ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2008 р.

№ 16/636/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. –головуючого, Мележик Н. І., Подоляк О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу військової частини А 4465 на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13 грудня 2007 року у справі господарського суду Миколаївської області за позовом установи 28 Управління начальника робіт до військової частини А 4465 про стягнення боргу,

УСТАНОВИВ:

У червні 2007 року установа 28 Управління начальника робіт звернулась до господарського суду з позовом до військової частини А 4465 про стягнення суми втрати коштів від інфляції та трьох відсотків річних за час невиконання грошового зобов’язання на загальну суму 13993 гривні 28 коп.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 13 липня 2007 року позов задоволено.

З відповідача на користь позивача стягнено 13993 гривні 28 коп. втрати коштів від інфляції та три відсотки річних.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13 грудня 2007 року рішення господарського суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення і передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами ст. 625 ЦК України, ст.ст.1, 30, 46 Закону України "Про державну виконавчу службу".

Заявник вважає, що втрата коштів від інфляції та відсотки річних за час примусового виконання рішення суду нараховуватись не повинні.

Представники сторін у судове засідання не з’явились.

З огляду на те, що про час і місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути касаційну скаргу за відсутності їх представників.

Обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Як встановлено судом, рішенням господарського суду Миколаївської області від 20 липня 2006 року у справі № 17/269/06 з відповідача на користь позивача стягнено грошовий борг за невиконані зобов’язання.

Рішення суду звернено до примусового виконання, станом на 1 квітня 2007 року грошовий борг в розмірі 112628 гривень 40 коп. не сплачено.

Втрата коштів від інфляції за період з 1 серпня 2006 року по 1 квітня 2007 року склала 11428 гривень 01 коп., 3 проценти річних становлять 2565 гривень 27 коп., загальна сума складає 13993 гривні 28 коп.

За таких обставин господарський суд повно встановив обставини справи, прийшов до юридично правильного висновку, що відповідач повинен сплатити основний борг з урахуванням індексу інфляції і проценти річних за увесь період невиконання свого грошового зобов’язання і обгрунтовано стягнув ці кошти на підставі ст. 625 ЦК України.

Посилання заявника на процедуру примусового виконання рішення суду і відсутність запланованих у бюджеті коштів на зазначену мету не впливають на правильність юридичних висновків суду попередніх інстанцій, тому що ст.625 ЦК України пов’язує спірні нарахування лише з фактом прострочення грошового зобов’язання, незалежно від причин його невиконання, що і мало місце в даному випадку.

З огляду на викладене судові рішення законні і обгрунтовані, а тому зміні не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13 грудня 2007 року - без змін.

Головуючий                                          Т. Козир

Судді Н. Мележик

О. Подоляк