ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.01.2008

Справа №2-23/12010-2007А

за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче об’єднання «Йодобром», (96500, АР Крим, м. Саки, вул. Заводська, 86),

до відповідача Сакської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим, (96500, АР Крим, м. Саки, вул.Курортна,57),

за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю центр «Даор», (49700, м. Дніпропетрівськ, вул.Панікахи,2, оф.304)

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

суддя Іщенко Г.М.

при секретарі судового засідання Лауман Ю.С.,

представники:

від позивача – Головков П.В.- юрисконсульт, дов. від 04.01.2008р. №1/4, Корабльова Н.І. - головний бухгалтер, дов. від 08.01.2008р. №9-6/18,

від відповідача –не з’явився, повідомлений належним чином,

від третьої особи – не з’явився, повідомлений належним чином,

Суть спору: Відкрите акціонерне товариство «Науково-виробниче об’єднання «Йодобром» звернулось до господарського суду АР Крим із адміністративним позовом до Сакської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 14.08.2007р.: №/0 про донарахування податку на додану вартість в сумі 122971,00грн. та №/0 про завищення бюджетного відшкодування в сумі 95570,00грн., а також податкове зобов’язання в сумі 25166,00грн. і штрафні санкції в розмірі 7549,80грн., (том 1, аркуш справи 5).

08.10.2007р. до господарського суду АР Крим від позивача надійшла заява про доповнення і уточнення позовних вимог від 03.10.2007р. №1-6/825, згідно якої він просить суд:

1. визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Сакської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим від 14.08.2007р.: №/0 про донарахування податку на додану вартість в сумі 122971,00грн. та №/0 про завищення бюджетного відшкодування в сумі 95570,00грн., а також податкове зобов’язання в сумі 25166,00грн. і штрафні санкції в розмірі 7549,80грн.;

2. стягнути з Державного бюджету в особі Державного казначейства м. Саки податок на додану вартість в розмірі 95570,00грн. згідно податкової декларації за травень 2007року;

3. зобов’язати Сакську об’єднану державну податкову інспекцію в АР Крим надати копію звіту ОЕ-755 від 23.07.2007р. Представництва Регіонального підприємства Торгово-Промислової палати Криму м. Євпаторії, (том 1, аркуш справи 85).

09.11.2007р. від позивача у судовому засіданні надійшла заява про відкликання пункту 2 доповнень до адміністративного позову, а пункт 3 уточнень вважає клопотанням, (том1, аркуш справи 116).

Ухвалою від 15.01.2008р. господарський суд АР Крим залишив без розгляду в порядку пункту 5 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги позивача щодо стягнення з Державного бюджету в особі Державного казначейства м. Саки податку на додану вартість в розмірі 95570,00грн. згідно податкової декларації за травень 2007року.

Відповідач з позовними вимогами не згоден за мотивами, викладеними у запереченнях на позов, (том 1, аркуш справи 112).

Третя особа вважає, що позов підлягає задоволенню, за мотивами викладеними у поясненнях на позов, (том 2, аркуш справи 39).

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України», до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної дії, розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, дослідив надані сторонами докази, суд

встановив:

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. визначено що частина 2 статті 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії її реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб’єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб’єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Як свідчать матеріали справи, 07.08.2007р. Сакською об’єднаною державною податковою інспекцією в АР Крим проведено виїзну позапланову перевірку з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Відкритим акціонерним товариством «Науково-виробниче об’єднання «Йодобром» за травень 2007року, за результатами якої складено акт перевірки від 07.08.2007р. №1234/23-01, (том 1, аркуш справи 15).

Перевіркою виявлені порушення: пункту 1.20, підпункту 1.20.2, пункту 1.26 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого: донараховано податкових зобов’язань за квітень, травень 2007р. На суму 122971,00грн., зменшена сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок платника податків по декларації за травень 2007року на 95570,00грн., нараховано до сплати в бюджет податок на додану вартість за травень 2007р. в сумі 25166,00грн.

14.08.2007р. відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення: №/0 про донарахування податку на додану вартість в сумі 122971,00грн.; №/0 про завищення бюджетного відшкодування в сумі 95570,00грн., (том 1, аркуші справи 31, 32).

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки, у якому згідно з пунктом 1.7 розділу 1 та пунктом 2 розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 16.08.2005р. №327, зазначено, що факти виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, що підтверджують наявність зазначених фактів та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту виявлених порушень є підстави для визначення платнику податкових зобов’язань.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підставою для нарахування податку на додану вартість в сумі 122971,00грн. (за квітень 2007р. на суму 73147,00грн., за травень 2007р. на суму 49824,00грн.) та для зменшення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок платника податків по декларації за травень 2007року на 95570,00грн. стали наступні обставини.

