Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2008 р.
Справа № 5/499-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О.,
судді Такмаков Ю.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за
участю представників сторін:

позивача -  Дульська Ю.В.,
Друговська О.М., Цібова В.М.

відповідача -   ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи
- підприємця Бова Ріти Анатоліївни, м. Тростянець, Сумська область (вх. №
3413 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 19.10.07 р.
по справі № 5/499-06

за позовом ВАТ
"Охтирський пивоварний завод", м. Охтирка

до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, м. Тростянець

про стягнення 43727,13 грн.

встановила:

У вересні 2006 року позивач звернувся до господарського суду
Сумської області із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості
на суму 43 727,13 грн., в тому числі 3 100,23 грн. заборгованості за одержану
від позивача продукцію відповідно до договору від 03.01.06р., укладеного між
сторонами по справі, та 40 626,90 грн. вартості неповернутої тари, а також
витрати по сплаті держмита та на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

В подальшому позивач надав уточнений розрахунок суми позову, в
якому зазначив, що відповідач погасив заборгованість за продукцію в повному
обсязі, в зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за
неповернуту тару склала 24 662,56 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 30.11.06р. по
справі                 № 5/499-06 (суддя
Гудим В.Д.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 12.02.07р., в позові відмовлено з підстав не надання
позивачем доказів підтвердження заборгованості відповідача за неповернуту тару.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.07р. по
справі № 5/499-06 рішення господарського суду Сумської області від 30.11.06р.
та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.02.07р. у
справі № 5/499-06 скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського
суду Сумської області.

При цьому суд касаційної інстанції послався на те, що суди не
проаналізували умови спірного договору та не дали їм юридичної оцінки, зокрема
не звернули уваги на те, що умовами договору передбачено проведення щомісячної
звірки розрахунків за відвантажену продукцію по тарі та кегам; не надано
належної правової оцінки доводам позивача про те, що акт звірки розрахунків від
20.10.06р. не може бути належним доказом у справі, оскільки не має обов'язкових
реквізитів, не підписаний уповноваженими особами та не завірений печаткою
підприємства.

Позивач надав пояснення по справі станом на 05.10.07р., в яких
зазначив, у  відповідача у відповідності
з умовами договору купівлі-продажу від 03.01.06р. виникла заборгованість у
розмірі 27 502,5грн., з них 22 918,75 грн. - борг за відвантажену тару по залоговій
вартості тари, 4583,75 грн. нараховане ПДВ (розділ 3 договору). Просив
зазначену суму стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням господарського суду Сумської області від 19.10.07р. по
справі                  № 5/499-06 (суддя
Миропольський С.О.) позов задоволено. Стягнуто з позивача на користь
відповідача ПДВ в сумі 4 583,75 грн. та 22918,75 грн. боргу, 296,87 грн. витрат
по сплаті державного мита, 74,22 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу .

Рішення мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується заборгованість
відповідача перед позивачем по факту неповернення тари по накладних № №
9825,9472, 9103, 8481, 8275 та 8078 за червень 2006 року, тому суд першої
інстанції визнав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій вважає, що при винесенні рішення судом першої
інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, а також
неповністю з'ясовані обставини, які мають значення для справи, посилаючись,
зокрема на те, що

вся зворотна тара по спірним накладним була повернута відповідачем
на протязі 2006 року; спірним договором порядок погашення заборгованості по
тарі не встановлено; суд необґрунтовано не прийняв до уваги акт звірки від
20.10.06р., як доказ відсутності заборгованості відповідача по спірним
накладним; вважає, що у відповідача не виникло податкового зобов'язання по
сплаті ПДВ по зворотній тарі.На цій підставі просить скасувати оскаржуване
рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу та додаткові
доповнення, в яких вважає рішення суду першої інстанції прийнятим у повній
відповідності до норм матеріального та процесуального права і правильним
встановленням всіх обставин справи, в зв'язку з чим просить дане рішення
залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, як безпідставну. В
обґрунтування наданих заперечень позивач посилається на те, що відповідач не
надав належних доказів повернення тари або її сплати саме по спірним накладним,
а всі надані ним документальні докази оформлені неналежним чином та не
відповідають вимогам чинного законодавства. Крім того, також зазначає, якщо
відповідач повертав тару за період на якій він посилається, то в першу чергу ця
повернута тара та грошові кошти погашали існуючу заборгованість на 01.06.06р.,
що, в свою чергу, передбачено п. 4 розд.ІІІ договору від 03.01.06р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від
11.12.2007р. розгляд апеляційної скарги по даній справі відкладено на
15.01.2008р. та зобов'язано сторони провести звірку розрахунків поставок по
спірним накладним та надати до суду двосторонній акт звірки розрахунків з
посиланням на конкретні платіжні документи, накладні (тощо).

Позивач на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від
11.12.2007р. надав акт звірки від 09.01.2008р., яким сторони по справі визнали
остаточну заборгованість.

Вказаним актом заборгованість відповідача по тарі станом на
01.02.2007р. складає 20 518,75 грн., крім того зазначено, що в січні 2007р.
згідно наказу № 306 від 29.12.2006р. була проведена переоцінка балансової
вартості кег, внаслідок чого заборгованість збільшилась на 2400 грн. та на
09.01.2008р. становить 22 918,75 грн. без ПДВ.

