ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 р.

№ 25/76-07(8/33-07(39/264-06)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Муравйов О.В.

судді:

Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк»

на постанову

від 05.12.2007 р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі

№ 25/76-07 (8/33-07 (39/264-06) Господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Інжинірингова група «Логос-Інвест»

до

Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк»

про

зобов’язання вчинити певні дії та розірвання договору

за участю представників сторін:

позивача:

Третяк О.М. дов. від 18.07.2006р.,

відповідача :

Кузіна О.Л. дов. від 29.11.2007р.,

Бороденко О.А. дов. від 02.11.2007р.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою від 24.01.2008 року розгляд справи призначено колегією суддів Вищого господарського суду України (судді: Муравйов О.В. –головуючий, Полянський А.Г., Фроловпа Г.М.) на 04.03.2008 року 10-10 год.

04.03.2008 року у судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи колегією суддів у складі 5 суддів.

Ухвалою Заступника Голови Вищого господарського суду України від 04.03.2008 року у задоволенні клопотання було відмовлено.

04.03.2008 року у судовому засіданні представником позивача подано заяву про відвід колегії суддів.

Ухвалою Заступника Голови Вищого господарського суду України від 04.03.2008 року заявлений відвід колегії суддів відхилено.

Ухвалою від 04.03.2008 року розгляд справи відкладено на 11.03.2008 року 11-45 год.

11.03.2008 року у судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку з подачею ним касаційної скарги на ухвалу при призначення справи до розгляду від 24.01.2008 року до Верховного Суду України. Зазначене клопотання колегією суддів було відхилено.

11.03.2008 року у судовому засіданні представником позивача подано заяву про відвід колегії суддів.

Ухвалою Заступника Голови Вищого господарського суду України від 11.03.2008 року заявлений відвід колегії суддів відхилено.

11.03.2008 року у судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи колегією суддів у складі 7 суддів.

Ухвалою Заступника Голови Вищого господарського суду України від 11.03.2008 року у задоволенні клопотання було відмовлено.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2006р. (суддя Ліпинський О.В.) позов задоволено в повному обсязі відповідно до змінених позовних вимог; з Акціонерного комерційного банку «Райфайзенбанк Україна»на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-інжинірингова група «Логос-Інвест»стягнуто 536103,04 грн. збитків, 5479,04 грн. судових витрат.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.10.2006 року (судді: Науменко І.М. –головуючий, Білецька Л.М., Голяшкін О.В.), вказане рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.01.2007 року (судді: Дроботова Т.Б. –головуючий, Волковицька Н.О., Рогач Л.І.) постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.10.2006 р. у справі № 39/264-06 господарського суду Дніпропетровської області та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2006 р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Скасовуючи рішення та постанову Вищий господарський суд України послався при цьому на те, що відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Породжуючи настання цивільних прав та обов’язків згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв’язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди).

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Причинний зв’язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв’язку між протиправною поведінкою та настанням шкідливого результату.

Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2007р.(суддя Чередко А.Є.) у справі № 25/76-07 (8/33-07 (39/264-06) Господарського суду Дніпропетровської області в позові відмовлено.

Мотивуючи судове рішення, господарський суд зазначає про те, що підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння збитків за правопорушення, яке включає у якості складових елементів: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки, причинний зв'язок між ними, а також вину особи, що заподіяла збитки. Однак, з доказів наданих сторонами не вбачається в діях відповідача протиправної поведінки щодо відмови у прийнятті дострокового виконання зобов’язання позивачем по кредитному договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004р.

Крім того, судом враховано, що умовами кредитного договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004р., не встановлено порядку перерахування коштів за поданими позивачем платіжними дорученнями та порядку виконання заявки на купівлю іноземної валюти, порушенням умов якого позивач і обґрунтовує позовні вимоги про стягнення збитків.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.12.2007 року (судді: Прокопенко А.Є. –головуючий, Крутовських В.І., Дмитренко А.К.), вказане рішення місцевого господарського суду змінено, викладено резолютивну частину у наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк»на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Інжинірингова група «Лого-Інвест»339967,68грн., збитків, 3399,67 грн. витрат по сплаті держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позову відмовити».

