КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

05.02.08 р.                                                                                                    № 10/4352

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий                                                                       Фаловська І.М.

Судді :

Агрикова О.В.

Жук Г. А.

при секретарі судового засідання –Лисунь Г.Д.,

за участю представників сторін:

від прокуратури: Кетов О.С. –прокурор, посвідчення № 90 від 14.07.06 р.;

від позивача: Богушинський Л.В. –представник, довіреність № 8881 від 27.12.07 р.;

від відповідача: Поліводський О.А. –представник, довіреність б/н від 28.11.07 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Черкаського державного заводу хімічних реактивів на рішення господарського суду Черкаської області від 23.11.2007 р.,

у справі № 10/4352 (суддя Шумко В.В.),

за позовом

до

про

першого заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі дочірнього підприємства «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»

Черкаського державного заводу хімічних реактивів м. Черкаси

стягнення 5771995,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2007 року перший заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі дочірнього підприємства «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»(далі по тексту –позивач) звернувся до господарського суду Черкаської області із позовною заявою до Черкаського державного заводу хімічних реактивів про стягнення з відповідача 5771995,00 грн., заборгованості.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 23.11.2007 р. у справі № 10/4352 (далі по тексту –оскаржуване рішення) позовні вимоги задоволено у повному обсязі та стягнено з Черкаського державного заводу хімічних реактивів на користь дочірнього підприємства «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»5771995,00 грн., 25500,00 грн. –витрат по сплаті державного мита та 118 грн. –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду Черкаської області, Черкаський державний завод хімічних реактивів звернувся до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обгрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилається на те, що при винесенні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не в повному обсязі з’ясував усі обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права про наслідки визнання договору недійсним, не застосував до відносин між сторонами положень законодавства про власність, у тому числі про спільну власність у частині, що стосується набуття спільної власності та порядку витребування майна зі спільної власності, також суд неправильно застосував положення законодавства про відшкодування збитків від спільної діяльності, у зв’язку з чим останнє підлягає скасуванню з підстав, викладених у тексті скарги, а також скаржник просить прийняти нове рішення по даній справі, яким відмовити у задоволенні повних вимог.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 26.12.2007 р. апеляційна скарга відповідача була прийнята до провадження і призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.01.2008 р. за участю представників сторін.

На вимогу ухвали апеляційної інстанції від 26.12.2007 р., заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі дочірнього підприємства «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»скористався наданим йому ст. 96 ГПК України процесуальним правом та подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Черкаського державного заводу хімічних реактивів на рішення господарського суду Черкаської області від 23.11.2007 р. у справі № 10/4352 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін.

Розгляд справи двічі було відкладено, у зв’язку з необхідністю витребування нових доказів та нез’явленням в судове засідання уповноважених представників сторін.

Сторони у справі про час та місце засідання суду належним чином були повідомлені.

Представник скаржника (відповідача) в судовому засіданні 05.02.2008 р. підтримав доводи апеляційної скарги, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Присутні в судовому засіданні прокурор та представник позивача заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга Черкаського державного заводу хімічних реактивів на рішення господарського суду Черкаської області від 23.11.2007 року підлягає задоволенню, рішення місцевого господарського суду –скасуванню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.1998 р. між дочірньою компанією НАК «Нафтогаз України»в особі Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз», Черкаським державним заводом хімічних реактивів та ТОВ «Трансенергогаз»був укладений договір за № 32, предметом якого сторони визнали будівництво спільного виробництва одоранту природного газу (т.1, а.с. 7-10).

Приймаючи рішення про повне задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що 29.11.2006 р. господарським судом Черкаської області, за позовом ДК «Укртрансгаз»до Черкаського державного заводу хімічних реактивів, прийнято рішення по справі № 08/4901 про визнання вказаного договору недійсним, як такого, що не відповідає чинному законодавству, застосувавши при цьому норми ст. 1137 Цивільного Кодексу України (далі по тексту –ЦК України), відповідно до якої порядок відшкодування витрат та збитків, пов’язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними, а у разі відсутності такої домовленості, кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно. Умова, за якою учасник повністю звільняється від участі у відшкодуванні спільних витрат або збитків, є нікчемною. До того ж зазначивши, що в судовому засіданні представник відповідача не зміг спростувати обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до умов зазначеного договору № 32, що визнаний судом недійсним, сторони ведуть спільну діяльність і з цією метою передають вклади (майно) до спільної власності. Так ДК «Укртрансгаз»у якості внеску передала векселі, а відповідно до п. 3 вищевказаного договору, внеском Черкаського державного заводу хімічних реактивів є частина існуючих основних фондів та використання виробничої і технологічної інфраструктури заводу. Як наслідок укладання такого договору, сформувалося спільне майно учасників, що передбачено ч. 1 ст. 1134 ЦК України, відповідно до вимог якої внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди та доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Відповідно до норм ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, –відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину (двостороння реституція).

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, факт передачі такого майна по договору № 32 до спільної власності був встановлений рішенням господарського суду Черкаської області від 29.11.2006 р., тому після визнання зазначеного договору недійним майно, що було предметом такого договору, не перестало існувати.

Таким чином, правовою підставою виникнення спільної власності після визнання договору недійсним є не договір про спільну діяльність, а сам факт передачі до спільної власності і відповідного майна і майнових прав. При цьому метою передачі було не надання права власності на векселі відповідачу, а надання йому повноважень діяти від імені усіх співвласників. Після передачі векселів відповідач не став одноосібним власником майна, так як це майно стало спільною власністю обох суб’єктів.

