ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2008 р. Справа № 10/149

м.Чернівці

17-00 год.

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Машзавод”

до 1) Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

2) Головне управління Державного Казначейства України в Чернівецькій області

про стягнення коштів у сумі 11642,00 грн.

Суддя Т.І.Ковальчук

Секретар судового засідання Нікуліца І.С.

Представники:

Від позивача – Прокопець Б.М., начальник юридичного відділу, дов. № 11/1-Т від 03.01.2008 р.

Від відповідачів –1) Берекета А.О., головний спеціаліст-юрисконсульт, дов. № 01-4/16 від 10.01.2008 р.

2) Шпак М.В., завідувач юридичним сектором, дов. № 13-07/177 від 15.01.2008 р.

В засіданні приймали участь –прокурор Швець О.А.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення сплачених ним за непрацевлаштування в 2006 році одного інваліда санкцій у сумі 11642,00 грн. як таких, що перераховані безпідставно, оскільки вини позивача у непрацевлаштуванні інваліда немає.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 31.10.2007 р., ухвалою від 13.12.2007 р. до участі у справі другим відповідачем залучено Головне управління Державного Казначейства України в Чернівецькій області. У судовому засіданні 13.12.2007 р. оголошувалася перерва до 10-00 год. 22.01.2008 р., ухвалою від 22.01.2008 р. за клопотанням представника ГУДК України в Чернівецькій області розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 12.02.2008 р.

12.02.2008 р. прокуратура Чернівецької області повідомила про вступ прокурора у справу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” відповідач в 2006 році здійснив усі заходи для забезпечення працевлаштування інвалідів згідно з визначеним нормативом, але не з своєї вини не зумів працевлаштував одного інваліда, в зв’язку з чим перерахував обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в сумі 11642,00 грн., однак, оскільки вини позивача в непрацевлаштуванні інваліда немає, відповідно, відсутні підстави для сплати вказаних коштів і вони підлягають поверненню.

Відповідач Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів надав заперечення, у яких позов не визнав з тих підстав, що відповідно до поданого звіту форми 10-ПІ “Про зайнятість та працевлаштування інвалідів” у 2006 році позивач при нормативі 61 робоче місце для працевлаштування інвалідів здійснив працевлаштування 60 інвалідів, тому відповідно до законодавства повинен сплатити до Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в сумі 11642,0 грн., зазначена відповідальність наступає незалежно від причин непрацевлаштування інвалідів, вказану суму позивач перерахував відповідачеві самостійно і за її поверненням до обласного відділення Фонду не звертався.

Відповідач Головне управління Державного Казначейства України в Чернівецькій області письмового відзиву на позов не надав.

У судовому засіданні 12.02.2008 р. представник позивача позов підтримав, представники відповідачів проти позову заперечували, прокурор вважає позов безпідставним, оскільки відповідачі не вчиняли будь-яких дій, які б порушували права позивача.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у позові належить відмовити.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” при нормативі 61 робоче місце для працевлаштування інвалідів на 2006 рік позивач у 2006 році здійснив працевлаштування 60 інвалідів, про що подав до Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звітність про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік за формою № 10-ПІ, визначивши собі суму коштів штрафних санкцій за нестворені робочі місця 11642 грн. (т.с. 2, а.с 72).

Ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

09.10.2007 р. позивач сплатив до Державного бюджету кошти в сумі 11642,00 грн. –штрафні санкції за нестворені робочі місця для інвалідів за 2006 рік (т.с. 1, а.с. 7).

З наданих позивачем документів убачається, що ним у 2006 році виконано весь комплекс вимог Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” і прийнятих на його виконання підзаконних нормативних актів щодо забезпечення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів і непрацевлаштування одного інваліда мало місце з незалежних від позивача причин –за фактичної відсутності інваліда, якого можна було б працевлаштувати (т.с. 1, а.с. 8-152, т.с. 2, а.с. 1-66).

Однак зазначені обставин не впливають на висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Однак, ані відповідач-1, ані відповідач-2 не вчиняли жодних дій стосовно позивача зі спірного питання. Кошти в сумі 11642,00 грн. позивач перерахував добровільно, тому будь-якого порушення його права зі сторони відповідачів суд не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Однак, за поверненням помилково сплачених на думку позивача коштів останній до відповідачів не звертався.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову. Судові витрати належить залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-12, 17, 104, 160-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

У судовому засіданні 12.02.2008 р. оголошено вступну і резолютивну частини постанови, повний текст постанови підписано 13.02.2008 р.

Суддя                                                             Т.І. Ковальчук