ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2008 року Справа № 16/169

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. (доповідач)

суддів: Лисенко О.М., Науменко І.М. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 31.03.2008р. № 173)

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача – не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином в судовому засіданні 13.03.2008р.;

відповідача – не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином в судовому засіданні 13.03.2008р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Злагода” с.Коротяк Компаніївського району Кіровоградської області

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.12.2007 року

у справі № 16/169

за позовом відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” в особі Кіровоградської обласної дирекції ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, м.Кіровоград

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Злагода”, Кіровоградська область, Компаніївський район, с.Коротяк

про стягнення 548 566 грн. 98 коп.

В судовому засіданні 13.03.2008р. була оголошена перерва до 01.04.2008р. (ст..77 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 19.12.2007р. (суддя Коротченко Л.С.) по справі № 16/169 за позовом відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” в особі Кіровоградської обласної дирекції ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, м.Кіровоград до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Злагода”, Кіровоградська область, Компаніївський район, с.Коротяк (далі –СТОВ “Злагода”) про стягнення 548 566 грн. 98 коп. позов було задоволено частково та з відповідача на користь позивача було стягнено 491 830 грн. 16 коп. заборгованості по оплаті кредиту, 42 621 грн. 34 коп. –пені за прострочення оплати боргу, 282 грн. 27 коп. неоплачених відсотків, 18 грн. 91 коп. –пені за несвоєчасну оплату відсотків, 5347 грн. 53 коп. витрат по держмиту, 109 грн. 74 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду Кіровоградської області мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за кредитним договором щодо повернення кредиту та відсотків; в якості норм матеріального права господарський суд Кіровоградської області послався на ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 530, 625 ЦК України.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, його оскаржує в апеляційному порядку відповідач по справі –СТОВ “Злагода” с.Коротяк Кіровоградської області, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків, викладених у рішення господарського суду, матеріалам, обставинам справи, на неповне з’ясування всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом безпідставно та необґрунтовано не було залучено до участі у справі в якості третіх осіб СТОВ “Ранок” та СТОВ “Фламін”, які безпосередньо пов’язані з СТОВ “Злагода” в процесі отримання та погашення кредиту;

- господарський суд, задовольняючи позов, не врахував інтереси другої сторони –відповідача, який зробив все для запобігання господарського правопорушення, а також те, що тяжке матеріальне становище відповідача та неврожай є підставами для звільнення від відповідальності, оскільки відсутня вина порушника;

- господарський суд дійшов до невірного висновку щодо стягнення суми по оплаті комісії відповідно до розрахунку позивача;

- господарським судом не було проаналізовано, що позивачем було порушено порядок стягнення та зарахування коштів відповідача на погашення комісії, відсотків та пені замість зарахування їх в погашення суми основного боргу, що призвело до стягнення більшої суми боргу, ніж та, яка існує.

Позивач по справі –ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” в особі Кіровоградської обласної дирекції ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, м.Кіровоград –у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам закону, матеріалам, обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

03.03.2005р. між АППБ “Аваль” в особі Кіровоградської обласної дирекції акціонерного поштово-пенсійного банку “Аваль” (“кредитор” по договору, позивач по справі) та СТОВ “Злагода” (“позичальник” за договором, відповідач по справі, скаржник) було укладеного договір № 010/08-1/571, відповідно до якого “кредитор” відкриває “позичальнику” кредитну лінію в сумі 300 000 грн. строком до 02.03.2006р. зі сплатою 21% річних (п.1.1 розділу 1 договору (а.с.11-17, т.1)).

Пунктом 2.1 розділу 2 договору визначено цільове призначення кредитного договору –для придбання посівного матеріалу, мінеральних добрив, запасних частин, паливно-мастильних та будівельних матеріалів, худоби, техніки, обладнання, оплати послуг тощо.

Пунктом 3.3 розділу 3 договору сторони визначили порядок погашення заборгованості за договором: –в першу чергу –нараховані відсотки; в другу чергу –позичкова заборгованість по кредиту; в третю чергу –борг по неустойці та інша безспірна заборгованість “позичальника” за цим договором.

У відповідності до п.3.4 розділу 3 кредитного договору, як зазначено сторонами, останніми укладається договір наступної застави товарів в обороті, належного “позичальникові” транспорту та обладнання, договір іпотеки нерухомого майна, належного “позичальникові”, договір поруки з фізичною особою Посталатієм О.В. (а.с.21-25; 26-29, 30-32, 33-36, 37-41, т.1).

Пунктом 5.1 розділу 5 договору сторони визначили, що кредитні кошти можуть надаватись шляхом їх перерахування на рахунок позичальника № 260052523 в Кіровоградському ОД АППБ “Аваль” або шляхом оплати платіжних документів, наданих “позичальником” без посередньо з відкритого для нього позичкового рахунку.

