ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

27 лютого 2008 р.                                                             Справа № 7/24-2008

за позовом Приватного підприємства „КГМ –Рейн”, м. Ужгород

до відповідача Державної податкової інспекції у м. Ужгороді, м. Ужгород

про скасування податкового повідомлення –рішення ДПІ у м. Ужгороді від 16.06.2007р. №2113/23-2/19105262/17674 про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 93841 грн.,

від позивача –Штець В.І.;

від відповідача –Трускавецька Д.І.;

секретар судового засідання – Ряшко А.В.

Суддя С.Швед

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „КГМ - Рейн” (далі - Підприємство) звернулося до суду з позовом про скасування податкового повідомлення –рішення ДПІ у м. Ужгороді від 16.06.2007р. про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 93841 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Підприємством заявлені до відшкодування суми ПДВ, які фактично оплачені постачальникам товару у попередніх податкових періодах, що відповідає вимогам п.п.7.2.2.”а” п.7.2. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. №168/97-ВР (далі Закон №168/97-ВР).

Представник позивача позов підтримав та пояснив, що заявлені до відшкодування суми за квітень 2007 року сплачені постачальникам у ціні придбання з ПДВ у 2005-2006р.р.

Відповідач позов не визнав, оскільки проведеною перевіркою підтверджені факти порушень позивачем вимог п.п.7.2.2. п.7.2. ст.7 Закону №168/97-ВР в частині, що регламентує порядок проведення відшкодування сум ПДВ.

Представник відповідача зазначив, що відшкодуванню підлягають лише суми ПДВ, які сплачені безпосередньо у попередньому податковому (місячному) періоді по податкових накладних за цей же період, чого у спірній ситуації не було, тому позовні вимоги задоволені бути не можуть.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, суд констатує наступне:

За результатами виїзної позапланової перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість приватним підприємством „КГМ - Рейн” за квітень 2007 року (акт від 16.06.07 №1784/23-2/19105262) ДПІ у м. Ужгороді встановлено порушення Підприємством вимог статті 7 Закону №168/97-ВР у зв’язку з неправомірним завищенням суми бюджетного відшкодування за вказаний період та прийнято податкове повідомлення –рішення від 16.06.2007р. №2113/23-2/19105262/17674 про зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 93841 грн.

За висновком податкової перевірки порушення порядку визначення до відшкодування сум ПДВ полягало в тому, що заявлена до відшкодування сума 93841 грн. не була безпосередньо сплачена позивачем по податкових накладних за березень 2007 року, як це передбачено п.п.7.2.2.”а” п.7.2. ст.7 Закону № 168/97-ВР.

Відповідно до положень Закону №168/97-ВР бюджетне відшкодування –це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом (п. 1.8. ст. 1).

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом (п. 1.7 ст. 1 Закону №168/97-ВР).

Згідно з п.п. 7.7.1. п. 7.7. ст. 7 Закону №168/97-ВР сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п.7.2.2. „а” п.7.2. ст. 7 Закону №168/97-ВР (у редакції Закону чинній на момент формування податкового кредиту та оформлення результатів податкової перевірки) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Наведені вище норми Закону №168/97-ВР свідчать про те, що необхідними умовами для отримання бюджетного відшкодування є реальне надходження податку до держбюджету та надмірна його сплата платником ПДВ за результатами господарської діяльності у певному звітному періоді, оскільки специфіка нарахування та сплати ПДВ полягає в тому, що дана форма універсального акцизу (непрямого податку) нараховуються та сплачується на кожному етапі руху товару від виробника до споживача.

По відношенню до спірної по справі ситуації суд виходить з того, що надмірної сплати позивачем ПДВ в охопленому перевіркою періоді не було.

Як свідчить аналіз податкової звітності позивача (податкова декларація за квітень 2006 року) обсяги реально оподатковуваних ПДВ операцій з визначенням податкових зобов’язань складали в цьому податковому періоді 21801 грн. (ПДВ-4360 грн.) у порівнянні з експортними та іншими операціями без нарахування податкових зобов’язань у зв’язку з нульовою ставкою, обсяги яких склали суму 503076 грн.

За всі податкові періоди 2006 року та січень-квітень 2007 року Товариство не сплачувало податку (ПДВ) до держбюджету(арк. 4 акту перевірки від 16.06.2007р. № 1784/23-2/19105262).

Формуючи свій податковий кредит шляхом сплати відповідних сум ПДВ у вартості придбаних матеріалів, комплектуючих, енергоносіїв тощо для виробничих потреб, позивач здійснював їх експорт у складі вартості виготовлених товарів (наданих послуг) за межі митної території України, не сплачуючи при цьому податку за наслідками проведення таких операцій, оскільки останні оподатковувалися за нульовою ставкою.

Зазначені обставини свідчать про те, що у спірній по справі ситуації відсутня основна, законодавчо регламентована умова для відшкодування ПДВ, а саме надмірна сплата даного виду податкового платежу до державного бюджету.

Висновок про те, що відшкодуванню підлягають лише суми, які фактично надійшли до держбюджету, випливає із самої суті поняття податку та його основної функції –формування доходів Державного бюджету України (п.19 ст.1, ст.9 Бюджетного кодексу України).

За такого підходу порушується прямий взаємозв'язок між сплатою (надходженням) до бюджету ПДВ та його відшкодуванням з бюджету, а також сам принцип побудови доходів та видатків бюджету по даному податковому платежу з виникненням дисбалансу між його складовими частинами, оскільки суб’єкт господарювання отримує бюджетне відшкодування з ПДВ без надмірної його сплати до державного бюджету.

Крім того, висновок податкового органу щодо зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ в зв’язку з відсутністю сплати позивачем суми 93841,00 грн. у попередньому податковому періоді відповідає фактичним обставинам справи, наявним у ній документальним доказам та вимогам п.п.7.7.2. п. 7.7. ст.7 Закону №168/97-ВР.

З урахуванням вищенаведеного, суд не знаходить ні фактичних, ні правових підстав для задоволення позову та скасування податкового повідомлення –рішення ДПІ у м. Ужгороді від 16.06.2007р. №2113/23-2/19105262/17674 про зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 93841 грн..

Керуючись ст. ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 7-9, 69, 86, 94, 98, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена за правилами, передбаченими статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя С.Швед