ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 30/139

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: головуючого, судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Палій В.М., за участю представників сторін О.Константінової (дов. від 10.12.07), Е.Палій (керівник), М. Матяшевича (дов. від 15.02.07), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-технічний центр профілактики здоров’я людини” на рішення господарського суду м. Києва від 23 травня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19 вересня 2007 року у справі № 30/139 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпряночка” до товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-технічний центр профілактики здоров’я людини” про розірвання договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю “Дніпряночка” звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-технічний центр профілактики здоров’я людини” про розірвання договору оренди з підстав невиконання його умов.

В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та додатково просив суд виселити відповідача.

Рішенням господарського суду м. Києва від 23 травня 2007 року (суддя Т. Ващенко), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 вересня 2007 року, позов задоволено.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Науково-технічний центр профілактики здоров’я людини” просить судові акти в даній справі скасувати з підстав неправильного застосування судами приписів статей 526, 651, 782 Цивільного кодексу України та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Дніпряночка” просить судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено, що 1 листопада 2005 року товариство з обмеженою відповідальністю “Дніпряночка” та товариство з обмеженою відповідальністю “Науково-технічний центр профілактики здоров’я людини” уклали договір оренди нежитлових приміщень.

Умовами договору сторони передбачили, що орендар повинен своєчасно сплачувати орендну плату та рахунки орендодавця по компенсації витрат на комунальне забезпечення об’єкту оренди (пункти 4.3.2 і 4.3.9 договору).

Орендні платежі вносяться до 5 числа поточного місяця шляхом перерахування грошових коштів в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця (пункт 3.2 договору).

Термін дії договору-364 календарні дні з моменту передачі орендарю об’єкта оренди.

Об’єкт оренди був переданий відповідачеві відповідно до акта від 1 листопада 2005 року.

З підстав несплати орендної плати та комунальних платежів за користування об’єктом оренди у листопаді і грудні 2006 року, орендодавець листом від 10 січня 2007 року повідомив контрагента про закінчення строку дії договору та розірвання договору.

Установивши, що відповідач не сплатив орендної плати та комунальні платежі у листопаді і грудні 2006 року, а також у січні, лютому і березні 2007 року, господарський суд, застосувавши до спірних правовідносин статтю 188 Господарського кодексу України та статті 611 і 651 Цивільного кодексу України, задовольнив позов.

Переглянувши рішення в апеляційному порядку, господарський суд установив, що відповідач відповідно до умов договору сплатив орендну плату за листопад і грудень 2006 року, про що свідчать платіжні доручення № 110 від 5 грудня 2006 року та № 104 від 3 листопада 2006 року, але не сплатив її за користування об’єктом оренди у січні, лютому і березні 2007 року, а також не сплатив комунальні платежі і за цих обставин залишив рішення в силі.

Як вбачається з матеріалів справи, орендар продовжував користуватися об’єктом оренди після закінчення строку договору, проти чого орендодавець не заперечував і відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України договір вважається поновленим.

За змістом статті 782 Цивільного кодексу України якщо орендар не вносить плату за користування об’єктом оренди протягом трьох місяців підряд орендодавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення об’єкта оренди. У такому разі договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення про відмову від договору.

Проте позивач від договору оренди не відмовився, а подав позов про його розірвання.

Відповідно до частини третьої статті 291 Господарського кодексу України на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Підстави дострокового розірвання договору зазначені у статті 783 Цивільного кодексу України.

Водночас частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Пунктом 6.3. договору оренди сторони встановили, що орендодавець має право на дострокове розірвання договору у випадку, якщо орендар не вносить орендну плату протягом одного місяця.

Оскільки стаття 291 Господарського кодексу України не містить імперативу стосовно диспозитивної поведінки учасників договірних відносин, у позивача були правові підстави вимагати дострокового розірвання договору оренди.

За змістом статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору оренди орендар зобов’язаний негайно повернути орендодавцеві об’єкт оренди.

За таких обставин колегія суддів вважає, що господарські суди дійшли правильних висновків про задоволення позову.

Не врахування господарськими судами при вирішенні спору спеціальних норм господарського і цивільного законодавства, які регулюють припинення договору оренди в їх сукупності з умовами договору щодо додаткових підстав для його розірвання не призвело до неправильного вирішення спору по суті заявлених вимог, а відтак не є підставою для скасування прийнятих у справі рішень.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 23 травня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19 вересня 2007 року у справі №30/139 залишити без змін з урахуванням мотивувальної частини даної постанови, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-технічний центр профілактики здоров’я людини” залишити без задоволення.

Головуючий, суддя

М. В. Кузьменко

Суддя

І. М. Васищак

Суддя

В. М. Палій