Господарський суд Чернігівської області
Р І Ш Е Н Н Я

02 квітня 2008 р.                      № 13/85

Позивач:          Відкрите акціонерне товариство "Будіндустрія"

вул. Індустріальна 11, м. Чернігів,14000

Відповідач:          Чернігівське обласне територіальне відділення антимонопольного комітету

України,

пр. Миру 49а,м. Чернігів,14000

Предмет спору: про визнання недійсним рішення

Суддя Фетисова І.А.

Представники сторін:

представник позивача: Негода Н.І. довіреність № б/н від 28.12.2007

представник відповідача: Казацька Н.В. довіреність № 07-04/589 від 27.02.2008

представник відповідача: Полякова О.П. довіреність № 01-14/2846 від 29.10.2007

Рішення приймається після оголошеної 18.03.2008 року перерви відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем заявлено позов про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.12.2007 р. № 37-РШ по справі 02-05/37-2007 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції ВАТ "Будіндустрія" та накладення штрафу".

Відповідач у відзиві на позов повідомив про невизнання позовних вимог.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, з’ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 4 вищевказаного кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Приписами ст. 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду. Це також зазначено в п. 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 р. № 3.2-2005.

Отже спір в даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Причиною виникнення даного спору є позиції позивача щодо відсутності у АМК України повноважень на здійснення контролю за ціноутворенням у сфері застосування вільних цін і тарифів, порушення відповідачем визначення монопольного становища оскільки відсутнє проведення дослідження, відсутності фактичних даних на підтвердження висновку відповідача про надання послуг в 2006 році та наявності договорів зі споживачами в 2006 році.

Відповідач в своїй діяльності керується Законами України “Про Антимонопольний комітет України”, в т.ч. п.п.1,2 ч.1 ст.7, ст.12, ст.12 1 , ч.5 ст.14 ,“Про захист економічної конкуренції”, в т.ч. ст.ст. 2,37, Положенням “Про порядок проведення перевірок законодавства про захист економічної конкуренції” , затверджений розпорядженням Антимонопольного комітету України 25.12.2001 року за №182-р та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2002 року за №139/6427 ( далі по тексту рішення - Положення) та Правилами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції , затвердженими Антимонопольним комітетом України 19.04.94 за №5 із змінами та доповненнями та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 6.05.1994 року за №90/299 ( далі за текстом рішення –Правила).

Статтею 3 Закону України” Про Антимонопольний комітет України” передбачено, що основним завданням АМК України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та регулюванням цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій;3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції;5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Відповідно до ст.60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” суб’єкт господарювання має право оскаржити рішення органів Антимонопольного Комітету України повністю або частково до суду у двомісячний строк з дня одержання.

ВАТ „Будіндустрія” засноване відповідно до чинного законодавства України та рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, наказ №261 від 24 травня 1995 року, шляхом реорганізації (перетворення) Державного підприємства „Завод залізобетонних виробів об’єднання „Чернігівоблагробуд” у відкрите акціонерне товариство. Товариство зареєстроване 26 січня 1996 року розпорядженням Виконкому Чернігівської міської ради депутатів №18-р від 24 січня 1996 року.

13.06.2007 р. Чернігівським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України отримано заяву від 08.06.2007 р. Відкритого акціонерного товариства “Чернігівське Хімволокно” про визнання ВАТ “Будіндустрія” таким суб’єктом, що займає монопольне (домінуюче) становище на відрізу ЗПК 2,37 км від станції Чернігів Південно-Західної залізниці; визнання вчинення дій ВАТ “Будіндустрія”, а саме спонукання к підписанню договору з ВАТ “Чернігівське Хімволокно” на умовах встановлення ціни (тарифу) за проїзд одного з/д вагону з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

ВАТ “Чернігівське хімволокно” подано клопотання у порядку ст. 47 Закону України “Про захист економічної конкуренції” про прийняття попереднього рішення про заборону відповідачу вчиняти дії щодо припинення руху залізничного транспорту на одноколійній ділянці залізничних під’їзних колій від станції Чернігів Південно-Західної залізниці довжиною 2,37 км, що спрямовує до ВАТ “Чернігівське Хімволокно”.