При цьому Покупець (відповідач) зауважив, що залишкова
заборгованість в сумі 20 518,75 грн. числиться за 2005 рік і не відноситься до
предмету позову.

Проте, Продавець (позивач) в даному акті зазначив, що не згоден з
зауваженням Покупця та стверджує, що борг на суму 22 918,75 грн. без ПДВ виник
внаслідок неповернення тари по спірним накладним.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази
по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги
в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши уповноважених
представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення
апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Сумської
області від 19.10.2007 року без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Сумської області
виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених
обставин спору, за якими встановив, що
відповідно до умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від
03.01.06р. відповідач по товарно-транспортних накладних від 09.06.06р. № 8275,
від 7.06.06р. № 8078; від 13.06.06р. № 8481; від 21.06.06р. № 9103; від
26.06.06р. № 9472 та від 29.06.06р. № 9825 одержав від позивача продукцію на
загальну суму 51 699,49 грн. Продукція відпускалась відповідачеві у засобах
упаковки багаторазового використання (пляшки, кеги, вуглекислотні балони;
ящики, піддони), які відповідно до пункту 8 зазначеного договору підлягають
поверненню: пляшки -98 % від поставленої кількості в 30-дений термін з моменту  одержання продукції; кеги, вуглекислотні
балони; ящики, піддони -100% в 20-дений термін з моменту  одержання продукції.

Позивач в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що
відповідач своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення тари не здійснив і
станом на 05.10.2007 року має заборгованість перед позивачем по нарахованому
ПДВ в сумі 4583 грн. 75 коп. та 22918 грн. 75 коп. боргу за відвантажену тару
по залоговій вартості тари.

В заперечення проти позовних вимог відповідач стверджує, що по тих
накладних, на які посилається в позовній заяві позивач, відповідач зобов'язання
виконав в повному обсязі, в тому числі і щодо повернення тари.

На підтвердження викладених заперечень відповідач подав докази
того, що він по накладних, які є предметом даного позову, повернув позивачеві
тару в повному обсязі, а саме: копію акту звірки взаємних розрахунків станом на
20.10.06р., підписаного сторонами та скріпленого печатками, в якому зазначено,
що по накладних №№ 9825; 9472; 9103; 8481; 8275 та 8078 за червень 2006 року заборгованість
по тарі відсутня.

Проте, місцевий господарський суд у відповідності до ст. 237, 246
Цивільного кодексу України, не приймає вказаний акт звірки, як доказ
відсутності заборгованості, оскільки зазначений акт юридичне не вірно
оформлений та підписаний не уповноваженою особою та незвірений печаткою
підприємства.

Крім того відповідно до п.4. розділу 3 договору всі перерахування
коштів в першу чергу зараховуються в рахунок погашення попередніх боргів, в
другу чергу в рахунок погашення поточних боргів.

Враховуючи зазначені обставини та беручи до уваги, що поданими
матеріалами підтверджується факт заборгованості відповідача перед позивачем по
факту неповернення тари по накладних №№ 9825; 9472; 9103; 8481; 8275 та 8078 за
червень 2006 року, тому господарський суд Сумської області дійшов висновку про
задоволення позовних вимог.

З даними висновками господарського суду повністю погоджується
колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням,  що ґрунтується
на всебічному,  повному  і  об'єктивному  розгляді в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним
тоді,  коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх  відсутності
-  на  підставі  закону,
що регулює  подібні  відносини,
або  виходячи  із
загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржене рішення суду першої інстанції повністю відповідає
зазначеним вище вимогам, оскільки суд при його прийнятті взяв до уваги
обставини, суттєві для розгляду цього спору, а висновки, викладені в ньому,
узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку
регулюють спірні правовідносини,  що
призвело до прийняття правомірного рішення.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що в червні, липні,
серпні та вересні 2006 року повертав тару з посиланням на документальні докази,
а саме накладні від 14,26,27, 28, 29 червня 2006 року; 01, 04, 07, 11, 12, 14,
19, 20, 26 липня 2006 року; 08,16, 28 серпня 2006 року.

З огляду на вказані накладні (т. 1, а.с. 31-47) вбачається, що
вони не можуть вважатися належним документальним доказом на підтвердження
повернення тари саме по спірним накладним, які є предметом позову, оскільки
надані відповідачем накладні оформлені не належним чином - підписані особами,
повноваження яких не підтверджені відповідними довіреностями на отримання
матеріальних цінностей, як того вимагає чинне законодавство України; не
скріплені печаткою підприємства позивача; в них відсутня відмітка, по яким саме
накладним погашається борг по тарі.

Відповідач посилається на акт звірки взаєморозрахунків від
20.10.2006р.                      (т. 1,
а.с. 89) як на доказ відсутності заборгованості за спірний період. Однак,
колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду та
вважає, що цей акт не може бути прийнятий до уваги як належний доказ, оскільки
він не містить обов'язкових реквізитів (не виведено сальдо після звернення, не
зазначено суму боргу та на користь якої особи існує заборгованість); акт звірки
підписаний не уповноваженою особою, підпис голови правління або головного
бухгалтера відсутні. Крім того, акт звірки бухгалтерів є тільки документом, по
якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а
наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується
первинними документами - договором, накладними, рахунками.

