ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2008 р.

№ 12/55

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.,

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційні скарги

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

та Холдингової компанії "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства

на рішення господарського суду Полтавської області від 26.07.07 р. та

постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 07.11.2007 р.

у справі

№ 12/55

за позовом

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії ""Нафтогаз України"

До

Холдингової компанії "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства

Про

Стягнення 82212698,39 грн.

за участю представників:

позивача: Клименко Р.В., Тютюнник С.В.;

відповідача: Бабіч Ф.П.

встановив:

Рішенням господарського суду Полтавської області (суддя Іваницький О.Т.) від 26 липня 2007 року у справі № 12/55 припинено провадження в частині стягнення 79 341 560 грн. основного боргу; залишено без розгляду позов в частині стягнення 2 301 092,92 грн. збитків від інфляції, 1 538 423,12 грн. річних; в частині стягнення 2 871 138,39 грн. пені відмовлено.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду (судді Поліщук В.Ю., Агрикова О.В., Рудченко С.Г.) від 7 листопада 2007 року рішення місцевого господарського суду змінено; пункти 2), 3) резолютивної частини рішення скасовані та викладені в наступній редакції: "позов задовольнити частково, стягнути з ХК "АвтоКрАЗ" на користь ДП "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 1 435 569,20 грн. пені та судові витрати; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; в іншій частині резолютивну частину рішення господарського суду Полтавської області від 26 липня 2007 року у справі №12/55 залишено без змін.

ХК "АвтоКрАЗ" звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 7 листопада 2007 року в частині стягнення 1 435 569,20 грн. пені, оскільки апеляційним судом при винесенні оскаржуваного судового акту порушено норми матеріального та процесуального права та залишити рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів в частині залишення позову без розгляду в частині стягнення 3 % річних та збитків від інфляції, оскільки судами порушено норми матеріального та процесуального права і в цій частині направити справу на новий розгляд.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ХК "АвтоКрАЗ" не підлягає задоволенню, а касаційна скарга ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що 29 серпня 2001 року між позивачем (як постачальником) та відповідачем (як покупцем) було укладено Договір № 06/01-206 на постачання природного газу (том 1, арк. справи 10-12), умови якого були змінені Додатковими угодами до нього (том 1, арк. справи 8-9).

Відповідно до п. 1.1 Договору, позивач зобов’язався передати відповідачу в вересні місяці 2001 року природний газ, а відповідач, в свою чергу зобов’язався прийняти та оплатити отриманий газ на умовах даного договору.

До вказаного Договору Додатковими угодами неодноразово вносилися зміни та доповнення в частині продовження строків поставки природного газу на жовтень та листопад місяці 2001 року за аналогічних умов поставки (щодо ціни природного газу) та з урахуванням уточнення періодів проведення розрахунків.

Протягом вересня-листопада 2001 року позивачем було передано відповідачу природний газ в обсязі 367 000,000 тисяч метрів кубічних на загальну суму 121 660 500 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 5.1 Договору, оплата за природний газ (який позивач передає відповідачу) здійснюється грошовими коштами до 15.09.2001 р., до 20.09.2001 р. та до 25.09.2001 р. рівними частинами, а остаточний розрахунок проводиться на підставі акту приймання передачі газу до 10 числа місяця наступного за звітним.

Відповідач виконав зобов’язання по оплаті природного газу частково, сплативши позивачу лише 42 318 940,00 грн., заборгувавши тим самим 79 341 569,00 грн. Зазначена сума була включена до складу позовних вимог як стягнення основного боргу.

Виходячи з викладеного, місцевий господарський суд ґрунтовно припинив провадження у справі в частині стягнення основного боргу за поставлений природний газ на підставах п. 11) частини 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Апеляційним господарським судом встановлено прострочення виконання грошового зобов’язання відповідачем, оскільки остаточний розрахунок за отриманий природний газ було здійснено лише 23.04.2004 р., проте як Договором передбачений строк остаточного розрахунку до 10.12.2001р.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та пунктом 5 Прикінцевих положень Господарського кодексу України встановлено, що правила зазначених кодексів України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цими Кодексами, крім випадків, коли в договорах, укладених до 1 січня 2004 року, була встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Відтак, апеляційна інстанція правомірно прийшла до висновку про застосування приписів ЦК УРСР.

