ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 12/17

05.02.08

За позовом                    Товариством з обмеженою відповідальністю «Холдингова

компанія «Системні інвестиції»

До                              Акціонерного товариства закритого типу «Топаз-

Електронікс»

Про                              стягнення 3 301 968,05 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача                    Скрипник С.В. –предст. (дов. б/н від 18.01.08 р.)

Від відповідача          Старченко В.Ю. –ген. директор (протокол б/н від

27.08.03р.)

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства закритого типу «Топаз-Електронікс»про стягнення заборгованості у розмірі 3 301 968,05 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору позики (поворотної фінансової допомоги) від 26.12.06 р.

Ухвалою суду від 24.01.08 р. за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 12/17 та призначено розгляд справи на 05.02.08 р.

В судовому засіданні 05.02.08 р. представником відповідача подано відзив вих. № 9 від 04.02.08 р. відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з наступних підстав.

Станом на 02.07.07 р. відповідачем повернено частину позики у розмірі 12 542, 97 грн., тобто, частково грошові кошти, отримані у позику, повернені, відповідно, договірні зобов'язання частково виконані. Щодо решти суми заборгованості, то на даний час у відповідача відсутні на рахунку кошти, необхідні для повернення позики повністю. Відповідач вважає, що це підтверджує відсутність його вини у неповерненні коштів, а тому відповідно до ч. 1 ст.614, ч.2 ст.1166 ЦК України вимоги позивача не підлягають задоволенню. Крім того, відповідачу стало відомо про претензії до здійснення своїх повноважень виконавчим органом товариства з боку окремих акціонерів АТЗТ "Топаз-Електронікс". За таких обставин виплата значних коштів без проведення загальних зборів акціонерів є недоцільною, так як це може посилити невдоволення акціонерів. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що викладені в позовній заяві твердження є безпідставними.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.06 р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики (поворотної фінансової допомоги) /надалі –Договір/.

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач зобов'язується надати відповідачу безвідсоткову позику (поворотну фінансову допомогу) в грошовій формі в національній валюті України, а останній зобов'язується повернути позику у визначений даним Договором строк.

П. 2.1. Договору передбачено, що загальна сума позики за даним Договором становить до 3 500 000 грн.

Згідно із п.2.1, п. п. 3.1-3.3 Договору, за період з 26.12.2006р. по листопад 2007 р. включно позивачем перераховано на рахунок відповідача кошти у розмірі 3 314 511, 02 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

Відповідно до п.4.1. Договору, строк позики встановлено до 15.12.2007р.

П. 5.1. Договору зазначено, що позичальник зобов’язується повернути суму отриманих у позику коштів до закінчення строку, вказаного в п. 4.1 Договору, одним або декількома платежами.

02.07.07 р. відповідачем повернуто частину позики у розмірі 12 542, 97 грн.

Решту позики у сумі 3 301 968, 05 грн. відповідачем не повернуто.

Дана заборгованість відповідача у розмірі 3 301 968, 05 грн. грн. підтверджується також і актом звірки взаєморозрахунків за Договором від 26.12.06 р., що підписаний уповноваженими особами сторін.

З метою досудового врегулювання спору позивач 17.12.07 р. на адресу відповідача направив претензію з вимогою погасити заборгованість.

Відповідач заборгованість не погасив.

У відповіді на претензію від 21.12.07 р. зазначив, що "на даний час у нашого підприємства відсутні на рахунку кошти, необхідні для повернення решти позики, у зв’язку із чим Ваша претензія не може бути задоволена".

Станом на день розгляду спору заборгованість відповідача становить 3 301 968, 05 грн. грн.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного Кодексу України, виникли цивільні права та обов’язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати всій обов’язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов’язання.

Згідно до с. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, факт порушення відповідачем договірних зобов’язань судом встановлено.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Відсутність коштів у відповідача не звільняє його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Щодо згоди акціонерів, то відповідач не потребує її отримання для виконання договірних зобов'язань, крім того, статут відповідача відносить дане питання до компетенції виконавчого органу.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі становить 3 301 968, 05 грн. грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати: державне мито і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 11, 526, 527, 610, 612, 615, 617 ЦК України, ст. ст. 173, 193 ГК України, ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Акціонерного товариства закритого типу «Топаз-Електронікс»(01004, м. Київ, вул. Басейна, 5Б, Код 25202319, р/р 001 в філії АБ "Південний" м. Києва, МФО 320917, а у випадку відсутності коштів –з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Системні інвестиції»(01054, м. Київ, вул. О.Гончара, 90/92/1, Код 32596714, р/р 0038 філія АКІБ «УкрСибБанк» Київське регіональне управління) заборгованість у розмірі 3 301 968 (три мільйона триста одна тисяча дев’ятсот шістдесят вісім) грн. 05 коп., 25500 (двадцять п’ять тисяч п’ятсот) грн. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4.          Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня прийняття.

Суддя                                                                                                    Л.В.Прокопенко