28.08.2007 р. розпорядженням адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення № 37-2007/1-Р за результатами розгляду заяви ВАТ “Чернігівське Хімволокно” розпочато розгляд справи № 02-07/37-2007 проти позивача за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 2 ст.50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, яке кваліфікується відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 цього Закону як зловживання монопольним становищем на ринку шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод із суб’єктами господарювання без об’єктивно виправданих на те причин.

28.08.2007 р. Чернігівським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України отримано заяву від 27.08.2007 р. Відкритого акціонерного товариства “Чернігівське Хімволокно” про прийняття попереднього рішення про заборону ВАТ “Будіндустрія” вчиняти певні дії а саме у перешкоджанні користування ВАТ “Чернігівське Хімволокно” залізничною колією.

04.09.2007 р. розпорядженням адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення № 37-2007/2-Р внесено зміни в розпорядження № 37-2007/1-Р про початок розгляду справи про порушення відкритим акціонерним товариством “Будіндустрія” законодавства про захист економічної конкуренції замінивши номер справи № 02-07/37-2007 на № 02-05/37-2007.

Чинним законодавством , а саме Методикою про визначення монопольного (домінуючого) становища суб’єктів господарювання на ринку, прийнятою Антимонопольним комітетом України в межах своїх повноважень, визначених п.11 ч.3 ст.7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 №49-р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за №317/6605, встановлена процедура визначення монопольного становища на ринку і яка призначена для аналізу діяльності суб’єктів господарювання, груп суб’єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках. При цьому слід зазначити, що право визначати межі товарного ринку та монопольне (домінуюче) становище суб’єкта господарювання на ньому є виключно компетенцією органів Антимонопольного комітету України і не може здійснюватися іншими державними органами.

Слід зазначити, що господарський суд у вирішенні спору не повинен здійснювати дослідження ринків товарів, у тому числі товарні ,територіальні, часові межі ринку, питання формування цін на ринках товарів тощо, визначати власними силами монопольне (домінуюче) становище суб'єктів господарювання на ринку, оскільки відповідні функції здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України.

Згідно п. 1.2 Методики об’єктами для визначення монопольного (домінуючого) становища є: суб’єкти господарювання; групи суб’єктів господарювання –декілька суб’єктів господарювання, які діють на ринку в певних товарних та територіальних (географічних) межах; обставини, які визначають на відповідному товарному ринку умови здійснення господарської діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт, а також умови придбання та використання зазначених товарів, робіт, послуг.

Пунктом 2.1 Методики передбачено, що визначення монопольного (домінуючого) становища суб’єктів господарювання може включати в себе такі дії:

-          встановлення об’єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб’єкта господарювання (групи суб’єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб’єктом (суб’єктами) господарювання;

-          складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб’єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи;

-          складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп);

-          визначення товарних меж ринку;

-          визначення територіальних (географічних) меж ринку;

-          встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб’єктів господарювання на ринку –визначення часових меж ринку;

-          визначення обсягів товару, який обертається на ринку;

-           розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку;

-          складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку;

-          визначення бар'єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб'єктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку;

-          встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання на ринку.

Поданням Другого відділу досліджень та розслідувань від 29.11.2007 відповідача встановлені факти наявності монопольного становища ВАТ «Будіндустрія»на ринку послуг користування під’їзними залізничними коліями в територіальних межах м. Чернігова від/до станції Чернігів Південно-Західної залізниці по Коліях до/від споживачів.

Так, з урахуванням Методики, метою дослідження було визначення становища відкритого акціонерного товариства „Будіндустрія” на ринку послуг користування під’їзними залізничними коліями, ринок послуг користування під’їзними залізничними коліями є пов’язаним із ринком подачі-забирання вагонів зі станції залізниці –за функціональним призначенням : є забезпечення переміщення вагонів з вантажами від/до станції примикання загальної мережі залізниць до/від вантажно-розвантажувальних фронтів або колій вантажоодержувач –чів/вантажовідправників (контрагентів).В процесі визначення встановлено, що характерною умовою споживання (п. 4.2.2 Методики) послуг користування під’їзними залізничними коліями є те, що споживачі можуть отримувати дані послуги лише в межах тієї території, на якій розташовані ці залізничні колії, що поєднують вантажно-розвантажувальні фронти або колії контрагентів із загальною мережею залізниць.

