ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2008 Справа № 19/212(32/159)-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Павловського П.П.,

суддів: Швець В.В. (доповідач), Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Ревкової Г.О.

за участю представників:

За участю прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області: Кріпак Н.В., посвідчення № 148 від 19.09.03

Представники сторін:

від позивача: Чекмез М.М. представник Дніпропетровської обласної ради, довіреність ВИХ № 35/0/2-08 від 15.01.08;

від позивача: Запара Н.І. представник Верхньодніпровської районної ради Дніпропетровської області , довіреність №20/03 від 23.01.07;

від позивача: Сокол В.М. голова голова Малоалександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, посвідчення № С-36 ;

від відповідача: Пупишев М.О. представник, довіреність № 06-03-17/17573 від 28.12.07;

від третьої особи: Іванова Г.В. представник, довіреність № 9/18-124 від 18.01.08;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства “Кримський Титан” в особі відособленого підрозділу - філії “Вільногірський гірничо-металургійний комбінат” “Закритого акціонерного товариства “Кримський Титан”, місто Вільногірськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2007 року у справі №19/212(32/159)-07;

за позовом Прокурора Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної ради, місто Дніпропетровськ, Верхньодніпровської районної ради Дніпропетровської області, місто Верхньодніпровськ, Малоалександрівської сільської ради Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, село Малоалександрівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області;

до закритого акціонерного товариства “Кримський Титан” в особі відособленого підрозділу - філії “Вільногірський гірничо-металургійний комбінат”, Закритого акціонерного товариства “Кримський Титан”, місто Вільногірськ, Дніпропетровської області;

третя особа Верхньодніпровське районне управління земельних ресурсів, місто Верхньодніпровськ;

про стягнення 10285497 гривень.

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до господарського суду з позовом, в інтересах держави в особі позивачів:

Дніпропетровської обласної ради, місто Дніпропетровськ;

Верхньодніпровської районної ради Дніпропетровської області, місто Верхньодніпровськ;

Малоалександрівської сільської ради Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, село Малоалександрівка, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, до відповідача закритого акціонерного товариства “Кримський Титан” в особі відособленого підрозділу, філії “Вільногірський гірничо-металургійний комбінат”, Закритого акціонерного товариства “Кримський Титан”, місто Вільногірськ, Дніпропетровської області в якому просить стягнути 10285497 гривень, втрат сільськогосподарського виробництва, заподіяних державі внаслідок самовільного вилучення відповідачем сільськогосподарських земель площею 175,6928 га в межах Малоолександрівської сільської ради, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 11 березня 2005 року по 7 лютого 2006 року відповідач, без передбачених законодавством дозволів, в порушення вимог статті 20 ЗК України та Постанови Кабінету Міністрів України №502 від 11 квітня 2002 року, самовільно використав сільськогосподарські землі на площі 175,6928 га в межах Малоалександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, не за цільовим призначенням, а саме для видобутку корисних копалин.

Рішенням господарського суду у справі №19/212(32/159)-07 від 22 листопада 2007 року (суддя Петренко І.В.) позовні вимоги задоволені повністю.

Приймаючи спірне рішення господарський суд виходив з того, що відповідач користується спірною земельною ділянкою без документів, що посвідчують його право власності або користування в тому числі на умовах оренди земельної ділянки.

Відповідач не погодившись з рішенням господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що воно винесено з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні рішення неповно з’ясував усі обставини справи тому неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Відповідач просить спірне рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги посилаючись на те, що до спірного земельного масиву 175,6928 га з приводу якого заявлені позовні вимоги, входять землі приватної власності у розмірі 77,4621 га, які знаходяться у правомірному використанні відповідача.

Відповідач зазначає, що з власниками земельних ділянок приватної власності було досягнуто угоди про врегулювання земельних правовідносин на підставі їх особистих заяв.

На апеляційну скаргу позивач відзив не надав.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення місцевого господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволені апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

Господарським судом у судовому засіданні було встановлено, що відповідач на протязі з 11 березня 2005 року до 7 лютого 2006 року здійснював видобуток корисних копалин на землях сільськогосподарського призначення площею 175,6928 га, розташованих на території Малоолександрівської сільської ради, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, не маючи при цьому доку ментів, які підтверджують зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки.

Прокурором заявлено позов в інтересах держави в особі органів самоврядування про відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, завданих відповідачем при використанні вищезазначеної земельної ділянки.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду про задоволення позовних вимог.

Оскільки господарський суд правомірно послався на статтю 125 Земельного кодексу України відповідно до якої право власності та право постійного користування виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності або право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до статті 126 ЗК України, право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Проведеною перевіркою було встановлено, що факт самовільного зайняття відповідачем сільськогосподарських земель на площі 175,6928 га, що є порушенням вимог статей 125,126 ЗК України.

Відповідно до частини 2 статті 207 ЗК України відшкодуванню підлягають втрати сільськогоспо дарських угідь внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов’язаних із сільськогоспо дарським і лісогосподарським виробництвом.

Механізм такого відшкодування визначено у постановах Кабінету Міністрів України, №284 “Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам” від 19 квітня 1993 року та №1279 “Про розміри та Порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підляга ють відшкодуванню” від 17 листопада 1997 року.

Проаналізувавши матеріали справи та норми права які регулюють дані правовідносини судова колегія дійшла висновку, що передбачене статтею 207 ЗК України відшкодування на користь перелічених у статті 209 ЗК України органів відбувається лише за умов, коли земля у встановленому за коном передається громадянам і юридичним особам (або викупається ними) для здійс нення діяльності не пов’язаної із сільськогосподарськім і лісогосподарським виробницт вом.

В той же час, відповідачу землі, площею 175,6928 га., для потреб, не пов’язаних із сіль ськогосподарським і лісогосподарським виробництвом не передавались та не викупались ним для цих же цілей.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідач фактично уклавши із фізичними-особами - власниками земельних ділянок договори оренди, використовував їх землі не за цільовим призначенням, тобто не для сільськогосподарських цілей, а для видобутку корисних копалин. Решту зе мель Малоолександрівської сільської ради відповідач взагалі використовує без будь-яких правових підстав.

Відповідно до частини 3 статті 207 ЗК України відшкодуванню підлягають також витрати, завдані обмеженням прав власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів або погіршенням якості угідь внаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю громадян, юридичних осіб, органів місцевого самоврядування або держави, а також у зв’язку з виключенням сільськогосподарських угідь, лісових земель і чагарників із господарського обігу внаслідок встановлення охоронних, санітарних та інших захисних зон.

З матеріалів справи вбачається, що підприємство відповідача неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за дотримання вимог земельного законодавства.

З врахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 99, 101-103, 105 ГПК України суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства “Кримський Титан” в особі відособленого підрозділу - філії “Вільногірський гірничо-металургійний комбінат” “Закритого акціонерного товариства “Кримський Титан”, місто Вільногірськ, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2007 року у справі № 19/212(32/159)-07, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Господарського суду України.

Головуючий                                                            П.П. Павловський

Судді                                                                                В.В. Швець

О.В. Чус

Постанову оформлено у відповідності до вимог статті 84 ГПК України 01 лютого 2008 року.

З оригіналом згідно

Помічник судді О.В. Чабаненко