ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.08                                                                                           Справа№ 19/411А

За позовом: ДТГО "Львівська залізниця", м.Львів;

До Відповідача: ДПІ у м.Ужгороді, м.Ужгород;

Про: скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 20.11.2007р.

В судовому засіданні взяли участь Представники:

Позивача: Завалишин Ю.О. –предст., дов.№ НЮ-63 від 01.01.2008р.

Відповідача: Попельський С.М. –предст., дов. №284/9/10 від 10.01.2008р.

Суддя: Левицька Н.Г.

Секретар судового засідання: Байко А.Я.

Представникам Сторін, які взяли участь у справі, роз’яснено їх права та обов’язки, передбачені ст.ст.49,51 КАС України, в тому числі право заявляти відводи.

Суть спору:

Позовні вимоги заявлено ДТГО "Львівська залізниця", м.Львів до Відповідача: ДПІ у м.Ужгороді, м.Ужгород про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 20.11.2007р.

Обставини справи:

Ухвалою суду від 24.12.2007р. судом відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання на 07.02.2008р.

Ухвалою суду від 07.02.2008р. попереднє судове засідання відкладено на 18.02.2008р.

Ухвалою суду від 18.02.2008р., за наслідками попереднього судового засідання, суд, з’ясувавши необхідні для розгляду справи питання, прийшов до висновку про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду на 27.02.2008р.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та Доповненні до позовної заяви від 07.02.2008р. №НПЕ-10/20.

В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, Доповненнях до позовної заяви від 07.02.2008р. №НПЕ-10/20 та 07.02.2008р. б/н, Додаткових поясненнях від 18.02.2008р. №ВПК-10/25 та від 20.02.2008р. №ВПК-10/32.

Зокрема, Позивач просив визнати нечинним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.11.2007р. №/0, за яким Відповідач намагається стягнути в якості податкового зобов’язання платіж, не передбачений чинним законодавством; визнати нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Ужгороді від 12.12.2007р. №/1, винесене за наслідками апеляційного оскарження первинного податкового повідомлення-рішення.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у Письмових запереченнях від 15.02.2008р. №3976/9/10, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у зв’язку із винесенням ДПІ у м.Ужгороді податкового повідомлення-рішення від 12.12.2007р. № /1, податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Ужгороді від 20.11.2007р. №/0 вважається відкликаним з 12.12.2007р., у зв’язку з чим Позивачем у попередньому засіданні зменшено розмір позовних вимог з проханням визнати нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Ужгороді від 12.12.2007р. №/1.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Сторін, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне:

ДПІ у м.Ужгороді проведено позапланову комплексну документальну перевірку відокремленого підрозділу "Станція Ужгород" Державного територіально-галузевого об’єднання "Львівська залізниця", м.Львів з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006р. по 30.06.2007р.

За результатами перевірки складено Акт від 08.11.2007р. за №2694/23-110/01059900, в якому визначено порушення пп. 19.2а ст. 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", в результаті чого виникла недоїмка податку з доходів фізичних осіб в сумі 2213,25 грн.

Зокрема, перевіркою встановлено помилки в обчисленні податку з доходів фізичних осіб, у зв'язку із неоподаткуванням сум надбавок за роз'їзний характер робіт.

На підставі Акту перевірки, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення 20.11.2007р. № /0, яким Позивачу визначено податкове зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 6639,75 грн., в т.ч. основний платіж –2213,25грн. та штрафні (фінансові) санкції –4426,50грн.

За наслідками апеляційного оскарження первинного податкового повідомлення-рішення, ДПІ у м.Ужгороді винесено податкове повідомлення-рішення від 12.12.2007 року № /1, яким Позивачу визначено податкове зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 6630,00 грн., в т.ч. основний платіж –2210,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції –4420,00 грн.

При прийнятті Постанови суд виходив з наступного:

Відповідно до вимог п. 19.2 а ст. 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Відповідно до абзацу 3 п. 1.1. ст. 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" під терміном "заробітна плата" розуміються також інші заохочувальні та компенсаційні виплати або інші виплати та винагороди, які виплачуються (надаються) платнику податку, у зв'язку із відносинами трудового найму.

Частиною 3 ст. 2 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що до інших заохочувальних та компенсаційних виплат відносяться виплати у формі винагороди за наслідком роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсації та інші грошові та матеріальні виплати, які не передбачені актами діючого законодавства, або які здійснюються поза установленими вказаними актами норми.

Пунктом 1.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики від 13.01.2004р. № 5, визначено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. Фонд оплати праці складається з:

- фонду основної заробітної плати (п. 2.1. розділу 2 Інструкції);

- фонду додаткової заробітної плати (п. 2. 2. розділ 2 Інструкції);

- інших заохочувальних та компенсаційних виплат (п. 2. 3. розділ 2 Інструкції).

Пунктом 3.16. розділу 3 Інструкції зі статистики заробітної плати визначено, що до фонду оплати праці не належать надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер у розмірах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 490 від 31.03.1999р. "Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджуваних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний характер".

Постановою Кабінету Міністрів України № 490 від 31.03.1999р. встановлено, що надбавки до тарифних ставок і посадових окладів працівників, робота яких має роз'їзний характер встановлюється у розмірах, передбачених Колективним договором або за погодженням із замовником і не можуть перевищувати граничні норми витрат, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999р. "Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном". А для працівників, робота яких проводиться постійно в дорозі або має роз'їзний характер за межами України граничний розмір надбавок не повинен перевищувати 80 відсотків граничних норм добових витрат, установлених для відряджень за кордон.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 490 від 31.03.1999р. передбачено, що витрати на проїзд до місця проживання і назад, а також на найом житлового приміщення зазначеним працівникам відшкодовуються в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999р. "Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном".