Стягнуто з Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк»на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Інжинірингова група «Лого-Інвест»1699,51 грн., держмита по апеляційній скарзі.

Постанова мотивована тим, що висновок господарського суду щодо відсутності у позивача права на дострокове погашення кредиту з урахування всіх положень пункту 1.9 договору, оскільки «застереження»до договору слід розуміти як виключення або зміну юридичної дії певних положень договору щодо їхнього застосування до відповідних сторін такого договору, а отже і право позичальника здійснити дострокове виконання боргових зобов’язань по закінченню місячного терміну з моменту отримання Банком відповідного письмово звернення про можливість здійснити таке дострокове виконання.

При цьому, апеляційним судом зазначено, що внаслідок немотивованого невиконання відповідачем платіжних доручень № 5, 6, 7 про перерахування валютних коштів, позивачем були понесені додаткові витрати у вигляді сплати процентів за користування кредитними коштами з 06.07.2006р. до прийняття відповідачем повного дострокового погашення кредиту, що складає 339967,68грн.

Разом з цим, апеляційний господарський суд, врахувавши вимоги ст. 188 ГК України, зазначив, що безпідставними є вимоги позивача про стягнення збитків за період з 21.06.2006 р. по 05.07.2006р. в сумі 196135,36грн.

Не погоджуючись з постановою відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.12.2007р., у справі № 25/76-07 (8/33-07 (39/264-06) та прийняти нову постанову, якою в позові Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Інжинірингова група «Логос-Інвест»відмовити.

03.03.2008р., відповідач подав доповнення до касаційної скарги в якому просив скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.12.2007р. у справі № 25/76-07 (8/33-07 (39/264-06), а рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 25/76-07 (8/33-07 (39/264-06) залишити в силі, мотивуючи касаційну скаргу та доповнення до неї тим, що при винесенні постанови були неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Позивач відзив на касаційну скаргу не надав.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Інжинірингова група «Логос-Інвест»та Акціонерним комерційним банком «Райфайзенбанк Україна»в особі філії Акціонерного комерційного банку «Райфайзенбанк Україна», правонаступником якого є відповідач, 10.09.2004 року було укладено договір № 184 про відкриття рахунків, здійснення розрахунків касового обслуговування та надання інших банківських послуг. (Вищим господарським судом України, 23.01.2007р., відповідно до положень статті 25 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні було здійснено процесуальне правонаступництво у справі, так як було надано відомості про зміну назви Акціонерного комерційного банку “Райффайзенбанк Україна” на Закрите акціонерне товариство “ОТП Банк”, що є правонаступником всіх прав та обов’язків Акціонерного комерційного банку “Райффайзенбанк Україна”; державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 03.11.2006р.).

17.09.2004 р. сторони уклали стандартний договір про використання комп’ютерної Банківської Системи «Клієнт-Банк».

11.11.2004 року між сторонами було укладено договір про надання кредиту № 19/1-313/2004, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов’язання надати позивачу кредит в розмірі, що не перевищує 7 000 000 доларів США,а позивач в свою чергу зобов’язався належним чином використати надані кредитні кошти, повернути їх Банку, сплативши відповідну плату за користування кредитом, та виконати інші зобов’язання, передбачені кредитним договором.

Додатковою угодою № 2 від 24.06.2005 року сторони погодили можливість надання кредиту як у доларах США так і в євро.

При цьому, судами встановлено, що відповідач на виконання зобов’язання за кредитним договором надав позивачу кредитні кошти в розмірі 5 000 000 доларів США та 1 655 355,07 євро.

Позивачем, 31.05.2006 року на адресу філії Акціонерного комерційного банку «Райфайзенбанк Україна»було направлено лист, в якому позивач зазначив про готовність здійснити дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 19/1-313/2004 від 11.11.2004 року.

