Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2008 р. Справа № 27/315-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Токар М.В., судді Івакіна В.О. , Сіверін В.І.

при секретарі Міщенко О.А.

за участю представників сторін:

позивача - Бірюкова О.В. ( довіреність № 545 від 04.04.07 р.), Міновський В.Є ( довіреність від січня 2008 р.)

3-тя особа - не з’явився

відповідача - Грунська Л.А. ( довіреність від 04.12.07 р.)

3-тя особа - не з’явилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 3718Х/1-8) на рішення господарського суду Харківської області від 21.11.07 р. по справі № 27/315-07

за позовом Статутного територіально-галузевого об’єднання "Південна залізниця" в особі структурного підрозділу Лозівської дистанції колії , м. Лозова Харківської області

3-тя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство транспорту та зв’язку України, м. Київ

до Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова Харківської області

3-тя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Лозівське бюро технічної інвентаризації, м. Лозова Харківської області

про визнання права державної власності

встановила:

Позивач, Статутне територіально-галузеве об’єднання "Південна залізниця", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив визнати право власності за Державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України на майно, що знаходиться в повному господарському віданні Статутного територіально-галузевого об’єднання "Південна залізниця" на нерухоме майно, а саме:

1. м. Лозова, вул. 38 Гвардійської дивізії, 1 - адміністративно - виробнича будівля з підвалами (літ. А 2) 2029,7 м кв. 1936/1970 року побудови;

2. м. Лозова, вул. Миру, 4-в - побутовий корпус № 1 (літ. А 3) 1488,1 м кв. 1964/1992 року побудови;

3. м. Лозова, вул. 38 Гвардійської дивізії, 1 - ковальський цех (літ. Г) 79,8 м кв. 1982 року побудови;

4. м. Лозова, вул. 38 Гвардійської дивізії, 1 - столярний цех (літ. В) 253,8 м кв. 1936 року побудови;

5. м. Лозова, вул. 38 Гвардійської дивізії, 1 - гараж дрезин (літ. Б) 422,5 м кв. 1953 року побудови;

6. м. Лозова, вул. 38 Гвардійської дивізії, 2 - побутовий корпус № 2 (літ. А 1) 755,3 м кв. 1933 року побудови;

7. м. Лозова, Севастопольський б-р, 4-г - нежитлова будівля відділок № 24 (літ. А 1) 88,6 м кв. 1937 року побудови;

8. м. Лозова, Севастопольський б-р, 4-6 - нежитлова будівля відділок № 10 (літ. А 1) 87,7 м кв. 1975 року побудови;

9. м. Лозова, вул. К. Маркса, 15-а - побутово - виробнича будівля відділок № 10 (літ. Б) 48,0 м кв. 1948 року побудови;

10. м. Лозова, вул. К. Маркса, 19-а - нежитлова будівля відділок № 10 (літ. А 1) 94,2 м кв. 1952 року побудови;

11. м. Лозова, вул. К. Маркса, 19-6 - нежитлова будівля комора відділку № 10П-8 (літ. Б 1) 53,1 м кв. 1958 року побудови;

12. м. Лозова, вул. Миру, 4-г - нежитлова будівля комора майстра № 11/12 (літ. Б) 232,2 м кв. 1970 року побудови;

13. м. Лозова, вул. 38 Гвардійської дивізії, 23 - нежитлова комора відділку № 11 (літ. А 1) 59,7 м кв. 1965 року побудови;

14. м. Лозова, вул. Дзержинського, 1-а - побутово - виробнича будівля відділок № 12 (літ. Б 1) 94,9 м кв. 1960 року побудови;

15. м. Лозова, вул. Леніна, 95-г - нежитлова будівля відділок № 13 (літ. А 1) 75,8 м кв. 1957 року побудови;

16. м. Лозова, вул. Транспортна, 2-а - нежитлова будівля відділок № 13 (літ. А 1) 102,0 м кв. 1974 року побудови;

17. м. Лозова, вул. К. Маркса, 15-6 - нежитлова будівля відділок № 20 (літ. А1) 66,1 м кв. 1943 року побудови;

18. м. Лозова, вул. Цегляна, 2-а - нежитлова будівля кладова відділку № 12 11-20 (літ. Б 1) 31,9 м кв. 1971 року побудови.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.11.2007 р. по справі № 27/315-07 (суддя Мамулай О.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, Статутне територіально-галузеве об’єднання "Південна залізниця", з рішенням господарського суду Харківської області не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення господарського суду прийнято при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального, процесуального права. Просить рішення господарського суду Харківської області по справі № 27/315-07 від 21.11.2007 р. скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги про визнання права власності.