Отже, наслідком такої передачі слід вважати створення спільної власності, а не набуття права власності на таке майно виключно відповідачем.

Отже колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий господарський суд, при винесенні оскаржуваного рішення, неправильно застосував норми ст. 216 ЦК України як наслідки недійсності договору.

У зв’язку з вищенаведеним, вважаємо, що при вирішенні даної справи місцевий суд мав застосовувати положення законодавства про спільну власність, проте не зробив цього, внаслідок чого прийшов до висновків, що суперечать законодавству України.

Так відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною першою ст. 134 ГК України встановлено, що суб’єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб’єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб’єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою ст. 357 ЦК України визначено, що якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження)майна.

У нашому конкретному випадку правова підстава - договір про спільну діяльність визнано недійсним, проте зважаючи на фактичні обставини справи (майно передавалося і ніхто з учасників процесу цього не заперечує) та з урахуванням вкладу кожного з учасників можна визначитися з розміром часток кожного з учасників.

Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Отже з врахуванням вищезазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення не врахував положення ст. 216 ЦК України, яка встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, –відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Але, як вбачається з матеріалів справи, на момент винесення рішення векселедавець був ліквідований, що підтверджується матеріалами справи. Відтак зобов’язання по векселю припинилися відповідно до ст. 609 ЦК України, де встановлено, що зобов’язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора).

Колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що векселі на сьогодні повернути не можливо. Також вартість векселів на сьогодні не може бути обчислена, а відтак слід застосовувати положення щодо відшкодування вартості того, що одержано по договору, проте за цінами, що діють на момент відшкодування.

Проте місцевим судом не враховано положень законодавства щодо моменту відшкодування за зобов’язаннями по векселю.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Частина 1 ст. 14 Закону України «Про цінні папери і фондовий ринок»від 23.02.2006 р. встановлює, що вексель –це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов’язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Норма статті 1 Закону України «Про обіг векселів в Україні»від 05.04.2001 р. визначає, що законодавство України про обіг векселів складається зокрема із Женевської конвенції 1930 року, яка набула чинності для України 06.01.2000 р. Даною конвенцією запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі по тексту –Уніфікований закон).

Частина 1 ст. 34 Уніфікованого закону встановлює, що вексель строком за пред’явленням підлягає оплаті при його пред’явленні.

Ч. 1 ст. 38 Уніфікованого закону встановлює, що держатель переказного векселя зі строком платежу на визначений день або у визначений строк від дати складання чи від пред’явлення повинен пред’явити вексель для платежу або в день, в який він підлягає оплаті, або в один із двох наступних робочих днів.

Згідно зі ст. 77 Уніфікованого закону щодо строків позовної давності до простих векселів по аналогії застосовуються положення ст. 70-71, що стосуються переказних векселів. Згідно зі ст. 70 Уніфікованого закону, позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Таким чином колегія суддів апеляційного господарського суду виходить до висновку, що строк для пред’явлення векселів сплинув.

Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що відповідач векселі до виконання не пред’являв, коштів за ці векселі не отримував і позивачу про це було відомо. Такі обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: довідкою Укрпромбанку від 21.11.2007 р. № 06-02/2450 про те, що оплати за такими векселями не здійснювалися (а.с.1, т.2), листом ЧФ АТ «Укрінбанку»від 22.11.2007 р. № 2239/04, роздруківкою руху грошових коштів по рахунку № 4001 Черкаського державного заводу хімічних реактивів, а також договором від 10.02.1998 р.

Також колегією апеляційного господарського суду встановлено, що протягом строку пред’явлення векселів до виконання позивач не звертався з вимогою до відповідача пред’явити векселі до виконання в інтересах спільної діяльності. Після спливу строку пред’явлення векселів до виконання позивач позову не пред’являв, претензій відповідачу у встановлений термін не висловлював.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що строки позовної давності щодо вимог по поверненню векселя сплинули на час звернення позивача з позовом до суду.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що застосування місцевим господарським судом ст. 1137 ЦК України, відповідно до якої порядок відшкодування витрат та збитків, пов’язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними, а у разі відсутності такої домовленості, кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно, є неправильним, оскільки її гіпотеза передбачає укладення договору про спільну діяльність, а в нашому випадку такий договір № 32 відповідно до якого сторони ведуть спільну діяльність і з цією метою передають вклади (майно) до спільної власності було визнано судом недійсним.

Відповідно до ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З огляду на зазначене колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Черкаського державного заводу хімічних реактивів підлягає задоволенню, рішення господарського суду Черкаської області від 23.11.2007 року у справі № 10/4352 скасуванню та прийняттю нового рішення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача повністю.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу Черкаського державного заводу хімічних реактивів на рішення господарського суду Черкаської області від 23.11.2007 р., у справі № 10/4352 задовольнити.

2.          Рішення господарського суду Черкаської області від 23.11.2007 року у справі № 10/4352 скасувати та прийняти нове рішення по справі.

3.          Відмовити першому заступнику прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі дочірнього підприємства «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» у задоволенні позовних вимог до Черкаського державного заводу хімічних реактивів повністю.

4.          Стягнути з дочірнього підприємства «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»(18023, м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, 3, ідентифікаційний код 04694614) на користь Черкаського державного заводу хімічних реактивів (18000, м. Черкаси, вул. Чигиринська, 21, ідентифікаційний код 24417704) 12750,00 грн. державного мита за подання апеляційної скарги. Видати наказ.

5.          Доручити місцевому господарському суду видати наказ.

6.          Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий                                                                       Фаловська І.М.

Судді :

Агрикова О.В.

Жук Г. А.

Дата відправки