Згідно розділу ІІІ договору купівлі-продажу від 03.01.2006р.
Покупець повинен проводити з продавцем щомісячну звірку розрахунків за
відвантажену продукцію по тарі та кегам. Вся неповернута тара повинна бути
оплачена з ПДВ.

Отже, відповідач повинен повернути тару на протязі 30 діб, якщо
строк повернення минув - повертається не тара в натурі, а її залогова вартість
разом з ПДВ. Підтвердженням повернення тари або сплати її заставної вартості
може бути тільки належним чином оформлені первинні документи - накладні, або
банківська виписка, які відповідачем ні до місцевого господарського суду, ні до
суду першої інстанції надані не були.

Матеріалами справи підтверджено (т. 1, а.с. 136) та відповідачем
не заперечується наявність у останнього заборгованості відповідно до акту
взаєморозрахунків на 01.06.2006р., тобто відповідач  визнав борг за продукцію на суму 22 435,63
грн. та тару в розмірі 83 912,25 грн.

Відповідно з п. 4 розділу ІІІ договору купівлі-продажу від
03.01.2006р. всі перерахування коштів в першу чергу зараховуються  в рахунок погашення попередніх боргів, в
другу чергу в рахунок погашення поточних боргів.

Слід також зазначити, пунктом 11 Правил застосування, обігу і
повернення засобів упаковки багаторазового використання на Україні,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.04.1992р. № 174
наказом Міндержресурсів України від 16.06.1992р. № 15 передбачено, що при
поверненні засобів упаковки багаторазового використання в супровідних
документах вказується кількість і тип цих засобів, а також номер сертифікату,
за яким здійснюється їх повернення.

Якщо в документах відправника не вказаний номер сертифікату, в
рахунок якого повертаються засоби упаковки багаторазового використання, то
одержувач зараховує повернення їх в погашення
боргу по першому сертифікату (у межах річного строку), по якому не
виконані зобов'язання по поверненню.

Засоби упаковки багаторазового використання повернені понад
кількість, що підлягає обов'язковому поверненню, зараховується в погашення
наступних надходжень цих засобів.

А тому, якщо відповідач повертав тару за період на який він
посилається, то в першу чергу ця повернута тара та грошові кошти погашали
існуючу заборгованість  на 01.06.2006р.

Крім того, в наданому позивачем акту звірки взаєморозрахунків по
зворотній тарі станом на 09.01.2008р. відповідач визнає заборгованість в сумі
20 518,75 грн., хоча за інший період - за 2005 рік.

Проте, відповідач документально не обґрунтував, що визнана ним
заборгованість існує за  саме 2005 рік, а
не за інший період.

А з наданого акту також вбачається, що в січні 2007 року згідно
наказу № 306 від 29.12.2006р. підприємством позивача була проведена переоцінка
балансової вартості кег, внаслідок чого заборгованість відповідача збільшилась
на 2400 та на 09.01.2008р. становить 22 918,75 грн. без ПДВ.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З огляду на такі фактичні обставини, а також враховуючи те, що
відповідач не надав належних письмових доказів повернення тари по пред'явленим
для сплати накладним відповідно до умов договору, сума боргу перед позивачем
підтверджена матеріалами справи, факт її існування відповідачем не
заперечується, а тому позовні вимоги  щодо
стягнення заборгованості за неповернену тару в розмірі 22918,75 грн. правомірно
визнані місцевим господарським судом обґрунтованими та такими, що підлягають
задоволенню, оскільки вони відповідають вимогам чинного законодавства та
ґрунтуються на встановлених під час розгляду справи обставинах.

Відповідно до умов договору, розділ ІІІ,  відповідач взяв на себе зобов'язання, що вся
неповернута тара повинна бути оплачена з ПДВ, тому позовні вимоги  щодо стягнення ПДВ в розмірі 4 583,75 грн. є
також правомірними, оскільки обґрунтовані належними доказами та відповідають
умовам договору.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, факт
наявності заборгованості відповідача підтверджується матеріалами справи,
останнім належними доказами не спростовується, доказів сплати суми боргу
відповідач не представив,  аргументованих
заперечень щодо позовних вимог ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному
суді не надав.

Таким чином, колегія суддів, погоджуючись з висновками
господарського суду, вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості за неповернену
тару в розмірі 22918,75 грн., 4 583,75 грн. ПДВ обґрунтованими, законними,
підтвердженими належними доказами по справі та такими, що підлягають
задоволенню, а наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача, є
безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача позбавлена
фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення
господарського суду Сумської області від 19.10.2007 року по справі № 5/499-06
прийняте без порушень норм процесуального та матеріального права, а доводи з
яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою
для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись  ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст.
103, ст. ст. 105, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія
суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 19.10.2007р. по
справі                  № 5/499-06
залишити без змін.

Головуючий суддя
Демченко В.О.

Судді
Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.