ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.03.2008                                                              Справа № 12/11

за позовом відкритого акціонерного товариства „Агропромислова група „Закарпатський сад”, смт. Королево Виноградівського району

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Аттіс”, м. Ужгород

про стягнення заборгованості в сумі 35 280 грн.

Суддя Тисянчин В. М.

Представники:

Від позивача – Гримут І.В., (представник за довіреністю № 65 від 15.01.2008 року)

Від відповідача – Січка В.В., (представник за довіреністю від 04.02.2008 року)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов відкритим акціонерним товариством „Агропромислова група „Закарпатський сад”, смт. Королево Виноградівського району до товариства з обмеженою відповідальністю „Аттіс”, м. Ужгород про стягнення заборгованості в сумі 35 280 грн.

Представникам сторін роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.20, 22 ГПК України та попереджено про юридичну відповідальність за надання суду завідомо неправдивих показів.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

Позивач підтримує позовні вимоги посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи.

Представник відповідача заперечує позовні вимоги з мотивів викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вх. № 1265 від 07.02.2008 року), зокрема посилається на відсутність факту отримання цегли та посилається на недостовірність доказів, якими обґрунтовує позов позивач.

Окрім того, представник відповідача, заперечивши підписи та „мокрі” печатки в акті приймання – передачі товару №88 від 30.08.2005 року і видатковій накладній № 1054 заявив про їх підробку, інший рельєф та „свіжий” колір печаток, однак ґрунтовних доказів в підтвердження наведеного суду не надав.

В підтвердження повноти проведення розрахунків за придбання будівельних матеріалів у позивача та відсутності боргу перед позивачем – відповідач надав суду довідку Державного контрольно – ревізійного відділу у м. Ужгород від 14.03.2008 року.

В підсилення обґрунтування позову, беручи до уваги фізичну величину товару (70 000 штук цегли), усну домовленість між сторонами про поставку, усні вимоги сплати боргу, поставку позивачем цегли (як зазначено в позові) та з огляду на „Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні” (затверджено наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.02.1998 оку №128/2568), де вантажовідправленик повинен надавати вантажотранспортні накладні і т.д. – ухвалою суду від 07.02.2008 року зобов’язано позивача надати суду супровідні документи вантажу, товаро – транспортні накладні, шляхові листи доручення, гарантійні листи, інші супровідні документи, які б засвідчували факт надання цегли.

Однак, суду не надано позивачем вищезазначені документи, чим не виконано ухвалу суду, і про настання наслідків чого позивача попереджено в порядку п. 5 ст. 81 ГПК України.

Втім, суду не надано доказів перевезення вантажу будь – яким іншим транспортом (залізничним).

З метою спонукання судом сторін до добровільного врегулювання спору, надання суду доказів в обґрунтування вимог і заперечень сторін розгляд справи відкладався (ст. 77 ГПК України).

Отже, неподання витребуваних судом документів суттєво перешкоджає розгляду заяви по суті вимог, всебічному та об’єктивному дослідженню всіх обставин справи, має наслідком невиконання ч.2 ст. 43 ГПК України, що зобов’язує сторони, які беруть участь у справі обґрунтувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Між тим, законність кредиторських вимог повинна бути підтверджена оригіналами документів (Постанова Верховного Суду України від 08.06.2004 року).

За таких обставин позовні вимоги не можуть бути задоволені в судовому засіданні, тому позов підлягає залишенню без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, суд констатує відсутність поважних причин невиконання його вимог позивачем в межах призначеного строку визначеного законодавством щодо розгляду спору господарським судом.

Поважні причини визнаються лише ті обставини, які є об’єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов’язані з дійсно істотними труднощами для своєчасного вчинення зобов’язань процесуальних дій.

При ухваленні даного висновку суду враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно – державну значимість господарської діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово – майнового стану сторони у спорі.

Досліджуючи критерії розмежування вини і недобросовісності суб’єктів спірних відносин суд притримувався лінії розмежування специфічних для різних видів цивільних відносин форм дотримання або порушення обов’язкових з погляду права моральних велінь вочевидь, що має визначатися колом обставин, які зумовлюють застосування до правопорушника заходів цивільно – правової відповідальності.

Позак, невідповідність параметрам добросовісності конкретних характеристик діяння учасника цивільних відносин залежно від мети правового регулювання може призводити не тільки до ненабуття ним певного права або відмови йому у праві на використання того чи іншого засобу правового захисту, а й до зміни його правового становища.

Виходячи з викладеного, оцінюючи повноту і достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 2, 11 Закону України „Про судоустрій України,” ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 81 (п.5), 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов залишити без розгляду.

Суддя Тисянчин В. М.