КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2008                                                                                           № 25/535

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:

при секретарі

За участю представників:

від позивача -          Бутко О.В.,

від відповідача -          Плотніков С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ВВідділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Охтирка Сумської області та Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” в особі Нафтогазовидобувного управління “Охтирканафтогаз”

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.12.2007

у справі № 25/535

за позовом                               Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Охтирка Сумської області

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз"

про                                                  стягнення 32656,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку зворотної вимоги (регресу) 32 656,23 грн., з яких 21 524,01 грн. страхових виплат здійснених позивачем громадянці Канівець Г.Г. та 11 132,22 грн. страхових виплат здійснених позивачем громадянину Брюхову О.М.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.12.2007 у справі № 25/535 позов задоволено в частині стягнення 21 524,01 грн. страхових виплат. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 21 524, 01 грн. страхових виплат. Стягнуто з відповідача 215,24 грн. державного мита в доход Державного бюджету України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні 11 132,22 грн. та задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача 32 656,23 грн.

Також з апеляційною скаргою на вказане рішення звернувся і відповідач, в якій просить скасувати рішення в частині стягнення 21 524,01 грн. і прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить рішення в частині відмови позовних вимог щодо стягнення 11 132,22 грн. залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційних скарг, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне:

02.03.1998 о 16-15 внаслідок того, що Кравченко П.А., водій Охтирського управління технологічного транспорту, яке є структурним підрозділом НГВУ “Охтирканафтогаз” і входить до складу ВАТ “Укрнафта” (згідно наказу № 212 від 27.11.1998) при керуванні автомобілем ЗІЛ-43362 д/н 24-65 СУО з причепом ПЕС-5 (компресор) не вжив заходів для забезпечення безпеки руху (не перевірив кріплення причепу до автомобіля), порушивши п.2.2 Правил дорожнього руху України, в м. Охтирка на правій половині узбіччя проїзної частини вул. Київської, 2 трапилась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було травмовано працівника АТ “Охтирсільмаш” Канівець Ганну Григорівну, яка отримала тілесні ушкодження.

Згідно Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 10.08.1993 № 623, за результатами розслідування комісією 19.03.1998 складено Акт Н-1 про нещасний випадок на виробництві, який стався з працівником АТ “Охтирсільмаш” Канівець Г.Г. 02.03.1998, оскільки потерпіла виконувала свої службові обов’язки (прямувала до Охтирської державної податкової адміністрації).

Відповідно до ст.ст. 21, 28, ст.34-36, ст.40 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності” (далі - Закон), Канівець Г.Г. було призначено і виплачено позивачем одноразову допомогу з розрахунку середньомісячного заробітку потерпілої за кожний відсоток втрати професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справлялися внески до Фонду на момент призначення - 8800 грн., а також було призначено щомісячні грошові суми, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 173,47 грн.

З першого березня кожного року потерпілій Канівець Г.Г. на виробництві на підставі ч. 2 ст. 29 зазначеного Закону робився перерахунок сум щомісячних страхових виплат з урахуванням зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. З 1 березня 2003 року було призначено 199,84 грн.; у 2005 році – 247,40 грн.; у 2006 р. – 297,62 грн.; у 2007 р. – 352,09 грн.

В подальшому у відповідності до ч.1 ст.29 Закону здійснювався перерахунок витрат на догляд у зв’язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати в державі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем були здійснені страхові виплати Канівець Г.Г. на загальну суму 21 524, 01 грн.

Згідно п.1 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров’я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться у відповідності із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне страхування (далі - Основи), Закону України “Про охорону праці”, Закону України “Про загальнообов’язкове державне, соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України, які спричинили втрату працездатності”, Кодексу законів про працю, а також інших нормативно-правових актів у частині, що не суперечить Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”.

Відповідно до статті 21 Основ внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань сплачує виключно роботодавець. Розміри внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування залежно від його виду щорічно встановлюються Верховною Радою України відповідно для роботодавців і застрахованих осіб з кожного виду страхування на календарний рік у відсотках одночасно із затвердженням Державного бюджету України, якщо інше не передбачено законами України з окремих видів загальнообов’язкового державного соціального страхування.

Згідно ст. 13 Закону та ст. 11 Основ страховим ризиком є обставини, внаслідок яких може статися страховий випадок, а страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Статтею 6 Закону встановлено, що суб’єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик; застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування ; страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи; страховик - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України; об’єктом страхування від нещасного випадку є життя застрахованого, його здоров’я та працездатність.

Відповідно до ч. 1. ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов’язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Враховуючи те, що страховий випадок настав з вини працівника відповідача під час виконання ним трудових обов’язків і позивачем здійснено страхові виплати, колегія суддів вважає правомірним задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу 21 524,01 грн. страхових виплат здійснених Канівець Г.Г.

Посилання відповідача на те, що стягнута позивачем шкода не може бути джерелом коштів для здійснення страхової діяльності, не приймається колегією суддів до уваги оскільки згідно ч. 2 ст. 46 Закону фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснюється, не лише за рахунок внесків роботодавців, а й за рахунок добровільних внесків та інших надходжень, отримання яких не суперечить законодавству.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.1982 на 115 км. автодороги Лохвиця –Бєлгород трапилась дорожньо-транспортна пригода внаслідок зустрічного лівостороннього зіткнення автомобіля ЗІЛ-130 д/н 13-85 СУС, за кермом якого був Гаранжа Микола Олексійович, водій Охтирського управління технологічного транспорту (згідно наказу № 212 від 27.11.1998 є структурним підрозділом НГВУ “Охтирканафтогаз” і входить до складу ВАТ “Укрнафта”) та автобуса ЛАЗ 695 д/н 25-53, за кермом якого був Брюхов Олександр Миколайович, водій Охтирського автотранспортного підприємства 18014.

В результаті ДТП Брюхов О.М. отримав тілесні ушкодження, які потягнули за собою стійку втрату працездатності, під час виконання своїх службових обов’язків на посаді водія про, що комісією по розслідуванню нещасного випадку 16.12.1982 був складений акт №1 про нещасний випадок який стався 15.12.1982.

Відповідно до ст.ст. 21, 28, ст.34-36, ст.40 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності” позивачем протягом листопада 2001- червень 2006 були здійснені Брюхову О.М. страхові виплати на загальну суму 11 132,22 грн.

Як вбачається із вироку народного суду Охтирського району Сумської області від 14.03.1983, обох водіїв Гаранжу Миколу Олексійовича та Брюхова Олександра Миколайовича визнано винним у вчиненні ДТП на підставі ч. 2 ст. 215 КК УССР.

Враховуючи те, що винними у вчиненні ДТП є працівники обох підприємств, тому встановити з вини кого саме заподіяна шкода Брюхову О.М. неможливо, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 11 132,22 грн.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційних скарг Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Охтирка Сумської області та Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” в особі Нафтогазовидобувного управління “Охтирканафтогаз”, а також скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2007 у справі № 25/535 відсутні.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційні скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціальногострахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Охтирка Сумської області та Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” в особі Нафтогазовидобувного управління “Охтирканафтогаз” залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2007 у справі № 25/535 - без змін.

2.          Матеріали справи № 25/535 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді