ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 18/15

29.01.08

За позовом:          ВАТ АСК „Енергополіс”;

До:                    ЗАТ „СК „Інкомстрах”;

Про:                     стягнення 57 003,85 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:          Скорих В.В., представник, довіреність №902-07/240 від 06.07.2007 р.;

Від відповідача:           Приступа Ю.М., представник, довіреність №665 від 21.05.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 50 329,55 грн. (46 993,04 грн. основного боргу + 3 336,51 грн. інфляційних втрат), 556,19 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 2 966,36 грн. пені, 3 151,75 грн. збитків, 570,04 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у наданому відзиві на позов та представник останнього у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині основного боргу та трьох процентів річних з простроченої суми; проти стягнення інфляційних втрат, пені та збитків просить відмовити, посилаючись на те, що зазначені суми позивачем на доведені жодним належним засобом доказування. При цьому, відповідач посилається на статтю 34 ГПК України, згідно з якою обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

01.01.2002 р. між сторонами укладений генеральний договір №01/02 про облігаторне перестрахування, відповідно до умов якого позивач передає в перестрахування, а відповідач приймає ризики, що страхуються позивачем за договорами страхування транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1.1. генерального договору обсяг відповідальності відповідача склав 80% від розміру відповідальності, прийнятої позивачем за кожним договором страхування.

Передача ризиків в перестрахування здійснюється шляхом передачі та наступного обов’язкового (облігаторного) акцептування щомісячних бордеро ризиків.

05.04.2004 р. позивач передав, а відповідач акцептував бордеро ризиків, переданих в перестрахування за березень 2004 року. Відповідно до п. 53 вказаного бордеро позивач передав, а відповідач прийняв в перестрахування ризики по страхуванню автомобіля марки „BMV Х3” (реєстраційний номер 778-72 КА), прийняті на себе позивачем за полісом страхування НТ-0001979 від 25.03.2004 р.

20.11.2004 р. з автомобілем марки „BMV Х3” (реєстраційний номер 778-72 КА) сталася ДТП, внаслідок якої зазначеному автомобілю були завдані механічні пошкодження.

Автомобіль марки „BMV Х3” (реєстраційний номер 778-72 КА), який належить на праві власності Снігур Любові Борисівні, був застрахований позивачем на підставі страхового полісу №НТ-0001979 від 25.03.2004 р.

Ухвалою Солом’янського районного суду міста Києва від 05.06.2007 р. у справі №2-3681 затверджена мирова угода, укладена між Снігур Л.Б. та ВАТ „АСК „Енергополіс”, відповідно до умов якої сторони дійшли до згоди про те, що сума у розмірі 185 000,00 грн. є остаточною сумою, яка сплачується ВАТ „АСК „Енергополіс” на користь Снігур Л.Б., у зв”язку з ДТП, що сталася 20.11.2004 р. на 37 кілометрі автодороги Київ –Чоп з автомобілем марки „BMV Х3” (реєстраційний номер 778-72 КА).

Пунктом 5 вищезазначеної мирової угоди передбачена, що сума у розмірі 185 000,00 грн. сплачується ВАТ „АСК „Енергополіс” на користь Снігур Л.Б. протягом дев”яти робочих днів з дати набрання законної сили ухвалою Солом’янського районного суду міста Києва.

Позивачем на користь Снігур Л.Б. сума у розмірі 185 000,00 грн. сплачена у повному обсязі, про що свідчать платіжні доручення:

—№2908 від 12.06.2007 р. на суму 35 000,00 грн.;

—№2949 від 13.06.2007 р. на суму 20 000,00 грн.;

—№2979 від 14.06.2007 р. на суму 20 000,00 грн.;

—№2999 від 15.06.2007 р. на суму 20 000,00 грн.;

—№3029 від 16.06.2007 р. на суму 20 000,00 грн.;

—№3033 від 18.06.2007 р. на суму 20 000,00 грн.;

—№3046 від 19.06.2007 р. на суму 30 000,00 грн.;

—№14 від 20.06.2007 р. на суму 20 000,00 грн.

14.06.1007 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату останнім своєї частки страхового відшкодування у розмірі 80%, що становить 148 000,00 грн.

Відповідач у своєму листі вих. 2052 від 21.06.2007 р. повідомив про те, що відповідно до бордеро ризиків від 05.04.2004 р. сума страхового відшкодування, що підлягає сплаті відповідачем, складає 46 993,04 грн.

Станом на день слухання справи у судовому засіданні сума страхового відшкодування у розмірі 46 993,04 грн. відповідачем на користь позивача не сплачена.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування»страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 12 Закону України «Про страхування»передбачено, що перестрахування - страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За прострочку платежу позивачем нарахована пеня у розмірі 2 966,36 грн., передбачена п. 6.2. генерального договору договору. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи, умовам угоди та підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Позивачем також нарахована сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 50 329,55 грн. (46 993,04 грн. основного боргу + 3 336,51 грн. інфляційних втрат) та 556,19 грн. трьох процентів річних з простроченої суми

Як визначено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведена та обставина, що у зв’язку з невиконанням відповідачем зобов’язань за генеральним договором облігаторного перестрахування, позивачеві завдані збитки у розмірі 3 151,75 грн., а тому у господарського суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків у зазначеному розмірі.

Посилання відповідача на те, що позивачем на доведені суми пені та інфляційних збитків, є безпідставними, оскільки позивачем нарахована пеня з урахуванням вимог п. 6.2. генерального договору облігаторного перестрахування та відповідно до Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” з урахуванням облікової ставки НБУ. Нарахування інфляційних втрат здійснене позивачем з урахуванням офіційно встановлених індексів інфляції. Розрахунки зазначених сум відповідають матеріалам справи та умовам договору.

Вина відповідача повністю підтверджена дослідженими доказами та матеріалами справи.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать про безспірність та обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому вимоги останнього підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Інкомстрах” (інд. 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 64, ) на користь Відкритого акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „Енергополіс” (інд. 01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 39-41, ) суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 50 329 (п’ятдесят тисяч триста двадцять дев”ять) грн. 55 коп., 2 966 (дві тисячі дев’ятсот шістдесят шість) грн. 36 коп. пені, 556 (п’ятсот п’ятдесят шість) грн. 19 коп. трьох процентів річних з простроченої суми, 538 (п’ятсот тридцять вісім) грн. 52 коп. витрат по сплаті держмита та 111 (сто одинадцять) грн. 47 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу . Видати наказ.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

О.В. Мандриченко