Статтею 73 Статуту залізниць України (надалі –Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457, передбачено, що порядок обслуговування контрагентів-підприємств, які мають у межах залізничної під’їзної колії іншого підприємства свої залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під’їзна колія. Отже, умовами реалізації (п. 4.2.3 Методики) послуг користування під’їзними залізничними коліями є прямі договори, які укладаються між суб’єктами господарювання, що надають дані послуги, та їх контрагентами.

В процесі визначення монопольного становища, встановлено, що споживачами послуг позивача з користування коліями в 2006 році були ВАТ „Чернігівське Хімволокно”, ТОВ фірма „ТехНова”, ЗАТ „Чексіл-Автосервіс”, а в зв’язку з тим, що під’їзні залізничні колії від станції Чернігів до під’їзних колій Споживачів є власністю ВАТ „Будіндустрія” (Акт прийому-передачі нерухомого державного майна цілісного майнового комплексу ВАТ „Будіндустрія” від 04.08.1998 року), єдиним продавцем послуг користування коліями є ВАТ „Будіндустрія”.

В матеріалах справи наявний технічний паспорт під’їзних колій Відкритого акціонерного товариства “Будіндустрія” на ст. Чернігів Південно-Західної залізниці, погоджений головою правління Відкритого акціонерного товариства “Будіндустрія” та затверджений першим заступником начальника “Київської дирекції залізничних перевезень” 30.01.2004 р., на схемі колій зазначено відрізок під’їзних колій позивача від ст. Чернігів до позначення цифрами “313” та позначення цифрами „309”, від яких починаються відповідно під’їзні колії ВАТ “Хімволокно” та ВАТ „Чексіл”.

При визначення товарних меж ринку послуг позивача, було встановлена неможливість перевезення окремих вантажів споживачів (капролактам) автомобільним транспортом, а також суттєва різниця у витратах споживачів на доставку вантажів вагонними нормами та на великі відстані залізничним транспортом та на їх доставку автомобільним транспортом виключає можливість визнання цих послуг взаємозамінними, а тому товарними межами ринку, з точки зору споживачів, є послуга користування під’їзними залізничними коліями.

Відповідно до п. 6.2 Методики коректність визначення територіальних (географічних) меж товарного ринку може бути перевірена дослідженням відкритості ринку щодо міжрегіональної та/або міжнародної торгівлі. В зв’язку з чим відповідачем встановлено, що товаром, щодо якого визначається монопольне становище, виступає послуга (користування під’їзними залізничними коліями), яка не може транспортуватися, та розрахувати такий показник, як ступінь відкритості ринку є неможливим, адже на відповідний ринок не може бути ввезеним товар із-за меж цього ринку. Часові межі ринку визначені 2006 роком, на підставі п.7.1. Методики.

В процесі дослідження встановлено, що позивач на ринку послуг користування під’їзними залізничними коліями в межах м. Чернігова від/до станції Чернігів Південно-Західної залізниці по Коліях до/від споживачів за результатами діяльності Підприємства у 2006 році складає 100%, при цьому потенційні конкуренти ВАТ „Будіндустрія” на ринку послуг користування під’їзними залізничними коліями в межах м. Чернігова від/до станції Чернігів Південно-Західної залізниці по Коліях до/від споживачів відсутні, так як вищезазначені колії є власністю ВАТ „Будіндустрія”.

Як результат всіх досліджень відповідачем зроблено висновок, що відповідно до ст. 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції”, Відкрите акціонерне товариство „Будіндустрія” за результатами діяльності в 2006 році є суб’єктом господарювання, який займає монопольне становище в межах м. Чернігова від/до станції Чернігів Південно-Західної залізниці по Коліях до/від споживачів на ринку послуг користування під’їзних залізничних колій з часткою 100%.

14.03.2008 року начальником ВДР-2 відповідача внесено голові Чернігівського обласного територіального відділення АМК України подання про внесення змін до Подання про визначення монопольного становища позивача на ринку послуг користування під’їзними залізничними коліями, щодо зміни вагонообігу при користуванні коліями з показника 4640 на 4260 ( виключено 380 вагонів позивача) в результаті чого зазначено, що монопольне становище позивача залишається 100% й при цьому розпорядження від 29.11.2007 року № 36 змін не зазнає.

