ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" січня 2008 р.

Справа № 33/330-07-8445

За позовом: державного підприємства санаторій „Зелена гірка” Міністерства

охорони здоров’я України, м. Одеса

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю „Єднання часу”,

м. Одеса

про визнання недійсним договору

Суддя Мазур Д.Т.

За участю представників сторін:

від позивача: Манушин В.О., довіреність у матеріалах справи;

від відповідача: не з’явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення за № 3113029 від 08.01.08р.

СУТЬ СПОРУ: позивачем у справі заявлені вимоги про визнання недійсним інвестиційного договору з відповідачем від 29 липня 2004 року.

Позивач у справі надав пояснення про відсутність у підприємства правоустановчих документів на земельну ділянку, зазначену у інвестиційному договорі від 29 липня 2004 року та просив суд розглянути спір за наявними матеріалами у справі.

Враховуючи, що позивачем не виконана ухвала господарського суду області від 16 листопада та 20 грудня 2007 року щодо визначення правового статусу Міністерства охорони здоров’я України, оскільки відповідно до положень ст. ст. 26; 27 ГПК України учасниками судового процесу можуть бути треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору та/або треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, господарським судом не приймалась ухвала про залучення до участі у розгляді справи Міністерства охорони здоров’я України.

Повідомлений належним чином про дату, місце та час розгляду справи за позовом санаторію „Зелена гірка” про визнання недійсним договору, відповідач у справі не скористався правом на скерування відзиву господарському суду та позивачу у справі, причини неявки у судове засідання не повідомив, у зв’язку з чим, відповідно до положень ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

29 липня 2004 року державним підприємством дитячий санаторій „Зелена гірка” та товариством з обмеженою відповідальністю „Єднання часу” укладено, погоджений з Міністерством охорони здоров’я України, інвестиційний договір про зміцнення матеріально-технічної бази санаторію.

Відповідно до умов договору дитячий санаторій „Зелена гірка” створює ТОВ „Єднання часу” сприятливі умови для отримання у користування земельної ділянки площею 6,4 га на якій розташовано санаторій, шляхом відмови від неї та оформлення клопотання до органів місцевої влади про переоформлення її на товариство, а ТОВ „Єднання часу” здійснює фінансування ремонтних робіт та реконструкцію об’єктів визначених санаторієм на суму до 4-х млн.грн.

Згідно положень ст. ст. 125-126 Земельного кодексу України, право власності та/або постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди землі і його державної реєстрації.

Право власності і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом міністрів України.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документу, що посвідчує право на неї, та держаної реєстрації забороняється.

Умови дійсності правочину випливають з його визнання як правомірної юридичної дії суб’єктів цивільного права, направленого на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями ст. 203 ЦК України поряд з іншими критеріями дійсності правочину визнана його відповідність чинному законодавству, а також моральним засадам суспільства, наявність відповідного обсягу дієздатності у особи яка вчиняє правочин.

Невиконання зазначених умов та/або невідповідність правочину змісту ст. 203 ЦК України тягне за собою недійсність правочину, який не породжує юридичних наслідків для його учасників, тобто не тягне за собою виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків, крім тих які пов’язані з недійсністю правочину.

Відповідно до вимог ст. ст. 78; 92 ЗК України право володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою належить тільки її власникам. Право постійного користування земельною ділянкою –це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності.

Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності, тобто право володіння, користування набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Із пояснень державного підприємства дитячий санаторій „Зелена гірка” вбачається, що у підприємства відсутній державний акт на право власності та/або постійного користування земельною ділянкою, на якій розташований санаторій.

За вказаних обставин укладення дитячим санаторієм „Зелена гірка” угоди, що передбачає зобов’язання підприємства по розпорядженню земельною ділянкою площею 6,4 га на користь ТОВ „Єднання часу” не відповідає вимогам ст. 90 ЗК України, оскільки право на продаж, або в інший спосіб відчуження земельних ділянок, належить тільки їх власникам.

Відповідно до положень ст.207 ГК України господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідома суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Виконання господарського зобов’язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю, або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи що державним підприємством дитячий санаторій „Зелена гірка” порушена господарська компетенція при укладенні договору від 29 липня 2004 року з ТОВ „Єднання часу”, оскільки держпідприємство не є власником земельної ділянки стосовно якої укладено інвестиційний договір, позовні вимоги у справі підлягають задоволенню.

Судові витрати у справі покладаються на позивача і відповідача у рівних частинах.

Керуючись ст. 207 ГК України, ст. ст. 49, 82-84 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги у справі задовольнити.

2.          Визнати повністю недійсним інвестиційний договір від 29 липня 2004 року, укладений державним підприємством дитячий санаторій „Зелена гірка” (м. Одеса, вул. Дача Ковалевського,89) та товариством з обмеженою відповідальністю „Єднання часу” (м. Одеса, вул.Катерининська,27).

3.          Стягнути з ТОВ „Єднання часу” (м. Одеса, вул.Катерининська,27) на користь державного підприємства дитячий санаторій „Зелена гірка” (м. Одеса, вул. Дача Ковалевського,89) 42 (сорок дві) грн. 50 коп. –державного мита, 59 (п’ятдесят дев’ять) грн. 00 коп. –судових витрат на ІТЗ судового процесу.

Наказ видати у порядку ст.116 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили у порядку ст.85 ГПК України.

Суддя Мазур Д.Т.