ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2008 р.

№ 20-2/215

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    В.М.Палій,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        Б.М.Грека,

розглянувши касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Енергетична

компанія "Севастопольенерго"

на            рішення господарського суду міста Севастополя від 01.10.2007р. та постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.12.2007

у справі №20-2/215

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком"

в особі Севастопольської філії

до                       Відкритого акціонерного товариства "Енергетична компанія

"Севастопольенерго"

3-ті особи: 1) Державне комунальне ремонтно-експлуатаційне підприємство №22;

2) "Централізована бібліотечна система для дорослих";

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Девком"

4) Комунальний заклад "Міська лікарня №5 Центр охорони здоров'я матері і

Дитини";

5) Комунальне підприємство "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради

про                     спонукання звільнити приміщення,

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Шандарук О.Т. (довіреність у справі),

від 3-тьої особи 1: не з'явився,

від 3-тьої особи 2: не з'явився,

від 3-тьої особи 3: не з'явився,

від 3-тьої особи 4: не з'явився,

від 3-тьої особи 5: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Севастопольської філії звернулося до господарського суду міста Севастополя з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Енергетична компанія "Севастопольенерго" і просило суд спонукати останнього звільнити чотири ізольованих нежитлолих приміщень площею 48,9 кв.м. (два приміщення площею 6,7 кв.м кожне, приміщення площею 12,3 кв.м і приміщення площею 23,2 кв.м) на першому поверсі будівлі за адресою: м.Севастополь, вул.Хрюкіна 8-В.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно займає спірні приміщення, які належать позивачу на праві власності. А також зазначає, що протягом 2003-2006 років між сторонами тривало листування, спочатку щодо оформлення дольової власності, а потім щодо укладання договору оренди на вказані приміщення, але відповідач до цього часу ухиляється від укладання такого договору.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на те, що його обладнання знаходиться у спірних приміщеннях з 1986 року, а тому просить суд відмовити у задоволені позову через пропуск позивачем строку позовної давності.

Ухвалою господарського суду міста Севастополя від 04.09.2007р. до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а саме КП "Ремонтно-експлуатаційне підприємство №22", "Централізована бібліотечна система для дорослих", ТОВ "Телерадіокомпанія "Девком", Комунальний заклад "Міська лікарня №5 Центр охорони здоров'я матері і Дитини"; КП "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 01.10.2007р. (суддя Шевчук Н.Г.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.12.2007р. (головуючий, суддя Борисова Ю.В., судді Гонтарь В.І., Плут В.М.), у задоволенні позову відмовлено з мотивів безпідставності зайняття відповідачем спірних приміщень, які належать позивачу на праві власності.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки він став власником спірних приміщень 27.10.2004р., тобто з моменту видачі йому свідоцтва на право власності, і тому строк позовної давності, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, почався для нього саме з 27.10.2004р., а позовна заява до господарського суду подана позивачем 17.05.2007р., тобто в межах строку позовної давності.

Погодившись, у цілому, з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що висновок суду першої інстанції відносно застосування законодавства щодо позовної давності зроблений без врахування того, що для негаторних позовів позовна давність не застосовується, оскільки звернутися до суду із негаторним позовом можливо у будь-який час, доки існує правопорушення.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судами двох інстанцій норм матеріального права щодо застосування позовної давності.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами двох інстанцій, позивач звернувся до господарського суду з позовом і просить спонукати відповідача звільнити чотири ізольованих нежитлолих приміщень площею 48,9 кв.м. (два приміщення площею 6,7 кв.м. кожне, приміщення площею 12,3 кв.м. і приміщення площею 23,2 кв.м.) на першому поверсі будівлі за адресою: м.Севастополь, вул.Хрюкіна 8-В, які належать позивачу на праві власності, що пітверджується свідоцтвом про право власності, виданим Управлінням з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації 27.10.2004р. (а.с.15).

Право на такий захист передбачене ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вірно визначено судом апеляційної інстанції, предметом даного позову (негаторного) є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом, зокрема, шляхом звільнення приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб.

Підставою ж такого позову (негаторного) є належне право позивача користуватися і розпоряджатися майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

При цьому, обов'язком власника не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони допускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки.

Таким чином для вирішення даного спору по суті заявлених вимог необхідно з’ясувати: яким чином відповідач перешкоджає (ускладнює) здійсненню позивачем повноважень користування або розпорядження об’єктом нерухомості; чи є такі дії відповідача неправомірними; які перешкоди повинен усунути відповідач, щоб позивач мав змогу здійснювати своє законне право користуватися чи розпоряджатися майном, у даному випадку об’єктом нерухомості.

Судами встановлено, що позивач є власником спірних приміщень, в яких безпідставно знаходиться обладнання відповідача, що останній визнає у своєму відзиві на позов (а.с.28 т.2). Такі дії відповідача порушують право власності позивача, у зв'язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Доказів правомірності знаходження у приміщеннях позивача обладнання відповідача, останнім не надано.

Враховуючи приписи ч.1 ст.321, та ст.391 ЦК України, відповідно до яких права власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, висновок судів двох інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позову, є правильним.

Одночасно колегія суддів погоджується з висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для застосування до даного позову позовної давності, оскільки за своєю правовою природою, вимогою за негаторним позовом є усунення порушення, яке триває та має місце на момент звернення з позовом. Тому на негаторний позов не розповсюджуються вимоги відносно строків позовної давності, оскільки, як вірно визначено апеляційним судом, з негаторним позовом можна звернутися у будь-який час, доки існує правопорушення. Якщо ж перешкоди в користуванні або розпорядженні майном усунуті, то відповідно відсутні підстави й для звернення з негаторним позовом.

Отже, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суди двох інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, дали їм належну правову оцінку, дійшли правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалили судові рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Енергетична компанія "Севастопольенерго" залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.12.2007р. у справі №20-2/215 - без змін.

Головуючий, суддя                                                            В.М.Палій

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                Б.М.Грек