29.11.2007 р. розпорядженням голови Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету № 36 постановлено за результатами діяльності в 2006 році визначити монопольне становище відкритого акціонерного товариства “Будіндустрія” на ринку послуг користування під’їзними коліями в межах м. Чернігова від/до станції Чернігів Південно-Західної залізниці по під’їзних залізничних коліях ВАТ “Будіндустрія” до/від споживачів, часткою 100 %. Розпорядження винесено як наслідок розгляду подання, є чинним, не оскаржувалось.

24.12.2007 року відповідачем отримано рішення адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення № 37-РШ від 19.12.2007 р. по справі 02-05/37-2007 про визнання відкритого акціонерного товариства “Будіндустрія” за результатами діяльності у 2006 році займає монопольне становище на ринку послуг користування під’їзними залізничними коліями в територіальних межах м. Чернігова від/до станції Чернігівське Південно-Західної залізниці по коліях до/від споживачів з часткою 100 %, визнання що ВАТ “Будіндустрія” вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбачене п. 2 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” яке кваліфікується відповідно п. 2 ч. 2 ст. 13 цього Закону як зловживання монопольним становищем на ринку послуг користування під’їзними залізничними коліями в територіальних межах м. Чернігова від/до станції Чернігів Південно-Західної залізниці по під’їзних залізничних коліях ВАТ “Будіндустрія” до/від споживачів шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод із суб’єктами господарювання без об’єктивно виправданих на те причин; визнання що ВАТ “Будіндустрія” вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбачене п. 2 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” яке кваліфікується відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 13 цього Закону як зловживання монопольним становищем на ринку послуг користування під’їзними залізничними коліями в територіальних межах м. Чернігова від/до станції Чернігів Південно-Західної залізниці по коліях до/від споживачів шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; накладення штрафу на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 52 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у розмірі 6800 грн., зобов’язано ВАТ “Будіндустрія” припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції та повідомити про це територіальні відділення в місячний термін з дня отримання рішення.

Як вбачається зі змісту вступної та описової частини Розпорядження №36 відповідачем зроблені посилання на подання про визначення монопольного становища позивача, з описової частини Рішення № 37-РШ від 19.12.2007 р. зроблено посилання на розпорядження №36. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позиція позивача щодо відсутності проведеного відповідачем дослідження зі змісту оскаржуваного рішення є хибною, спростовується матеріалами справи та судом до уваги не приймається.

Позивач , в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем не зібрані докази на підтвердження обставин, які він визнав встановленими, а саме того, що в 2006 році позивач є продавцем послуг, зазначаючи, що на протязі 2006 року позивач послуги з користування під’їзними коліями жодному зі споживачів не надавав, договори між споживачами не укладались, відсутністю, в зв’язку з цим, частки на ринку послуг 100%. Позивач вважає порушенням та невірним застосуванням відповідачем ст..12 Закону України „Про захист економічної конкуренції”, приписів Методики.

Зазначене обґрунтування позивача не заслуговує на увагу, оскільки, як вбачається з наданих відповідачем доказів, останнім здійснено дослідження договору про порядок відшкодування витрат на утримання залізничної під’їзної колії від 17 квітня 2007 року №Д658 ДУ/8600; договір про порядок використання під’їзних залізничних колій від 19.04.2007 року , лист ВАТ „Будіндустрія” від 20 грудня 2006 року за №859 про перерахування ВАТ «Чернігівське Хімволокно»51 851,89 грн.; лист ВАТ „Будіндустрія” від 20 грудня 2006 року за №860 про перерахування ТОВ фірми «ТехНова»671 391,34 грн.; лист ЗАТ «ЧЕКСІЛ-АВТОСЕРВІС» від 11.10.2007 за №123, розрахунку витрат на утримання 1 км залізничної колії на 2006 рік . Ці докази були використані відповідачем при визначенні кількості вагонів як вагонообігу при користуванні та вагонообігу при наданні послуг користування коліями, підтвердженням існування ринку послуг користування під’їзних залізничних колій у 2006 році, доказами наявності договірних відносин між позивачем та споживачами послуг саме в 2006 році. При встановленні порушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»: зловживання монопольним становищем на ринку послуг, відповідачем було взято до уваги калькуляції позивача (розрахунки витрат на утримання 1 км колії). Окрім того, відповідачем здійснено аналіз вартості витрат з урахуванням застосування позивачем цін для різних споживачів ВАТ «Чернігівське Хімволокно»та ЗАТ «ЧЕКСІЛ-АВТОСЕРВІС».