Норми відшкодування витрат для відряджень в установлені Постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999 року "Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном" лише у вигляді добових. Отже, надбавки за роз'їзний характер роботи фактично замінюють відшкодування на добові витрати.

Згідно із загальними положеннями Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства фінансів № 59 від 13.03.1998р., окремим видом витрат, які не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (видатки на харчування інших особистих потреб фізичної особи), норми яких встановлено Постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999р. "Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном", а витрати на проїзд та проживання відшкодовуються лише за наявності підтверджуючих документів, що передбачено і в Постанові Кабінету Міністрів України № 490 від 31.03.1999р.

Таким чином, якщо робота працівника носить роз'їзний характер, його поїздки не вважаються відрядженням з їх відповідним оформленням. При цьому, виплата відповідних надбавок прирівнюється, за своєю сутністю, до виплати добових відрядженому і, відповідно до вимог п.п.4.3.2. п.4.3. ст. 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", - не відноситься до складу доходів фізичних осіб, які підлягають оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Відповідно до вимог п.п 4.3.2 п. 4.3 ст. 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" ,- до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включається сума коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, з урахуванням вимог пункту 9.10 статті 9 цього Закону.

Таким чином, виплати за роз'їзний характер роботи за своєю сутністю та призначенням аналогічні до добових витрат при відрядженні. В свою чергу, добові витрати не є об’єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб, а тому і виплати за роз'їзний характер роботи не можуть оподатковуватись податком з доходів фізичних осіб, оскільки такі виплати є компенсацією за роз'їзний характер роботи, а не доходом працівника.

Слід зауважити, що процедура виплати такої компенсації на залізничному транспорті врегульована "Положенням про порядок і умови відшкодування витрат працівникам залізничного транспорту, робота яких постійно проходить в дорозі або має роз’їзний характер, а також при службових поїздках в межах обслуговуваних дільниць, в тому числі при роз’їздах за межі України", затвердженим Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" від 10.06.2002р. № 285-Ц.

Відповідно до зазначеного Положення, працівникам, робота яких постійно проходить в дорозі або має роз’їзний характер, а також при службових поїздках в межах обслуговуваних дільниць виплачується надбавка в розмірі 50% добових, встановлених при відрядженнях в межах України, за кожну добу знаходження в роз’їздах. При цьому час, проведений працівниками в поїздці, включаючи працівників, які обслуговують приміські поїзди, та роз’їздах, який складає 12 і більше годин, але менше цілої доби, враховується як одна доба.

Відповідно до п.8 цього Положення підставами для виплати надбавки являються відомість обліку роз’їздів (ф. ФРУ-12), маршрутні листки, план-графіки, журнали обліку тощо, тобто ті документи, які підтверджують виїзди і їх тривалість, причому форми документів, які підтверджують виїзд і його тривалість, визначаються керівником підприємства чи відокремленого підрозділу.

Виплати за роз'їзний характер роботи проводяться лише на підставі документів, що підтверджують факт роз’їзної роботи, зокрема, відомостей (форма ФРУ № 12).

У Листі ДПА України від 08.06.2004р. N 4528/6/17-3116, зазначено, що надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, що виплачуються у розмірах, передбачених колективними договорами або за погодженням із замовником, але не вище граничних норм витрат, понесених у зв'язку з відрядженням (зокрема, добових витрат), встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999р. N 663 "Про норми відшкодування витрат на відрядження у межах України та за кордон", Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998р. N 59, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 31.03.1998р. N 218/2658, - не є об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб з підстав, встановлених пп. 4.3.2 п. 4.3 ст. 4 Закону.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що відповідачем неправомірно донараховано податок з доходів фізичних осіб на виплати за роз’їзний характер роботи, а тому позовні вимоги про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м.Ужгороді від 12.12.2007р. № /1 є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Виконуючи вимоги ст. 151 КАС України, після з’ясування всіх обставин у справі та перевірки їх доказами, головуючим у судовому засіданні надано Позивачу можливість дати додаткові пояснення.

Після закінчення з’ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, керуючись вимогами ст. 152 КАС України, Позивач взяв участь в судових дебатах, в ході яких представник Позивача підтвердив свої правові позиції відносно предмету спору.

Після закінчення судових дебатів судом оголошено перерву для виходу до нарадчої кімнати для ухвалення постанови, згідно із вимогами ст.ст. 153, 154 КАС України.

Враховуючи те, що спір виник з вини Відповідача –судові витрати слід покласти на останнього.

Керуючись статтями 6-12, 69-71, 86, 137, 158, 159-163, 167 та п. 6 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України,-

Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позовні вимоги задоволити.

2. Податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Ужгороді № /0 від 20.11.2007р. визнати нечинним і скасувати.

3. Стягнути з ДПІ у м.Ужгороді (м.Ужгород, вул.Духновича, 2) на користь ДТГО "Львівська залізниця" (м.Львів, вул.Гоголя, 1, код ЄДР 01059900) 3,40грн. сплачених судових витрат.

Виконавчий лист видати відповідно до вимог ст.ст. 258,259 КАС України.

Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу IV КАС України.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя