ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.12.07р.

Справа № 22/447-07

За позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

до Відкритого акціонерного товариства "Дніпрометиз", м. Дніпропетровськ

про стягнення 232 грн. 08 коп.

Суддя Пуппо Л.Д.

Представники:

Від позивача:не з"явився

Від відповідача:Присяжнюк Д.В. - дов. № 799 відж 21.09.06.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з відповідача плату за користування вагонами в сумі 58 грн. 80 коп., збір за зберігання вантажу в сумі 173 грн. 28 коп. у зв’язку з затримкою вагону по причині недодання відправником до накладної посвідчення про вибухонебезпечність та радіаційну безпечність вантажу. Заявив клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності, пославшись на те, що ухвалою від 23.10.07. позовну заяву судом було повернено без розгляду на підставі пункту 6 статті 63 ГПК України по причині недодання до копії позовної заяви, адресованої відповідачу, доданих до неї документів. Просить визнати причину пропуску строку поважною.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що до перевезення на станції призначення вантаж прийнятий без зауважень, акт загальної форми № 8771 не може мати доказової сили, оскільки він датований 19.04.07, а в тексті йдеться про дії, вчинені 21.04.07; позивачем пропущений строк позовної давності.

ВСТАНОВЛЕНО

18.04.07. зі станції Нижньодніпровськ на адресу одержувача на станцію Запоріжжя Ліве відповідач у вагоні 60043742 за накладною 46943598 відвантажив брухт чорних металів.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

19.04.07. на ст. Запоріжжя Ліве складений акт загальної форми № 8769, в якому зазначено, що вагон прибув без посвідчення про вибухонебезпечність та радіаційну безпечність.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Позовна давність для позовів до залізниць встановлена, зокрема, статтею 136 Статуту залізниць України, якою передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Частиною другою статті 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України, який набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України, та норми якого у регулюванні майнових відносин суб’єктів господарювання є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України.

Це стосується і положень про позовну давність.

Частиною першою статті 223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний і скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 315 Господарського кодексу України для пред’явлення заявником до перевізника позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Такої ж тривалості установлено строк для подання позовів до залізниць, зокрема, статтею 136 Статуту залізниць України передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Відтак, з огляду на положення статей 134, 136 Статуту залізниць України, вказаний термін позовної давності у даній справі пов’язаний з днем настання подій, що є підставою для подання позову, а саме, з днем затримки вагону через недодання відповідачем посвідчення, про 19.04.07. складений акт загальної форми.

Звернувшись до суду з даним позовом 22 листопада 2007 року про стягнення грошових коштів за документом, складеним 19 квітня 2007 року, позивач цей строк пропустив.

Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Судом клопотання позивача про відновлення пропущеного строку позовної давності не задовольняється, оскільки ухвала, про яку йшлося в ньому, набула законної сили, тобто повернення позовних матеріалів було правильним і законним. Пропущення строку не було виключним, а причина такою, що не залежала від позивача.

Керуючись статтею 267 Цивільного кодексу України, статтею 223, частиною 4 статті 315 Господарського кодексу України, статтями 134,136 Статуту залізниць України, статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя

Л.Д. Пуппо

Рішення підписано