ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2008 Справа № 4/21-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ємленінової З.І. при секретарі Сокуренко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім

“Ізумруд”м.Кременчук Полтавської області

до приватного підприємства “Данилевич” м. Херсон

про стягнення 79.400грн.00коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважена особа Пилипенко А.К.

від відповідача - уповноважена особа Лебєдєва Т.О.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 73417грн.22коп. заборгованості, 3236грн.40коп.інфляції, 416грн.15коп. -3%річних та 2150грн.23коп. пені, посилаючись на невиконання відповідачем обов’язків по своєчасних розрахунках за отриманий товар згідно з договором №351/10 від 18.09.2007року.

В засідання суду позивачем подано клопотання, яким він відповідно до статті 22 ГПК України зменшив суму позовних вимог, посилаючись на часткове погашення відповідачем боргу в сумі 21.000грн.00коп. після звернення з позовом до суду. Позивач просить стягнути з відповідача 52.417грн.22коп. основного боргу, 3236грн.40коп. суму інфляції, 416грн.15коп. -3% річних та 2150грн.23коп. пені.

Відповідач позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що договір між сторонами був укладений не 18.09.2007року, а 19.09.2007року, тому товар за накладною №02460/10 від 18.09.2007року вважає отриманим не на підставі договору і позивач, на його думку, не має правових підстав вимагати сплати вартості товару отриманого за цією накладною. Крім того, він зазначає, що сума інфляції та 3% річних не підлягають сплаті, оскільки відповідно до ст. 232 ГК України якщо договором встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд –

в с т а н о в и в:

18 вересня 2007року між товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Ізумруд” (позивач ) та приватним підприємством “Данилевич” (відповідач по справі) укладено договір поставки .

Згідно з зазначеним договором, оригінал якого надавався позивачем та був предметом огляду в засіданні суду, позивач прийняв на себе обов’язки протягом дії договору передати у власність відповідача мінеральну воду торгової марки „Ізумруд” та інші продовольчі товари окремими партіями в асортименті, за цінами та кількістю, що погоджуються сторонами, а відповідач, зобов’язався прийняти цей товар і оплатити його вартість на умовах договору.

Відповідно до п. 2.4 договору від 18.09.2007року відповідач зобов'язався здійснити оплату вартості товару протягом 28 календарних днів з моменту поставки.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав свої обов'язки за договором і передав відповідачу товар на загальну суму 138.059грн.97коп., в тому числі: за накладною №02460/10 від 18.09.2007року на суму 67.642грн.76коп., за накладною №02462/10 від 19.09.2007року на суму 67.834грн.74коп. та за накладною №02487/10 від 12.11.2007року на суму 2.582грн.47коп.

Звертаючись з позовом, позивач посилався на те, що відповідач частково здійснив розрахунки за товар отриманий ним за накладною № 02460/10 від 18.09.2007року в загальній сумі 64.642грн.75коп.

Відповідно до п.1, 7 ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Згідно з ч.1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 2 зазначеної норми до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

За вимогами ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаро-розпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач не виконав своїх обов'язків, встановлених пунктом 2.4 договору по своєчасних розрахунках за отриманий товар, сплативши його вартість частково.

Звертаючись з позовом, позивач зазначив, що станом на день звернення позивача з позовом відповідач сплатив 64.642грн.75коп, про що зазначено і в позовній заяві.

Крім того, позивачем надано в засідання суду докази перерахування позивачем заборгованості за отриманий товар по договору від 18.09.2007року №351/10 в сумі 21.000грн.00коп., в тому числі 8.000грн.00коп, які були перераховані 12.12.2007року платіжним дорученням №484628 (в день звернення позивача з позовом), тому провадження по справі в частині стягнення 21.000грн.00коп. підлягає припиненню.

Доказів перерахування боргу за зазначеним договором в сумі 52.417грн.22коп. відповідач суду не надав, тому зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача.