В якості обов’язків “позичальника” за договором сторони передбачили, зокрема, що відсотки по кредиту “позичальника” сплачує щомісячно платіжним дорученням на рахунок кредитора № 206801149, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту; основна заборгованість погашається “позичальником” у відповідності до графіка погашення заборгованості (додаток № 1 до договору). Графік повернення кредитних коштів був оформлений, підписаний сторонами, що підтверджується матеріалами справи (а.с.18, т.1).

Пунктом 6.2 розділу 6 договору в якості обов’язку “позичальника” визнано обов’язок оплати додатково неустойки, передбаченої п.10 договору за порушення строків повернення кредиту, оплати відсотків за кредит, використання кредитних коштів не за цільовим призначенням та ін.

Пунктом 6.10 розділу 6 договору визначено, що “позичальник” доручає “кредитору” протягом строку дії договору самостійно утримувати з будь-якого рахунку “позичальника”, відкритого у “кредитора”, кошти, які позичальник зобов’язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору у випадку настання строків здійснення цих платежів; при цьому “кредитор”, здійснюючи таке договірне списання, оформлює меморіальний ордер.

Пунктом 7.5 розділу 7 договору сторони передбачили, що банк має право видавати наказ на примусову оплату боргу, здійснювати погашення заборгованості за кредитом за рахунок коштів “позичальника”, що знаходиться на його рахунках у відповідності до ст..49 Закону України “Про банки і банківську діяльність”.

Пунктом 10.2 розділу 10 договору визначена майнова відповідальність “позичальника” за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом у виді пені від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Також, 03.03.2005р. сторонами було оформлено та підписано договір № 010/08-1/581 по внесенню змін до кредитного договору (а.с.19, т.1), відповідно до якого сторони передбачили обов’язок “позичальника” щодо сплати комісії за розрахункове обслуговування кредиту, відсотки за розрахункове обслуговування кредиту, відповідальність за порушення строків сплати комісії за розрахункове обслуговування кредиту.

06.06.2005р. сторони уклали договір № 010/04-1/1902 про внесення змін до кредитного договору від 03.03.2005р. (а.с.20, т.1), відповідно до якого збільшили ліміт відкритої “позичальнику” кредитної лінії до 550 000 грн., виклали в новій редакції додаток № 1 до кредитного договору (графік погашення кредиту (а.с.20, на звороті, т.1)). Як вбачається із вказаного графіку, остаточно кредит повинен бути погашений “позичальником” в березні 2006р., графік підписано та скріплено печатками обох сторін.

Докази визнання недійсними в встановленому законом порядку кредитного договору, додатків до нього, договорів про внесення змін до кредитного договору, їх розірвання в встановленому порядку відсутні в матеріалах справи, не надавались жодною із сторін у відповідності до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Факт надання “позичальникові” кредитних коштів за договором від 03.03.2005р. в сумі 550 000 грн. визнається представником відповідача, підтверджується матеріалами справи (а.с.3, т.2, а.с.18-42, т.2, а.с.85-86, т.1), фактом сплати відсотків та заборгованості за кредитним договором безпосередньо й самим відповідачем (платіжні доручення № 2, 1 від 26.07.2006р., 04.04.2006р., виписками банку –а.с.87-90, т.1).

Як вбачається із змісту позовної заяви, її прохальної частини, позивач просив господарський суд стягнути з відповідача на користь позивача 532 672 грн. 01 коп. боргу по оплаті кредиту, 15 894 грн. 97 коп. пені (а.с.7, т.1); свої вимоги позивач обґрунтовував частинами 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України, ст..530 ЦК України. В подальшому, відповідно до ст..22 ГПК України, позивач звернувся до господарського суду з заявою від 15.10.2007р., яку було прийнято господарським судом до розгляду, та відповідно до якої позивач просив стягнув з відповідача 491 830 грн. 16 коп. боргу по оплаті кредиту, 82 535 грн. 70 коп. пені, 328 грн. 86 коп. суму відсотків, 18 грн. 91 коп. пені по оплаті відсотків (а.с.112-114, т.2).

Докази, підтверджуючи факт своєчасної оплати та в повному обсязі як заборгованості по поверненню кредиту, так і відсотків відсутні в матеріалах справи, не надавались відповідачем відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України судам обох інстанцій.