Аналіз змісту договорів про порядок відшкодування витрат на утримання залізничної під’їзної колії від 17 квітня 2007 року №Д658 ДУ/8600 та договору про порядок використання під’їзних залізничних колій від 19.04.2007 року та калькуляцій до них свідчить, що ціна послуг ( права користування коліями ) та відшкодування витрат на утримання, визначались позивачем з урахуванням кількості вагонообігу споживача , довжини колії та вартості витрат на утримання ( позивача).

Чинним цивільним законодавством, а саме ст..627,628 ЦК України встановлені принципи свободи договору та його змісту.

Приписами ч.3 ст.631 ЦК України встановлено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Слід зазначити, що позиція позивача щодо відсутності у 2006 році прямих договорів про надання послуг не заслуговує на увагу, з огляду на наявність у договорі про порядок відшкодування витрат на утримання залізничної під’їзної колії від 17.04.2007 №Д658 ДУ/8600 посилань на вагонообіг споживача в 2002-2006 роках, на суму витрат саме за період з 2002-2006 роки , з урахуванням розрахунку витрат на утримання 1 км колії на 2006 рік ( вартість проходження 1 вагону по колії 82,597587 грн. та сума витрат 82,597587: 1,409 км = 116,38 грн. –за 2006 рік за 1 вагон ) та фактично є підтвердженням надання позивачем послуг споживачу з користування під’їзними залізничними коліями на підставі договору, зміст якого трансформовано та кваліфіковано сторонами як договір про порядок відшкодування витрат на утримання колії.

Окрім того, матеріалами справи не знайшло підтвердження позиції позивача щодо перевищення повноважень відповідачем щодо контролю за ціноутворенням у сфері застосування вільних цін і тарифів, оскільки відділенням АМКУ здійснено лише порівняльний аналіз умов встановлення цін з урахуванням та у логічному змістовному визначенню конкурентних дій позивача на певному ринку послуг .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем відбулось визначення монопольного становища позивача у спосіб, що встановлений Методикою на підставі чинного антимонопольного законодавства.

В зв’язку з цим слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України “Про захист економічної конкуренції” монопольним (домінуючим) вважається становище суб’єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 %, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

З матеріалів справи та зібраних відповідачем в процесі дослідження монопольного становища доказів вбачається, відсутність взагалі конкуренції з боку інших суб’єктів господарювання послуг на ринку надання послуг користування під’їзними коліями позивача для споживачів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку визнається, зокрема, встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

В процесі дослідження монопольного становища, відповідач дійшов висновку, що позивачем встановлені завищені ціни вартості послуг користування коліями та необґрунтовано застосовані в калькуляціях показники витрат, на підставі проведеного дослідження порядку формування вартості послуг користування Коліями (на підставі матеріалів ВАТ „Будіндустрія” в додатках до листа від 27.09.2007 року №1103, який був наданий територіальному відділенню у відповідь на вимогу від 06.09.2007 №03-04/2296) . Дані висновки відповідача не спростовані матеріалами справи.

Приписами ст..217 ГК України встановлено, що заходи впливу на порушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки можуть бути застосовані у встановленому законом порядку уповноваженими органами державної влади.

Стаття 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції»визначає підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМКУ, а саме неповне з’ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Окрім того, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт; обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Територіальним відділенням та його адміністративною колегією дотримано всі вимоги законодавства при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції ТОВ „Будіндустрія” (зокрема, Законів України «Про Антимонопольний комітет України»та «Про захист економічної конкуренції», Методики про визначення монопольного (домінуючого) становища суб’єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 №49-р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за №317/6605, та Правил розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджені розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за №90/299 із змінами та доповненнями), а тому підстави, визначені законодавством для визнання недійсним оспорюваного рішення, відсутні.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.3,4,7,12,12-1,16,22 Закону України “Про Антимонопольний комітет України”, ст..ст.2,3,4,12,13, 50, 51, 52,59 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, Положенням “Про територіальне відділення Антимонопольного комітету України”, ст.ст. 22,33,49,77,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Суддя І.А.Фетисова

Рішення підписано 02.04.2008 року

Суддя І.А.Фетисова