ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

справа
№  18/215

21.07.08

За
позовом

Київського
природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Київської міської
ради;

до

Шевченківської
районної у м. Києві ради (відповідач 1);

Приватного
підприємця ОСОБА_1 (відповідач 2);

про

визнання
недійсним правочину

Суддя Мандриченко О.В.

Представники

від
прокурора:

Горшков
І.М., помічник прокурора, посвідчення № 119 від 31.03.2005; Суходольський
С.М., помічник прокурора, посвідчення № 57 від 19.02.2007;

від
позивача:

Шадевська
Ж.Е., представник, довіреність № 225-КР-548 від 26.06.2008 р.;

від
відповідача 1:

Синявська
О.В., представник, довіреність № 2670 від 03.12.2007р.;

від
відповідача 2:

не
з'явились;

Ухвалою
Господарського суду міста Києва від 17.06.2008 р. у справі № 18/215 призначено
розгляд справи на 08.07.2008 р., а 08.07.2008 р. на підставі ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладено на 21.07.2008 р.

Ухвалою
Господарського суду міста Києва від 08.07.2008 р. до участі у справі в якості
відповідача 2 залучено Приватного підприємця ОСОБА_1.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор
звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі позивача з позовною
заявою, в просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від
14.09.2006 р., укладений між першим та другим відповідачами, площею 15 кв.м.,
яка  розташована у м. Києві на вул.
Дорогожицькій, 13 у Шевченківському районі м. Києва, для експлуатації та
обслуговування діючого кіоску продажу квіткової продукції (договір
зареєстровано у книзі договорів оренди земельної ділянки у першого відповідача
за № 199) на підставі, зокрема, ст.ст. 203, 215 ЦК України, і зобов'язати
повернути вказану земельну ділянку позивачу, звільнивши від кіоску, з мотивів,
вказаних у позовній заяві.

У
судовому засіданні представники прокуратури позовні вимоги підтримали, просять
позов задовольнити в повному обсязі.

В
письмовому поясненні позивач підтримав позовну заяву прокурора та зазначив, що
в оспорюваному договорі оренди земельної ділянки не визначено усі істотні
умови; всупереч п. 3.2 рішення Київської міської ради № 164/885 від 08.06.2000
р., в договорі оренди землі орендну плату визначено в розмірі 2 % від грошової
оцінки землі; оспорюваний договір не пройшов процедури державної реєстрації в
Київській міській державній адміністрації; договір від 14.09.2006 р. укладено з
порушенням вимог ст. 19 Конституції України, ст.ст. 14, 15, 17 Закону України
„Про оренду землі”, п.п. 1.1, 1.4, 3.2 рішення Київської міської ради № 164/885
від 08.06.2000 р. та не відповідає Типовому договору оренди землі,
затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 р. № 220, у
зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним; згідно зі ст. 212 Земельного кодексу
України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам
землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними, приведення земельних ділянок у придатний для використання
стан здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно
зайняли земельні ділянки, та повернення самовільно зайнятих земельних ділянок
провадиться за рішенням суду.

18.07.2008
р. позивачем було подане клопотання про розгляд справи без участі його
представника.

Відповідач
1 в письмовому запереченні та в засіданні суду з позовом не погоджується,
посилаючись на те, що повноваження щодо здійснення державної реєстрації
договорів оренди землі відповідно до п. „з” ст. 9 та п. „є” ст. 184 Земельного
кодексу України, ст. 33 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”,
рішення Київської міської ради від 29.05.2003 р. № 433/593 належить Головному
управлінню земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації;
спірний договір був укладений з дотриманням норм чинного законодавства України.

Відповідач
2 відзив на позовну заяву не надав, в засідання суду не з'явився, поважних
причин нез'явлення не повідомив.

Розглянувши
документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення
представників прокуратури і відповідача 2, всебічно і повно з'ясувавши всі
обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору,
господарський суд,-

В С Т А Н О В И В:

14.09.2006
р. між першим та другим відповідачами був укладений договір оренди земельної
ділянки, відповідно до умов якого перший відповідач на підставі рішення від
16.03.2006 р. № 704 надає, а другий відповідач приймає в тимчасове користування
земельну ділянку загальною площею 15 кв.м. за рахунок земель не наданих у
власність чи користування згідно з планом землекористування; земельна ділянка
надається на умовах короткострокової оренди для експлуатації та обслуговування
діючого кіоску з продажу квіткової продукції на вул. Дорогожицькій, 13 у
Шевченківському районі терміном до 31.03.2009 р.; плата за землю вноситься
землекористувачем згідно із Законом України „Про плату за землю” та п. 3.8
рішення Київради від 21.12.2000 р. № 118/1095 у вигляді орендної плати в
розмірі 2,0 % грошової оцінки землі, яка визначається довідкою Головного
управління земельних ресурсів КМДА на рік.