Також відсутні будь-які докази в розумінні ст.ст.32, 36 ГПК України, підтверджуючи факти порушення позивачем порядку зарахування платежів відповідача по кредитному договору, тобто як всупереч вимог договору (п.3.3 розділу 3 договору, розділи 6-7), так і всупереч вимог закону, зокрема, ст.534 ЦК України, яка застосовується лише у випадках, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частинами 1, 3 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України регламентовано, що якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.546, 548 ЦК України виконання зобов’язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою; виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст.549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, враховуючи факт відсутності доказів, підтверджуючих повернення суми кредиту, сплати відсотків в строки та в обсягах, передбачених умовами кредитного договору, зокрема, графіком погашення, факт відсутності будь-яких доказів, підтверджуючих здійснення позивачем зарахування поточних оплат відповідача з порушенням порядку, визначеного умовами кредитного договору (розділ 3), факт відсутності будь-яких доказів, підтверджуючих необґрунтоване договірне списання коштів позивачем в рахунок погашення боргу по відсоткам та по сплаті боргу по поверненню кредиту, а також те, що від проведення звірки розрахунків скаржник ухилився (ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.02.2008р.), докази причин поважності невиконання вимог суду апеляційної інстанції щодо проведення взаємо звірки скаржник не надав, як і не надав обґрунтованого контр розрахунку позову, то господарським судом зроблено правильний висновок в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення щодо часткової обґрунтованості позовних вимог в частині боргу по поверненню кредиту, відсоткам, пені по заборгованості по кредиту та по відсотках з урахуванням як наведеного позивачем розрахунку (а.с.117, т.2), так і з застосуванням наведених у мотивувальній частині рішення норм матеріального права та за зазначений господарським судом період.

Щодо доводів скаржника про порушення господарським судом норм процесуального права, щодо незалучення до участі у справі третіх осіб, то ці доводи не приймаються, оскільки: по-перше, із кредитного договору, змін та доповнень до нього не вбачається, що сторони за договором про сумісну діяльність (а.с.106-108, т.2) несуть будь-яку відповідальність перед “банком” за несвоєчасне виконання зобов’язань “позикодавцем” та на правовідносини сторін за договором від 01.02.2005р. (а.с.106-108, т.2) не розповсюджуються умови кредитного договору від 03.03.2005р.; по-друге, скаржником ніяким чином не обґрунтовується необхідність залучення одних осіб за договором від 01.02.2005р., зокрема, ТОВ “Флавін”, СТОВ “Ранок” та незалучення інших учасників по договору від 01.02.2005р.; по-третє, жодним доказом в розумінні ст..ст.32, 33, 36 ГПК України скаржником не підтверджено, що “банк” знав або міг знати про наявність договору від 01.02.2005р. та виконання кредитного договору перед “банком” відповідачем знаходиться в певній залежності від результатів діяльності сторін за договором про сумісну діяльність.

Щодо доводів скаржника про звільнення від відповідальності, зменшення її обсягів, зменшення неустойки, то ці доводи (зокрема, важкий фінансовий стан підприємства, неврожай тощо) не підтверджені жодним доказом в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, такі докази відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій.

Доводи скаржника щодо невірного розрахунку комісійної винагороди, яку було стягнуто за оскаржуваним рішенням господарського суду, не приймаються, оскільки господарським судом згідно з резолютивною частиною рішення не було стягнуто заборгованість по оплаті комісійної винагороди, а доводи стосовно невірного розрахунку стягнутих сум не приймаються апеляційним господарським судом, як вже зазначалось вище, оскільки вони не підтверджені жодним доказом в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, не підтверджені відповідним контр розрахунком скаржника, який від проведення взаємо звірки ухилився (а.с.115, 118, т.2), що підтверджується листом та телеграмою позивача про запрошення повноважних представників скаржника на звірку (телеграма від 05.03.2008р., яку вручено 05.03.2008р.; лист від 05.03.2008р. з доказом направлення (поштовий опис від 09.03.2008р., поштовий чек від 09.03.2008р.) про запрошення відповідача на звірку 12.03.2008р.), а також з урахуванням того, що на день прийняття апеляційним господарським судом цієї постанови звірку так і не було проведено без поважних причин.

Клопотання обох сторін (телеграми від 01.04.2008р., 31.03.2008р.) про подальше відкладення розгляду справи не можуть бути задоволені, на думку колегії суддів, оскільки: по-перше, апеляційний господарський суд обмежений двохмісячним строком розгляду справи, який спливає 07.04.2008р.; по-друге, обидві сторони брали участь в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції (що підтверджується протоколами судових засідань), надали свої пояснення по справі; по-третє, апеляційний господарський суд надає оцінку обставинам, матеріалам справи на день прийняття оскаржуваного судового рішення, тоді як будь-які акти звірки, контррозрахунки від скаржника до теперішнього часу не надавались, відсутні, тобто клопотання сторін не підтверджені доказами на обґрунтування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.12.2007р. по справі № 16/169 –залишити без змін; а апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Злагода” с.Коротяк Компаніївського району Кіровоградської області –залишити без задоволення.

Головуючий                               О.М Виноградник

Судді                               О.М.Лисенко

І.М.Науменко