Суд відхиляє, як безпідставні, посилання представника відповідача на те, що в рахунок погашення боргу ним 18.01.2008року також перераховано 8000грн.00коп. платіжним дорученням №25259. Як зазначено в цьому платіжному дорученні, призначенням платежу є оплата товару за іншим, укладеним між сторонами договором - №520 від 19.09.2007року, який не є підставою позовних вимог, так як позовні вимоги позивачем заявлені про стягнення боргу за іншим договором №351/10 від 18.09.2007року.

Крім цього, відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення боргу з урахуванням інфляції, розмір якої становить 3236грн.40коп., які підлягають стягненню. Нараховані позивачем три проценти річних стягуються судом частково в сумі 409грн.97коп., оскільки при здійсненні розрахунку зазначеної суми позивачем не враховано, що 8000грн.00коп. відповідачем сплачені 12.12.2007року платіжним дорученням №484628 до дня звернення з позовом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). При цьому, відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки ( штрафу, пені). Така ж відповідальність передбачена і статтею 230 ГК України.

Укладаючи договір № 351/10 від 18.09.2007року, сторони пунктом 6.1 узгодили відповідальність у вигляді сплати пені у разі невиконання розрахунків за отриманий товар в строки, зазначені пунктом 2.4 договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого в строк товару за кожен день прострочення платежу, тому вимоги позивача про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 2118грн.65коп. з урахуванням того, що 8000грн.00коп. були відповідачем сплачені 12.12.2007року платіжним дорученням №484628.

Судом не приймається, як належний доказ по справі посилання відповідача на те, що договір за № 351/10 укладався сторонами не 18.09.2007року, а 19.09.2007року. Наданий на огляд відповідачем в засіданні суду оригінал договору № 351/10 від 19.09.2007року, як і його копія залучена до матеріалів справи, не відповідають вимогам ч.1 статті 181 ГК України, відповідно до якої господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печаткою. Наданий же відповідачем договір від 19.09.2007року не скріплений печатками сторін, а за посиланням представника позивача, він укладався значно пізніше, після звільнення Данилевич Н.В., яким підписано договір як від імені позивача, так і від імені відповідача.

Безпідставні і посилання відповідача на те, що позовні вимоги в частині стягнення інфляції та 3% річних не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 232 ГК України якщо договором встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Позивачем зазначені суми нараховані не як збитки передбачені статтею 623 ЦК України та статтею 224 ГК України, а як основний борг, який відповідно до статті 625 ЦК України боржник зобов’язаний сплатити у зв’язку з про строчкою виконання грошового зобов’язання. При цьому він не звільняється від сплати зазначених сум. До того ж, умовами договору №351/10 від 18.09.2007року (пункти 6.1, 6.2) встановлена як сплата пені, так і відшкодування збитків.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті державного мита та за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст.49 ГПК України відносяться на сторони пропорційно від суми задоволених позовних вимог та з урахуванням дати часткового погашення боргу відповідачем.

В засіданні за згодою представників сторін оголошувалася вступна та резолютивна частина рішення.

На підставі п. 1, 7 ст. 193 Господарського Кодексу України, ст. 526, ст. 611, ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України та керуючись ст.ст. 44, 49, п. 1-1 ст. 80, ст. 82-85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства “Данилевич”м. Херсон вул.Залізнична № 3 п/р 157 в Херсонській філії відкритого акціонерного товариства “Кредобанк” в м.Херсоні МФО 352413 код 35220092 на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Ізумруд” м.Кременчук вул.Л.Чайкіної № 37 Полтавської області р/р 1 в Кременчуцькій філії АК ПФБ МФО 331768 код 30343253 - 52.417грн.22коп. основного боргу, 2.118грн.66коп. пені, 3.236грн.40коп. втрат від інфляції, 409грн.97коп. –3% річних, 711грн.82коп. витрат по сплаті державного мита та 105грн.79коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 21.000грн.00коп. основного боргу.

4. В решті суми позову відмовити.

Суддя З.І. Ємленінова

Рішення оформлено відповідно до ст.84 ГПК

України та підписано 28.01.2008року.