніж припинити провадження у справі, господарський
суд, маючи на увазі окремі документи зобов'язаний надати їм належну правову
оцінку, і тільки в разі наявності обставин, які означені в ст. 80 ГПК України,
і які в свою чергу унеможливлюють розгляд справи по суті зобов'язаний припинити
провадження по справі.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, відповідно до виписок з
ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с. 15-16) і позивач і
відповідач є господарюючими суб'єктами, які з урахуванням вимог ст.ст. 1-4 ГПК
України можуть бути стороною в господарський справі, що в свою чергу
унеможливлює застосування до спірних правовідносин п. 1 ст. 80 ГПК України на
яку послався суд при винесенні оскаржуваної ухвали.

Разом з тим, як вбачається з висловлювань позивача, ним при
зверненні до суду доведено всі, на його думку підстави, обставини та докази і
надані всі наявні у нього документи в обґрунтування позовних вимог, на які він
вважав за необхідне посилатись, в т.ч. ті, які, на його думку свідчать про
підсудність даної справи саме господарському суду. Тобто з огляду на предмет
спору, останній підсудний саме Господарським судам України.

Отже. суд першої інстанції безпідставно не прийняв певних
обґрунтувань позивача, наполягаючи на тому, що без правового обґрунтування
окремих вимог справу неможливо розглянути, і як наслідок -надати правової
оцінки взаємовідносинам сторін вважаючи одну з них такою, що не є суб'єктом
підприємницької діяльності, а також правовим підставам вимог, що ґрунтуються на
таких взаємовідносинах, що в свою чергу протирічить відповідним вимогам закону.

Таким чином, суд розглядаючи справу мав можливість оцінити певні
обставини, та фактично вирішив питання про прийняття або не прийняття,
існування або не існування певних доказів та правовідносин доведених позивачем,
та визначився про означене в оскаржуваній ухвалі. При цьому з мотивувальної
частини ухвали вбачається розгляд судом спору по суті, а не обставини
неможливості такого розгляду.

Враховуючи викладене, ухвала господарського суду про припинення
провадження у справі є необґрунтованою та такою, що порушує права позивача на
судовий захист, в зв'язку з чим, підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ст. 106 ГПК України у випадках скасування
апеляційною  інстанцією ухвал  про відмову у прийнятті позовної заяви або
заяви про порушення  справи про
банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі,
про залишення позову без розгляду або залишення заяви  у
провадженні  справи  про
банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого
господарського суду.

Таким чином, висновки, викладені в ухвалі господарського суду не
відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а
мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються можуть бути підставою для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1 ст. 104,  ст. ст. 105, 106 ГПК України, судова колегія
-

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 07.11.07 р. по
справі № 07/196-06 скасувати.

Справу передати на розгляд господарського суду Харківської
області.

Повний текст постанови підписано 14.01.08 р.

Головуючий суддя                                                                    Могилєвкін
Ю.О.

Судді
Пушай В.І.

Плужник
О.В.