Частиною
1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу, а ст. 203 ЦК України передбачено, зокрема, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Частиною
2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно
до ст. 9 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до
розмежування земель державної та комунальної власності розпорядником землями на
території міста Києва є Київська міська рада.

Статтею
11 Земельного кодексу України встановлено, що повноваження районних у містах
рад у галузі земельних відносин визначаються міськими радами.

Органи
місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають
рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, що
закріплено в ч. 1 ст. 144 Конституції України.

Рішенням
№ 164/885 від 08.06.2000 року „Про передачу окремих повноважень районним в м.
Києві радам з питань регулювання земельних відносин” із змінами і доповненнями,
яке було чинне на день укладення спірного договору, Київська міська рада
передала районним в м. Києві радам повноваження щодо надання в оренду земельних
ділянок, обмеживши їх компетенцію межами земельних ділянок, що можуть
надаватись в оренду для тимчасового розміщення малих архітектурних форм та
переліком об'єктів, під розміщення яких ці земельні ділянки можуть надаватись.

Пунктом
3.2 цього рішення передбачено плату за оренду таких земельних ділянок в розмірі
не менше 5 відсотків грошової оцінки земельної ділянки на рік.

Як
вже було встановлено вище, договором оренди земельної ділянки від 14.09.2006
передбачена орендна плата в розмірі 2,0 % грошової оцінки землі, яка
визначається довідкою Головного управління земельних ресурсів КМДА на рік, що
суперечить п. 3.2 рішення Київської міської ради № 164/885, тобто суперечить
актам цивільного законодавства України.

Крім
того, ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації
лише у випадках, встановлених законом; такий правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Згідно
зі ст. 20 Закону України „Про оренду землі” укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації.

Підпунктом
2 п. „б” ч. 1 ст. 33 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” до
відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать зокрема
повноваження щодо реєстрації права
користування землею і договорів на оренду землі.

Пунктами
3, 4 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 р. № 2073, передбачено, що
державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом
сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими
державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки;
забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи
земельних ресурсів, зокрема, Київське міське управління земельних ресурсів.

З
матеріалів справи не вбачається та відповідачами не доведено факту державної
реєстрації спірного договору від 14.09.2006 р. Головним управлінням земельних
ресурсів Київської міської державної адміністрації.

Таким
чином суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки від 14.09.2006 р., укладеного між першим та другим
відповідачами, площею 15 кв.м., яка розташована у м. Києві на вул.
Дорогожицькій, 13 у Шевченківському районі м. Києва, для експлуатації та
обслуговування діючого кіоску продажу квіткової продукції (договір
зареєстровано у книзі договорів оренди земельної ділянки у першого відповідача
за № 199), на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України є обґрунтованою і підлягає
задоволенню.

Відповідно
до ст.ст. 211, 212 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи
несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до
законодавства за такі порушення, як зокрема, укладення угод з порушенням
земельного законодавства; самовільно зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат,
понесених за час незаконного користування ними; приведення земельних ділянок у
придатний для  використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки;
повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Отже
позовна вимог про зобов'язання другого відповідача повернути позивачу
вищевказану земельну ділянку, звільнивши від кіоску, також підлягає
задоволенню.

З
матеріалів справи не вбачається та прокурором і позивачем не доведено факту
недосягнення домовленості між першим і другим відповідачами згоди по усіх
істотних умовах спірного договору. Крім того, необхідно звернути увагу на те,
що наслідком недосягнення згоди між сторонами договору по усіх істотних умовах
є неукладеність договору, а не недійсність, що мають різні правові наслідки.

Державне
мито, судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу
відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються
на відповідачів та стягуються в дохід державного бюджету.

Керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський
суд м. Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від
14.09.2006 р., укладений між Шевченківською районною у м. Києві радою (01030,
м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 24) та Приватним підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1),
площею 15 кв.м., яка розташована в м. Києві на вул. Дорогожицькій, 13 у
Шевченківському районі м. Києва, для експлуатації та обслуговування діючого
кіоску продажу квіткової продукції (договір зареєстровано у книзі договорів
оренди земельної ділянки у Шевченківській районній у м. Києві ради за № 199).

3.          Зобов'язати Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)
повернути Київській міській раді (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) земельну
ділянку площею 15 кв.м., яка розташована в м. Києві на вул. Дорогожицькій, 13 у
Шевченківському районі м. Києва, звільнивши її від кіоску. Видати наказ.

4.          Стягнути з Шевченківської районної у м. Києві ради
(01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 24) в дохід Державного бюджету України
42 (сорок дві) грн. 50 коп. державного мита та 59 (п'ятдесят дев”ять) грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

5.          Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)
дохід Державного бюджету України 42 (сорок дві) грн. 50 коп. державного мита та
59 (п'ятдесят дев”ять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. Видати наказ.

6.          Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття.

Суддя

О.В.
Мандриченко