ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

06.11.2008р.
Справа №9/201-14/360

за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

до
Відкритого акціонерного товариства "Банк "Фінанси і кредит",
вул. Артема, 60,             м. Київ,
04050 в особі Філії "Придніпровське регіональне управління Відкритого
акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", вувул.
Леніна, 65, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39800

третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача громадянин ОСОБА_2, АДРЕСА_2

про
стягнення 32381,00 гривень

Суддя  Іваницький О.Т.

Представники:

від позивача:
не з'явився (повідомлений належним чином)

від відповідача:  Антонова С.Ю., дор. №5651 від 10.07.2008р.

від
третьої особи: ОСОБА_2.

СУТЬ СПОРУ:  розглядається позовна заява про стягнення
32381,00 гривень в рахунок заподіяної шкоди.

Справа №9/201 відповідно до статті
17 ГПК України ухвалою господарського суду Кіровоградської області від
31.07.2008р. направлена за підсудністю до господарського суду Полтавської
області і 11.08.2008 р. прийнята до розгляду суддею Іваницьким О.Т.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області №9/201-14/360 від 11.09.2008р. до участі у справі  в якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, громадянина
ОСОБА_2(АДРЕСА_2).

Позивач жодного разу в судові
засідання не з'явився, вимог ухвал суду не виконав.

Відповідач  у відзиві на позов, а його представники у
засіданнях суду проти позовних вимог заперечує, посилаючись на їх
безпідставність та необґрунтованість.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, громадянин ОСОБА_2 у
поданих суду письмових поясненнях зазначає, що діяв тільки від імені і в
інтересах позивача.

Дослідивши та оцінивши  матеріали справи і подані докази, заслухавши
представників відповідача та третьої особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача, суд встановив, що за усним дорученням Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Кіровоград (далі -
позивач) громадянин ОСОБА_2. 26.11.2007р. від імені позивача уклав із Відкритим
акціонерним товариством «Банк «Фінанси і кредит» в особі відділення №8 філії
«Придніпровське регіональне управління», м. Кіровоград (далі - Банк) договір
№8/38960-07 на розрахунково-касове обслуговування, внаслідок чого останній
відкрив позивачу поточний рахунок НОМЕР_1.

Даний правочин - договір
№8/38960-07 на розрахунково-касове обслуговування від 26.11.2007р. (далі -
договір) схвалений позивачем, внаслідок чого останній став  клієнтом банку та володільцем рахунку.

Договором встановлено, що списання
Банком коштів з рахунку позивача повинно здійснюватись за його дорученням;
(п.2.2 договору), позивач має  право
самостійно розпоряджатися грошовими коштами на своєму рахунку
(п.п.3.2.1договору), Банк зобов'язаний забезпечувати збереження залишків
грошових коштів на рахунку позивача (п.п.3.3.6 договору).

В січні 2008р. позивачу стало
відомо, що Банк 06 і 19 грудня 2007 р. за грошовими че ками ЛГ 8585852 і ЛГ
8585853 видав готівкою громадянину ОСОБА_2, м. Кіровоград (далі - ОСОБА_2.) без
відома і дозволу позивача відповідно 17600,00 грн. і 13200,00 грн., а також
26.12.2007р. Банк перераху вав ОСОБА_2.
на його поточний рахунок платіжним дорученням 1581,20 грн.

Позивач вважає, що Банк
неправомірними діями шляхом видачі готівки і перерахування грошей не залежній
особі без розпорядження позивача завдав шкоду в сумі 32381,00грн. і повинен її
відшкодувати, оскільки позивач нікому не видавав довіреність на розпорядження
грошовими коштами, які знахо дилися на
поточному рахунку позивача, а довіреність, яка знаходиться в його
особистій справі, що зберігається в Банку, підписана ОСОБА_2.

Позивач стверджує, що ця
довіреність є нікчемною в силу ч.3 ст.247 ЦК України, так як в ній не вказана
дата її вчинення.

Вимоги позивача не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

В матеріалах справи з юридичного
оформлення рахунку клієнта (позивача) маються наступні документи:

- копія паспорта та довідки про
присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_1., засвідчена підписом працівника
банку;

- заява про відкриття поточного
рахунку, з підписом клієнта та відтиском печатки;

- копія свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця                                    ОСОБА_1.,
засвідчену ОСОБА_3., приватним нотаріусом Кіровоградського міського
нотаріального округу 26.11.2007 р. за реєстровим № 4278;

- копія документа, що підтверджує
взяття фізичної особи - підприємця на облік в органі державної податкової
служби форми 4-ОПП від 30.08.2006 р. № 1859/29-0, засвідчену підписом
уповноваженого працівника банку;

- копія документа, що підтверджує
реєстрацію фізичної особи - підприємця в управлінні Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді від 04.09.2006 р., засвідчену підписом уповноваженого працівника
банку;

- картка із зразками підписів.
Зразки підписів засвідчені підписом уповноваженого працівника банку.

