ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008 р.

Справа № 3/274

Позивач Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго"

м.Івано - Франківськ, вул. Б.Хмельницького, 59А,76006.

Відповідач: Військова частина 1241 Внутрішніх військ МВС України.

вул. Чорновола, 161, м. Івано-Франківськ, 76000.

Cуддя Фрич Марія Миколаївна

При секретарі Толочко Інна Валеріївна

Представники:

Від позивача: Мануляк Юрій Васильович - начальник юридичного відділу,

(довіреність № 299-2/07 від 03.08.2007 року).

Від відповідача: Хавильов Роман Миколайович - заступник командира частини з тилу - начальник тилу майор, (довіреність № 1/1-28 від 21.01.2008 року).

Від відповідача: Бондарь Сергій Віталійович - юрисконсульт частини майор,

(довіреність № 1/1-29 від 21.01.2008 року).

Сторонам роз"яснено права і обов"язки передбачені ст.22 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: заявлено позов про стягнення заборгованості в сумі 11 393,94 грн. за надані послуги по постачанню теплової енергії.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказуючи на:

–          укладені з відповідачем договори (Договір на постачання теплової енергії № 740 від 31.10.2005р.), згідно умов яких сторони взяли на себе відповідні права та обов”язки;

–неналежне виконання відповідачем умов договору щодо оплати за використану енергію, внаслідок чого виник борг в розмірі 6 732,00 грн.;

–          пункт 7.5 Договору № 740 від 31.10.2005р. (який передбачає відповідальність Споживача за несвоєчасну оплату рахунків у вигляді пені), ст.ст. 546, 625, ЦК України на підставі яких відповідачу нараховано пеню, інфляційні та річні.

Відповідач відзив на позов не подав, в судовому засіданні суму основного боргу визнав повністю, проте ним заявлено клопотання про зменшення суми пені, яку він не може погасити повністю в зв"язку з недофінансуванням з держбюджету.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи вимоги діючого законодавства, суд встановив:

Відповідно до умов укладених між сторонами Договору на постачання теплової енергії

№ 740 від 31.10.2005року, позивач взяв на себе обов”язок постачати Споживачу (відповідачу) теплову енергію, а споживач зобов”язувався своєчасно проводити оплату за використану енергію.

Умовами укладеного договору передбачено обов”язок Споживача (відповідача) проводити оплату за використану у встановлені терміни. Так, згідно п. 7.4 Договору № 740 від 31.10.2005 року, оплату за використану енергію Споживач зобов”язується продотити щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця; згідно п. 7.4 Договору № 740 від 31.10.2005 року, оплата здійснюється на підставі виставлених рахунків-фактур в 5-денний термін після дати одержання рахунку-фактури, які представлені в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте, як вказав представник позивача, відповідач в порушення договірних зобов”язань, за період з 01.11.05 по 01.11.07 частково оплачував надані послуги, в зв”язку з чим, згідно поданого розрахунку, станом на 27.11.07 утворилась заборгованість в розмірі 6 732,00 грн., що і є предметом позову, доказів погашення якої відповідачем не подано.

За таких обставин, враховуючи наведене, беручи до уваги доводи позивача, неподання відповідачем доказів у спростування доводів позивача, доказів належного виконання договірних зобов”язань в частині оплати за використану енергію, відсутність доказів погашення заборгованості, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимоги позивача в частині стягнення 6 732,00 грн. основного боргу та наявність підстав для її задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення 1 211,76 грн. пені, 2 490,13 інфляційних, 960,05грн. річних, суд вказує на наступне:

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 546, ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею у відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Пунктом 7.5 Договору № 740 від 31.10.2005 передбачено відповідальність Споживача (відповідача) в разі несплати за використану енергію у встановлені терміни у вигляді пені в розмірі 0,1 % за кожний день прострочення.

Згідно поданого розрахунку відповідачу нараховано 1 211,76 грн. -пені, 2 490,13грн.- інфляційних, 960,05грн.- річних.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не подано доказів своєчасного здійснення розрахунків за поставлену енергію згідно укладених договорів, суд приходить до висновку про те, що порушення строків виконання зобов'язання в спірному випадку мало місце, що не спростовано відповідачем і підтверджується матеріалами справи, а отже, вимоги позивача про стягнення 2 490,13грн. - інфляційних, 960,05грн. - річних є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім цього, щодо стягнення суми пені, яка нарахована відповідачу, то суд врахував клопотання Відповідача, щодо зменшення суми пені, прийшов до висновку про наявність підстав для його задоволення. При цьому, судом враховано, що відповідач є бюджетною організацією і його дії по розрахунках із постачальниками послуг є обмеженими розміром виділених асигнувань.

Таким чином, на підставі п.3 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов"язання.

На підставі викладеного, сума пені зменшується судом до 100,00 грн..

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст. 526, 546, 625 ЦК України, керуючись ст.33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з Відповідача, Військова частина 1241 Внутрішніх військ МВС України (вул. Чорновола, 161, м. Івано-Франківськ, код 14323422) на користь Позивача, Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (м.Івано-Франківськ, вул. Б.Хмельницького, 59А, код 03346058) - 10 282,18 грн. заборгованості за надані послуги по постачанню теплової енергії, а також 113,94 грн. державного мита і 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили та направити Позивачу.

Суддя                                                             Фрич Марія Миколаївна                                                             рішення підписане 28.01.08

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ Мисак Руслан Зіновійович