Платіжними дорученнями № 5, 6, 7 від 05.07.2006 року позивачем, за допомогою системи «Клієнт-Банк»було ініційовано переказ коштів, в рахунок погашення кредиту згідно кредитного договору в розмірі 4 924 242,41 доларів США та 1 573 564,12 євро, та подано заявку на купівлю іноземної валюти в сумі 64 580,23 євро з метою погашення кредиту та відсотків за кредитним договором.

Попередніми судами встановлено, що відповідач відмовив позивачу у виконанні вказаних вище платіжних документів посилаючись на те, що відповідно до п. 2.2.1 кредитного договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004 року Банк має право не виконувати будь-які вимоги позичальника, якщо їх виконання суперечить зобов’язанням позичальника за кредитним договором.

Згідно з п.1.6.1.1 кредитного договору повернення кредиту повинно здійснюватися 66-ю рівними частинами, а пунктом 1.9.1 договору визначено, що позивач не має право здійснювати дострокове виконання боргових зобов’язань в цілому, або їх частині, на протязі 24 календарних місяців з моменту підписання кредитного договору (тобто до кінця жовтня 2006 року).

Колегія суддів погоджується, з висновком суду першої інстанції, що із «Застереження» до п.1.9 кредитного договору, відповідно до якого Позичальник може скористатися правом проведення достроково виконання боргових зобов’язань в цілому, або частково, не раніш 1 (одного) календарного місяця з моменту отримання Банком письмового звернення позичальника про можливість проведення такого дострокового виконання боргових зобов’язань, зокрема, вбачається, що ним встановлюється лише порядок реалізації права на дострокове погашення боргових зобов’язань, тобто встановлюється додаткова вимога –не раніше 1 місяця з моменту отримання повідомлення при наявності підстав, передбачених п. 1.9, оскільки застереження стосується саме цього пункту договору, а не встановлюється право позичальника на дострокове погашення боргових зобов’язань незалежно від умов п.1.9 кредитного договору. В іншому випадку, наявність у договорі, зокрема п. 1.9.1, втрачає сенс.

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивач направивши 31.05.2006 року лист про готовність здійснити дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, останній додав до нього проект додаткової угоди, який передбачав зміну саме п. 1.9 договору, тобто позивач усвідомлював неможливість дострокового погашення боргового зобов’язання без внесення відповідних змін до п. 1.9 спірного договору.

27.07.2006 року сторони підписали додаткову угоду до договору про надання кредиту № 19/1-313/2004 від 11.11.2004 року, якою припинили дію цього договору та встановили порядок виконання позивачем своїх зобов’язань по договору.

Врахувавши викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки у позивача були відсутні правові підстави для дострокового повернення всієї суми кредиту та відсотків, відповідач правомірно відмовив йому у виконанні відповідних платежів та погашення кредиту та заяви на купівлю іноземної валюти, для погашення кредиту та відсотків згідно кредитного договору.

При цьому, місцевим судом встановлено, і, підтверджено банківською випискою по рахунку позивача станом на 05.07.2006 року, на рахунках останнього були відсутні у повному обсязі грошові кошти для виконання банком платіжних доручень позивача № 5, 6, 7 від 05.07.2006 року про переказ грошових коштів в рахунок погашення кредиту згідно договору в розмірі 4 924 242,41 доларів США та 1 573 564,12 євро та заяви на купівлю валюти від 05.07.2006 року, а їх виконання банком за межами залишків коштів та рахунків позивача на початок операційного дня суперечило б вимогам п.4.6, 4.7 Постанови НБУ № 82 від 05.03.2005 року «Про затвердження положення про оформлення та подання клієнтами платіжних доручень в іноземній валюті або банківських металах, заяв про купівлю або продаж іноземної валюти або банківських металів до уповноважених банків і інших фінансових установ та порядок їх виконання».

Відповідно до п.п. 2.1.2.1 договору про відкриття рахунків, здійснення розрахункового-касового обслуговування та надання інших банківських послуг № 184 від 10.09.2004 року, банк виконує розпорядження клієнта по перерахуванню з рахунку коштів у національній валюті з урахуванням сум, що надходять на рахунок клієнта протягом операційного часу, який встановлено тарифами на банківські послуги.