Стаття 178 ЦК УРСР передбачає, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою і поручительством.

Відповідно до ст.179 ЦК УРСР, неустойкою (штрафом, пенею) є визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Як вбачається з п. 6.2 Договору, сторони встановили відповідальність за неналежне виконання відповідачем грошового зобов’язання у вигляді нарахованої пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що нараховується за кожен день прострочки.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 83 ГПК України, під час винесення рішення господарський суд вправі зменшувати розмір неустойки (пені), яка стягується зі сторони, яка порушила зобов’язання.

Враховуючи це, а також норми ст. 205 ЦК УРСР, ст. 233 ГК України та зважаючи на те, що за час розгляду справи відповідач добровільно виконав грошові зобов’язання та повністю сплатив борг на користь позивача, усунувши таким чином негативні для матеріального становища позивача наслідки, апеляційна інстанції дійшла висновку про необхідність зменшення (обмеження) розміру стягуваних штрафних санкцій вдвічі та стягнула таким чином 1 435 569,20 грн. пені.

Проте, приймаючи таке рішення, апеляційний суд не врахував, що господарський суд першої інстанції не досліджував обґрунтованість нарахування пені в розмірі 2 871 138 грн. 39 коп.

7 червня 2007 року позивачем було подано Заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 09255 від 7.06.2007 року), відповідно до якої, позивачем було додатково заявлено до стягнення інфляційні збитки (за період з жовтня 2001 року по квітень 2004 року) в розмірі 2 301 092 грн. 92 коп. та 3 % річних (за період з 11.10.2001 року по 23.04.2004 року) в розмірі 1 538 423 грн. 12 коп., нарахованих за прострочення виконання відповідачем грошового зобов’язання по оплаті отриманого природного газу.

Залишаючи без розгляду вимоги про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних, місцевим господарським судом застосовані положення п. 5) ст. 81 ГПК України, з мотивів того, що ці вимоги є додатковими вимогами, які підлягають розгляду в окремому позові.

Апеляційний господарський суд, змінюючи рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру стягуваних штрафних санкцій, залишення позовних вимог без розгляду та вирішуючи спір по суті, фактично скасував рішення в цій частині, а відтак припустився порушень норм процесуального права, а саме ст. 106 ГПК України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 106 ГПК України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Виходячи з норм вказаної статті, апеляційний господарський суд, скасувавши рішення місцевого господарського суду в частині залишення позову без розгляду у справі, не мав права розглядати справу в частині стягнення інфляційних і річних по суті і виносити у ній рішення, а зобов’язаний передати справу до місцевого господарського суду для розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 1 ст. 11110 ГПК України підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Виходячи з викладеного, та враховуючи, що апеляційним господарським судом порушено норми процесуального права, зокрема ст. 11110 ГПК України, постанова апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних і річних підлягає скасуванню.

Разом з тим, місцевий господарський суд, необґрунтовано залишив позов без розгляду в цій частині на підставі пункту 5 ст. 81 ГПК України.

Виходячи з викладеного, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів в частині вимог щодо стягнення інфляційних та річних підлягають скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Холдингової компанії "АвтоКрАЗ" залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 07.11.2007р. та рішення господарського суду Полтавської області від 26.07.2007р. у справі № 12/55 в частині розгляду вимог щодо стягнення пені, інфляційних та річних скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до господарського суду Полтавської області в іншому складі суду.

В решті постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 07.11.2007р. та рішення господарського суду Полтавської області від 26.07.2007р. у справі № 12/55 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            О. Кот

судді                     С. Владимиренко

С. Шевчук