3-тя особа, Міністерство транспорту та зв’язку України, відзив на апеляційну скаргу позивача не надала, в судове засідання не з’явилась, свого представника не направила, про причини неприбуття Харківський апеляційний господарський суд не повідомила.

Відповідач, Лозівська міська рада, відзив на апеляційну скаргу не надав, але в судовому засіданні пояснив, що вважає рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального. Просить рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2007 р. по справі № 27/315-07 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

3-тя особа, Лозівське бюро технічної інвентаризації, відзив на апеляційну скаргу позивача не надала, в судове засідання не з’явилась, свого представника не направила, про причини неприбуття Харківський апеляційний господарський суд не повідомила, хоча була 25.12.2007 р. належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, що підтверджується підписом представника 3-ої особи на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України “Про управління об’єктами державної власності, об’єктами управління державної власності“ є, зокрема, майно, що передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям. Статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що суб’єктами управління об’єктами державної власності є, зокрема, міністерства та інші органи виконавчої влади.

Статтею 362 Цивільного кодексу України встановлено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Декретом Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 р. “Про управління майном, що є у загальнодержавній власності” покладено на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади здійснення функцій щодо управління майном, що є у загальнодержавній власності.

Згідно з цим Декретом міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади відповідно до покладених на них повноважень, зокрема, приймають рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію підприємств, установ і організацій, заснованих на загальнодержавній власності; затверджують статути (положення) підприємств; здійснюють контроль за ефективністю використання і збереження закріпленого за підприємствами державного майна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2006 № 789 затверджене "Положення про Міністерство транспорту та зв'язку України", відповідно до якого міністерство є головним (провідним) органом виконавчої влади з питань реалізації державної політики в галузі залізничного транспорту (п.1) та здійснює державне управління в галузі транспорту (п.п.1 п. 4). Підпунктом 29 пункту 4 зазначеного Положення встановлено, що міністерство виконує відповідно до законодавства України функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Залізниця, відповідно до п. 1.1 Статуту Південної залізниці - це створене згідно з статтями 1, 4 Закону України “Про залізничний транспорт” статутне територіально-галузеве об'єднання, засноване на державній власності і підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України, що входить до сфери управління Міністерства транспорту України ( т. 2 а. с. 24).

Майно, за яким позивач просить визнати право власності, є державним відповідно до п.4.2 Статуту Південної залізниці, яким передбачено, що майно залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського відання. Відповідно до ст. 5 Закону України “Про залізничний транспорт”, також встановлено, що майно закріплене за залізницями є загальнодержавною власністю.

Таким чином, власником майна є держава в особі Міністерства транспорту та зв’язку України, а статутне територіально-галузеве об’єднання “Південна залізниця”, і втому числі його структурні підрозділи, є суб’єктами господарювання, яким майно належить на праві господарського відання.

Згідно із ч.2 ст. 73 Господарського кодексу України, орган державної влади, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, є представником власника (тобто держави) і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Частиною 3 статті 136 Господарського кодексу України встановлено, що до захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До захисту права господарського відання застосовуються положення, встановлені для захисту права власності.

Згідно Ст. 1. Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, суб’єкт, який вважає, що певне майно належить йому на праві повного господарського відання, і це право оспорюється (або втрачений документ, що підтверджує це право), може подати до суду позов лише про визнання його права господарського відання на майно.

Позивач не надав суду доказів щодо порушення відповідачем його права господарського відання на спірне майно.

Отже, виходячи з положень ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ч.3 ст. 136 Господарського кодексу України, ст. 392 Цивільного кодексу України, позивач мав право звернутися до суду з позовом за захистом саме своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (в даному випадку - права господарського відання), але право власності на майно, яке просить визнати позивач за Міністерством транспорту та зв’язку України позивачу не належить.

В матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували, що Міністерство транспорту та зв’язку України надало повноваження в установленому порядку позивачу звертатись до господарського суду за захистом права власності Міністерства.

Міністерство транспорту та зв’язку України, як державний орган та самостійна юридична особа має право звертатися з позовами до господарського суду ( в тому числі і з позовами про визнання державної власності).

Тобто, чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачено право одної юридичної особи звертатись до господарського суду з позовом в інтересах іншої юридичної особи, а тим більше не залученої в якості позивача у справі.

Крім того, Міністерство транспорту та зв’язку України зазначено позивачем в позові третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Пред’явлення позову про визнання права власності на майно в інтересах третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не передбачено чинним процесуальним законодавством.

На підставі викладеного судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 21.11.07 р. по справі № 27/315-07 прийняте при належному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до чинного матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в зв’язку з чим, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 44, 49, 99, 101, 102, п.1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.11.07 р. по справі № 27/315-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Токар М.В.

Судді Івакіна В.О.

Сіверін В.І.