Крім того, в п.2.2.1 зазначеного договору, сторони передбачили, що банк має право у разі оформлення клієнтом розрахункових документів на проведення операцій з рахунком з порушенням вимог чинного законодавства, нормативних актів НБУ та внутрішніх правил банку відмовити клієнту у здійсненні розрахункових операцій.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції правомірно вказано, що на момент пред’явлення позивачем платіжних доручень № 5, 6, 7 від 05.07.2006 року та заяви на купівлю валюти від 05.07.2006 року у позивача були відсутні валютні зобов’язання перед відповідачем по сплаті відповідних кредитних коштів у зазначених сумах іноземної валюти, то виконання банком зазначених платіжних доручень та заявки суперечило б вимогам ст.ст. 12, 13 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»№ 15-93 від 19.02.1993 року та ч. 3 глави 3 розділу 3 «Правил торгівлі іноземною валютою», затверджених постановою правління НБУ № 281 від 10.08.2005 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції позивач просив стягнути з відповідача збитки, додаткові витрати, заподіяні йому внаслідок неналежного виконання останнім договірних зобов’язань, передбачених договором про надання кредиту № 19/1-313/2004 від 11.11.2004 року, що полягало у відмові здійснити зарахування грошових коштів у рахунок дострокового погашення кредиту, що призвело до сплати позивачем 536103,04грн. процентів за користування кредитними коштами в період з 21.06.2006 року по 01.08.2006 року.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв’язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, для застосування цивільно-правової відповідальності за заподіяння збитків необхідною умовою є наявність складу правопорушення, а саме: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки, причинний зв'язок між ними, а також вину особи, що заподіла збитки.

Відмовляючи в позові, суд вірно виходив з того, що позивачем не доведено того, що дії відповідача підпадають під ознаки правопорушення і що давало би можливість визнати діяльність відповідача протиправною.

Відповідно до ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов’язок достроково якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, судом першої інстанції правомірно встановлено, що відсутні і інші елементи, які є підставою для настання цивільно-правової відповідальності, як-то наявність вини відповідача у заподіянні збитків позивачу та існування причинного зв’язку між діями відповідача з приводу не прийняття дострокового виконання зобов’язання і не надання відповіді на пропозицію позивача щодо зміни умов кредитного договору та заподіянням позивачу збитків внаслідок продовження останнім виконання умов договору про надання кредиту під час його дії, що унеможливлює притягнення відповідача до цивільної відповідальності.

Касаційна інстанція погоджується і з тим, що місцевим судом правомірно не взято до уваги посилання позивача на порушення відповідачем положень ст. 188 ЦК України, оскільки зміна умов договору не є обов’язком сторони цього договору, а при відсутності згоди, якою можливо вважати не надання відповіді на таку пропозицію, заінтересована сторона має право звернутися до суду за захистом порушеного права в даному випадку.

Крім того, вірним є і те, що умова кредитного договору не встановлено порядку перерахування коштів за поданими позивачем платіжними дорученнями та порядку виконання заявки на купівля іноземної валюти, порушенням умов якого позивач і обґрунтовував позовні вимоги про стягнення збитків.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що господарський суд апеляційної інстанції невірно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкового скасування рішення господарського суду першої інстанції, який всебічно, повно і об’єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності; дослідив, встановив та надав юридичну оцінку обставинам справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Враховуючи наведене, касаційна скарга (з урахуванням доповнення до касаційної скарги) Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк»підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п.6 ч.1 ст.1119, ч.1 ст.11110, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк»в м. Дніпропетровську задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.12.2007 року у справі № 25/76-07 (8/33-07 (39/264-06) скасувати, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2007 року у справі № 25/76-07 (8/33-07 (39/264-06) залишити без змін.

Головуючий суддя Муравйов О.В.

Судді Полянський А.Г.

Фролова Г.М.