ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.02.08 Справа № 11/6

Суддя Сало І.А.

При секретарі судового засідання Легуцькому І.А.

За позовом: Державного підприємства Міністерства оборони України „Львівський лісокомбінат”, м.Львів

До відповідача: Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району, м.Яворів Львівської області

Про стягнення заборгованості в розмірі 5972,00грн.

Представники:

Від позивача –Максимонько-юр. доручення № 21 від 31.01.2008року

Від відповідача - Балух-предст. доручення № 1075 від 19.10.2007року

Сторонам, які беруть участь у справі, роз’яснено зміст ст.22 ГПК України, а саме їх процесуальні права та обов’язки, зокрема, право заявляти відводи.

Суть спору:

Позов заявлено Державним підприємством Міністерства оборони України „Львівський лісокомбінат” до Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення із останнього 5972,00грн. боргу.

Від здійснення технічного запису судового процесу сторони відмовились.

В процесі розгляду справи суд встановив наступне:

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно ордерів на відпуск продукції:

- № 1105 від 14.09.2004р.;

- № 1404 від 04.11.2004р.;

- № 1405 від 04.11.2004р.

по довіреностях:

-          серії ЯЗЮ № 261291 від 14.11.2004р.;

-          серії ЯЗЮ № 261247 від 30.11.2004р.;

-          серії ЯЗЮ № 261247 від 30.11.2004р.

відповідач отримав від позивача продукцію на суму 5972,00грн., за яку останній не розрахувався.

15.05.2007року сторонами підписано акт звірки розрахунків, відповідно до якого сума боргу складає 5972,00грн.

Відповідач проти позову не заперечує, пояснюючи зволікання в оплаті недостатнім фінансуванням за перод з 2004-2007р.р.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника сторони, суд вважає позовні вимоги підтвердженими матеріалами справи та такими що підлягають до задоволенню з огляду на наступне:

Позивачем поставлено товар відповідачу на підставі ордерів на відпуск продукції (копії яких долучено до матеріалів справи). Дані правовідносини, за своєю суттю є разовими договорами поставки, оскільки однією із сторін угоди виступає постачальник (продавець), другою –отримувач (покупець); Відповідно до ч.1 ст.263 Господарського кодексу України, господарсько-торгівельною діяльністю є діяльність, що здійснюється суб»єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг. Ч.1 ст. 264 зазначає, що матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного так і придбаних у інших суб»єктів господарювання, здійснюється суб»єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу. Укладення разового договору поставки підтверджується відповідними ордерами та довіреностями. Згідно приписів ч.1 ст. 665 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов”язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов”язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму в розмірі, встановленому домовленістю, відповідно до ст. 632 ЦКУ. Моментом виконання обов”язку продавця передати товар покупцеві є накладна, яка є і доказом отримання останнім товару. Ст. 692 ЦК України покладає на покупця обов”язок оплатити товар після його прийняття. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплату товару. Ціна товару вказана у відповідних ордерах.

Згідно частини 2 ст.509 ЦК України, зобов’язання виникають з підстав, вказаних у ст.. 11 ЦК України, у тому числі з угод, передбачених законом, а також із угод, хоча і не передбачених законом, але не суперечних йому. Виникнення прав та обов’язків пов’язано з юридичними фактами, які підтверджують виникнення між сторонами правовідносин. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, у силу яких Державне підприємство Міністерства оборони України „Львівський лісокомбінат”, а Яворівська квартирно-експлуатаційна частина району зобов’язалась провести оплату, при цьому строк оплати сторонами визначений не був.

23.10.2007р. позивачем надіслано відповідачу вимогу № 213 про сплату боргу в сумі 5972,00грн., яка була залишена останнім без реагування та задоволення.

Відповідно ч.5 ст. 7 ГПК України підприємства та організації, що одержавли претензію, зобов”язані задовольнити обґрунтовані вимоги заявника. Ст. 530 ЦК України передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов”язку не встановлений або визначений момент пред”явлення вимоги, вредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати обов"язок у семиденний строк від дня пред”явлення вимоги, якщо обов”язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене, вимоги позивача правомірні.

Судові витрати слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 116 ГПК України,

суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Стягнути з Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району, вул..Львівська, 19, м.Яворів Львівської області () на користь Державного підприємства Міністерства оборони України „Львівський лісокомбінат”, м.Львів, вул. Луганська, 3 () 5972,00грн., основного боргу, 102,00грн. держмита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Суддя                                                                                           Сало І.А.