Матеріали справи свідчать, що позивач 17.05.2007р. направив на адресу відповідача декларацію з податку на додану вартість за травень 2007р., в якій в розділі «розрахунки з бюджетом за звітний період» визначена сума від’ємного значення податку на додану вартість поточного звітного періоду в сумі 95570,00грн., яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку. Також, разом із декларацією з податку на додану вартість позивачем направлено і заяву про повернення суми бюджетного відшкодування.

Отже, оскільки заявлена Відкритим акціонерним товариством «Науково-виробниче об’єднання «Йодобром» до відшкодування з бюджету сума податку на додану вартість є менше 100 тис.грн., то у відповідача не було правових підстав для проведення перевірки в порядку частини 6 пункту 9 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Суд приходить до висновку, що позивач не порушив приписи Закону України «Про податок на додану вартість» при формуванні сум податкового зобов’язання і податкового кредиту при визначенні від’ємного значення за травень 2007р., оскільки сума 95570,00грн. згідно платіжним дорученням сплачена повністю і рівна сумі податку, фактично сплаченій одержувачем товарів в попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів.

Право на відшкодування від’ємного значення податку на додану вартість є матеріальним правом позивача, захист якого гарантований законом.

Згідно з частиною 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Такі міжнародні договори підлягають переважному застосуванню перед актами національного законодавства (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори України»).

Таким міжнародним договором у даному випадку є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до названої Конвенції ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства. Встановлено також виняток, відповідно до якого позбавлення майна держава може передбачити, якщо це необхідно для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Це означає, що статтю 1 Першого протоколу слід розуміти так, як вона розуміється в практиці Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, у багатьох рішеннях Європейського Суду з прав людини під майном розуміється будь-який економічний актив. Наприклад, у справі «Шмалько проти України» Європейський Суд з прав людини кваліфікував тривале невиконання судового рішення на користь заявника як втручання у його право на мірне володіння майном у розумінні статті Першого протоколу.

У даному випадку неправомірне зменшення бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 95570,00грн. передбачає вилучення у позивач грошових коштів у зазначеній сумі. Це дає підстави для кваліфікації спірного податкового повідомлення-рішення відповідача, як його втручання у право власності позивача.

У даному випадку дії позивача не завдають будь-якої шкоди інтересам держави, суспільства або споживачів. За відсутності такої шкоди чи загрози її завдання у позивача порушено право власності на законний намір мати можливість користуватися своєю власністю, а саме, своєчасно, в повному об’ємі і в порядку, визначеному законом, одержати дане бюджетне відшкодування. Слід також враховувати, що актом перевірки від 07.08.2007р. №1234/23-01 не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про намагання позивача приховати доходи.

Викладене дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини спірне податкове повідомлення-рішення від 14.08.2007р. №1/0 підлягає визнанню нечинним.

Відповідач встановив заниження податкових зобов’язань у квітні 2007р. на суму 73147,00грн. по об’єкту нерухомості, який був реалізований пов’язаній особі - керівнику – голові правління Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Йодобром» Нелюбіну Борису Вікторовичу, який працює з 28.06.1996р. по день підписання акту перевірки.

Як вбачається із акту перевірки, Нелюбін Б.В. придбав спарений домик №7-8, розташований на базі відпочинку «Прибой» м. Саки, вул. Морська, буд. 4 вартістю 65583,33грн. без податку на додану вартість, загальна вартість реалізації склала 78700,00грн. Реалізацію проведено згідно податкової накладної №25 від 12.04.2007р., отриманої від приватної особи.

Відповідачем встановлено заниження податкових зобов’язань у травні 2007р. по реалізації об’єкту нерухомості (домик на базі відпочинку «Прибой» Нефеду Роману Борисовичу згідно договору купівлі-продажу від 24.04.2007р. ВЕЕ №240395. Нефед Р.Б. купив у позивача спарені корпуса №5-6, що знаходяться за адресою: м. Саки, вул.Морська,буд.4, сектор №16.

Як свідчать матеріали справи, позивач уклав договір №К-09/06 на проведення незалежної оцінки від 25.12.2006р. майна, яке продається, з Товариством з обмеженою відповідальністю центр «Даор» м.Дніпропетрівськ, яке має сертифікат Фонду Державного майна України від 15.06.2005р. №3726/05, а також свідоцтво про реєстрацію в держаному реєстрі оцінщиків від 21.06.2005р. №3273 на проведення майнової оцінки нерухомості.

Товариством з обмеженою відповідальністю центром «Даор» проведено оцінку майна, яке продається, а саме: домиків бази відпочинку «Прибой». Згідно звіту про ринкову вартість домиків бази відпочинку №5-6, №7, які належали позивачу, склала 254088,00грн.

Згідно статтям 43, 44 Господарського кодексу України підприємство - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, здійснювана суб’єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів в одержання прибутку. Підприємство здійснюється на основі вільного вибору видів підприємницької діяльності, комерційного розрахунку і власного комерційного ризику.