Документи для відкриття рахунку
оформлені відповідно до вимог Інструкції про порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою
Національного банку України від 12.11.2003 р. № 492.

Згідно ч. 2 статті 1067 ЦК України
банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який
звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що
відповідають закону та банківським правилам.

Як наслідок, 26 листопада 2007 року
укладено договір на розрахунково-касове обслуговування № 8/38960-07,  сторонами якого є ВАТ  «Банк «Фінанси та Кредит» та фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, та Банком відкрито поточний рахунок у національній валюті
НОМЕР_1.

У тексті договору відсутні
відомості про укладення та підписання договору уповноваженою позивачем особою.

Проте, за поясненнями ОСОБА_2.,
договір на розрахунково-касове обслуговування та картка зі зразками підписів
підписувалися ним його ж підписом та підпис скріплено печаткою позивача.

Позивач підтверджує, що фактично
між нею та ОСОБА_2. відбувся факт представництва, тобто в усній формі склалися
правовідносини, в яких ОСОБА_2. зобов'язаний або мав право вчинити правочин від
імені особи (позивача), яку він представляє, проте межі зазначених повноважені
не визначені жодним документом.

Оскільки позивач договір на
розрахунково-касове обслуговування схвалює, що відображено у позовній заяві,
договір є чинним.

Відповідно, між сторонами виникли
цивільно-правові відносини, що регулюються главою 72 ЦК України.

Згідно зі статтею 1066 ЦК України
за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому
надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу
відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має
права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права
розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до статті 1088 ЦК
України при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються  розрахунки із застосуванням платіжних
доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а
також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями
ділового обороту.

За платіжним дорученням банк
зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені
на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок
визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк,
встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не
передбачений договором або звичаями ділового обороту (ч. 1 статті 1089 ЦК
України).

Загальні положення про розрахунки
із застосуванням розрахункових чеків передбачені параграфом 5 глави 74 ЦК
України.

Форми чеків та їх обіг
регламентуються Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку
України від 21 січня 2004 року N 22 та Інструкцією про касові операції в банках
України, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 14
серпня 2003 року N 337. Згідно з п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки
в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління
Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22, розрахунковий чек -
розрахунковий документ, що містить нічим не обумовлене письмове розпорядження
власника рахунку (чекодавця) банку-емітенту, у якому відкрито його рахунок, про
сплату чекодержателю зазначеної в чеку суми коштів.

Виходячи зі змісту положень розділу
7 «Розрахунки із застосуванням розрахункових чеків» Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління
Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22, та глави 3 Інструкції
про касові операції в банках України, затвердженою Постановою Правління
Національного банку України від 14 серпня 2003 року N 337, для отримання
одержувачем грошових коштів по чеку, оформленого належним чином, при проведенні
ідентифікації особи одержувача, довіреність від імені чекодавця не вимагається.

Згідно з пунктом 7.9 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої
Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22
забороняється передавання чека/чекової книжки його/її власником будь-якій іншій
юридичній або фізичній особі, а також підписання незаповнених бланків чека і проставляння
на них відбитка печатки юридичними особами. Відповідно до п. 7.26 зазначеної
інструкції чекодавець, якому видана чекова книжка (чек), відповідає за
неправильне використання чеків, за збитки в разі передавання чекової книжки або
окремих чеків іншій особі, втрати або крадіжки, а також через зловживання осіб,
уповноважених на підписання чеків.

Операції по рахунку мають бути
проведені лише на підставі розрахункових документів, які подаються до банку за
підписом, що візуально співпадає з підписом на картці зі зразком підпису,
поданої до банку. Зазначене відповідає вимогам пункту 41 Додатку 8 Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті,  затвердженої Національним банком України від
21 січня 2004 року N 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України   29 березня 2004 р. за N 377/8976 (надалі -
Інструкція № 22), що містить вимоги щодо заповнення реквізитів розрахункових
документів, їх реєстрів і заяви про відкриття акредитива, а саме в реквізиті
платіжного документу  «Підписи платника»  ставляться підписи (підпис) відповідальних
осіб (відповідальної особи), які вповноважені розпоряджатися рахунком і зразки
підписів яких заявлені банку платника в картці із зразками підписів і відбитка
печатки. Національний  банк України своїм
листом   від 24.01.05 за № 25-118/89-577
“Про порядок перевірки  банком реквізитів
розрахункових документів платників” наголошує, що порядок здійснення  банками перевірки розрахункових документів на
здійснення переказу грошових коштів визначено
Інструкцією № 22. Згідно вказаній
Інструкції  проведення  перевірки достовірності заповнення  таких реквізитів розрахункового документа, як
відбиток печатки та підписи уповноважених осіб, здійснюється шляхом візуального
порівняння відбитка  печатки та підпису
на розрахунковому документі  зі зразками,
заявленими в картці зі зразками підписів та відбитка печатки. При цьому,
Інструкцією визначено, що відповідальність за правильність  заповнення реквізитів  розрахункового документа несе особа, яка
оформила цей документ і подала його до обслуговуючого банку.