Суб’єкти підприємницької діяльності мають право без обмеження здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. Незаконне втручання й перешкоджання господарської діяльності суб’єктів господарювання з боку органів державної влади, їхніх посадових осіб при здійснені ними державного контролю і нагляду забороняються (стаття 19 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно поданої заявки від 19.07.2007р. №5357/10/23-01 укладений договір між відповідачем і Представництвом Регіонального підприємства Торгово-Промислової палати Криму в м. Євпаторії на проведення оцінки майна. Відповідно до звіту ОЕ-755 від 23.07.2007р. про ринкову вартість домиків бази відпочинку «Прибой» №5-6, №7-8, які належали позивачу, ринкова вартість об’єктів оцінки становить 1720779,00грн. без врахування податку на додану вартість, у тому числі: домик №5-6 в сумі 858138,00грн., домик №7-8 в сумі 862641,00грн. Враховуючи дані звіту від 23.07.2007р. відповідач прийшов до висновку про заниження податкових зобов’язань у квітні, травні 2007р. при реалізації нерухомості.

Застосовуючи рівень «звичайних цін» відповідач не прийняв до уваги, що згідно з підпунктом 1.20.10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» донарахування податкових зобов’язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов’язань за непрямими методами.

Непрямі методи визначення сум податкових зобов’язань застосовуються виключно при наявності обставин, передбачених пунктом 4.3 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Рішення про застосування непрямих методів визначення сум податкових зобов’язань приймає керівник органу державної податкової служби, в якому обов’язково визначаються підстави його прийняття.

Результати перевірки, яка здійснюється з метою визначення сум податкових зобов’язань непрямими методами, оформлюється актом перевірки, який затверджується особою, яка прийняла рішення про застосування непрямих методів.

Відповідачем не надані докази, які підтверджують прийняття рішення про застосування непрямих методів визначення сум податкових зобов’язань начальником Сакської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим.

Суд приходить до висновку, що донарахування позивачу податку на додану вартість в сумі 122971,00грн. та зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 95570,00грн. згідно спірним податковим повідомленням-рішенням є неправомірними і висновки акту перевірки згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України мали бути підтверджені відповідачем.

Суд приходить до висновку, що донарахування позивачу податку на додану вартість в сумі 122971,00грн. та зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 95570,00грн.згідно спірним податковим повідомленням-рішенням є неправомірним і висновки акту перевірки згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України мали бути підтверджені відповідачем.

У зв’язку з чим суд дійшов висновку, що акт перевірки від 07.08.2007р. №1234/2301, як доказ у справі, одержано з порушенням закону.

Відповідно до частини 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 69,70,86 Кодексу адміністративного судочинства України судом не приймається акт перевірки від 07.08.2007р. №1234/2301, як доказ встановлення факту порушення позивачем Закону України «Про податок на додану вартість» і ще із тих підстав, що висновки, викладені у акті перевірки, не підтверджені відповідними доказами. В акті перевірки не вказано, які саме документи обліку відсутні і які повинні підтверджувати розрахунки, які приведені у деклараціях.

Згідно зі статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому суд виходить з того, що акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення, тому повинен містити вичерпні елементи його складу і підтверджуватись первинними документами. Інші докази, окрім акту перевірки, що підтверджували б факт вчинення позивачем зазначеного порушення, відповідачем суду не надані через їх відсутність.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначена норма кореспондується із приписами частини 2 статті 19 Конституції України.

Статтею 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, доказів правомірності і законності дій відповідача при проведенні перевірки, а також обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем суду не надано. Висновки перевіряючих, що викладені у акті перевірки, не підкріплені ніякими доказами і носять характер суб’єктивних припущень.

За таких умов факти вказаних порушень слід вважати неналежно встановленими, отже, визначення позивачу податкових зобов’язань з податку на додану вартість в сумі 122971,00грн. та зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 95570,00грн. згідно спірним податковим повідомленням-рішенням неправомірно.

Крім того, в порушення Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, (затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001р.№253, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.07.2001р. за №567/5758), у спірних податкових повідомленням-рішенням не вказане повне найменування платника податків, (том 1, аркуші справи 31,32).

Відповідно до Роз’яснень Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» від 26.01.2000р. №02-5/35 (з подальшими змінами) підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та /або визначеної законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення прав та охоронюваних законом інтересів підприємства – позивача у справі.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче об’єднання «Йодобром» в повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 15 січня 2008року.

У повному обсязі постанову складено 21 січня 2008 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити повністю.

2. Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Сакської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим від 14.08.2007р. №/0.

3. Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Сакської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим від 14.08.2007р. №/0.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче об’єднання «Йодобром», (96500, АР Крим, м. Саки, вул. Заводська, 86, рахунок 91 у ВАТ Державний ощадний Банк України, відділення №4573 м. Саки, МФО 384180, ідентифікаційний код у ЄДРПО України 04836770) 3,40грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.