Законодавством  України, яке регулює банківську  діяльність, у тому  числі
нормативно-правовими  актами
Національного банку України  на банки не
покладено обов'язок здійснювати перевірку
справжності відбитка печатки та
підписів  уповноважених осіб
клієнта із застосуванням спеціального обладнання та  спеціальних
фахових знань.

Операції по поточному рахунку
позивача здійснювалися на підставі платіжних документів за підписом, що
візуально співпадає з підписом на картці зі зразком підпису, а саме:

- згідно чеку ЛГ 8585852 від 06
грудня 2007 року видано ОСОБА_2. 17600,0 грн. на закупку будматеріалів

- згідно чеку ЛГ 8585853 від 19
грудня 2007 року видано ОСОБА_2. 13200,0 грн. на закупку будматеріалів

- згідно платіжного доручення № 1
від 26 грудня 2007 року з рахунку                         ОСОБА_1. на рахунок
ОСОБА_2. перераховано 1581,20 грн. за призначенням: оплата буд. Матеріалів
згідно рахунку від 26.12.2007 р.

Крім цього, кошти надходили на рахунок
позивача за результатами діяльності, що здійснювалася ОСОБА_2.  від імені позивача за його підписом.

Так, в матеріалах справи
знаходиться договір № 29/1 від 27.11.2007 р., укладений між позивачем та ВНЗ
«Кіровоградський технікум механізації сільського господарства» з додатками
(довідкою про вартість виконаних підрядних робіт, актом № 1 приймання виконаних
підрядних робіт від 27.11.2007 р., договірною ціною, локальним кошторисом №
2-1-1, дефектним актом), наданий третьою стороною ОСОБА_2. Зазначений договір
зареєстровано та взято на облік Управлінням державного казначейства України в
м. Кіровограді 27.11.2007 р., про свідчить відповідна відмітка на договорі. За
вказаним договором розрахунки були проведені у безготівковому порядку шляхом
перерахування коштів у сумі 28911,00 грн. на рахунок НОМЕР_1 у філії
«Придніпровське РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відкритий на ім'я позивача.
Підписи на договорі на розрахунково-касове обслуговування № 8/38960-07 від
26.11.2007 р., картці зі зразками підписів, що мається в юридичній справі по
обслуговуванню банківського рахунку, договорі № 29/1 від 27.11.2007 р.,
укладеного між позивачем та ВНЗ «Кіровоградський технікум механізації
сільського господарства» з додатками, розрахункових документах, поданих до
банку про зняття коштів з банківського рахунку візуально співпадають та
належать ОСОБА_2., що за твердженням позивача, представляв її інтереси.

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК
України майнова шкода,  завдана
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю  особистим
немайновим правам фізичної або юридичної особи,  а також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.  Особа,
яка   завдала   шкоди,
звільняється   від   її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди
завдано не з її вини.

При заподіянні позадоговірної
(деліктної) шкоди відбувається порушення правоохоронних правовідносин, в яких
абсолютним правом суб'єктів цивільного права є пасивний обов'язок боржника не
порушувати ці права.

Для застосування деліктної
відповідальності необхідної умовою є наявність складу правопорушення:
протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливого результату такої
поведінки (шкоди), причинного зв'язку та вини особи, яка заподіяла.

Протиправною є поведінка, яка не
відповідає умовам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження)
майнових прав і законних інтересів іншої особи і спричинила заподіяння шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК
України  особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або
більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів,
одержаних особою, яка порушила право.

У пункті 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України  від 27.03.1992 №
6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" зазначено про те, що, розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина
зазначеної особи.

Отже, для відшкодування шкоди за
правилами статті 1166 ЦК необхідна наявність таких фактів: наявність шкоди
(негативний наслідок); неправомірність поведінки особи; при цьому неправомірною
можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач
шкоди не був уповноважений на такі дії; причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою; вина заподіювача шкоди.

З матеріалів справи не вбачаються
порушення відповідачем законодавства та банківських правил, що регулюються
відкриття поточного рахунку та використання коштів за ним.

Стаття 33 ГПК України встановлює,
що кожна сторона повинна  довести  ті обставини,
на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.  Докази    подаються
сторонами    та    іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 36 ГПК України
письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що
мають значення для правильного вирішення спору.

Позивач у відповідності до статей
32-33,36 ГПК України не подав належних доказів існування матеріальної шкоди,
нанесеної неправомірними діями відповідача та наявності причинно-наслідкового
зв'язку між діями відповідача та наслідками, не подав суду витребувані
документи, не  довів та   обґрунтував ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог.

Відповідачем доведено, що ним
належно виконувалися умови договору на здійснення розрахунково-касового
обслуговування, при видачі готівки з рахунку позивача він дотримувався
відповідних норм закону.

На
підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Враховуючи
викладене, матеріали справи та керуючись ст.ст 27, 32-34,36,
38,43,44-45,49,82-85  ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В
:

Відмовити
в позові повністю.

СУДДЯ
Іваницький О.Т.