ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2008 р.

№ 9/121-05-2868

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого - Полякова Б.М.

Суддів - Ткаченко Н.Г.

Катеринчук Л.Й.

За участю представників: Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів –Гаврюшенко О.Ю., Гуськової В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ТОВ "ФІНРОСТБАНК"

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.11.2007 р. по справі № 9/121-05-2868 за позовом ТОВ "ФІНРОСТБАНК" до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : Головне управління державного казначейства України в Одеській області, за участю Прокуратури м. Одеси про стягнення збитків та моральної шкоди в сумі 6810210,82 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач –ТОВ "ФІНРОСТБАНК" в березні 2006 р. звернувся з позовом до суду про стягнення з Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суми збитків, заподіяних неправомірними діями відповідача, та моральної шкоди у розмірі 3519445,74 грн.

27.07.2007 р. позивачем були збільшені позовні вимоги і він просив суд стягнути з відповідача збитків та моральної шкоди на загальну суму 6810210,82 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14 вересня 2007 р. по справі № 9/121-05-2868 / суддя Бакланова Н.В./ позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 3 830 008,46 грн., 10883,58 грн. судових витрат за проведення судових експертиз, 850 грн. витрат по сплаті держмита, 59 грн. - на інформаційно -технічне забезпечення судового процесу; в решті позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06 листопада 2007 р. по справі № 9/121-05-2868 /судді М.А.Мишкіна, Л.В.Поліщук, Н.Б.Таценко/ рішення господарського суду Одеської області від 14.09.2007 р. скасовано частково, в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач - ТОВ "ФІНРОСТБАНК" просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.11.2007 р., посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а рішення господарського суду Одеської області від 14.09.2007 р. залишити без змін.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач – Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану апеляційну постанову залишити без змін, посилаючись на те, що висновки суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, і було встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ КБ "ФЕБ" створено, згідно з рішенням установчих зборів від 16.02.1992 р. З 1997 р. учасником ТОВ КБ “ФЕБ” за рахунок відтворених (позабюджетних) коштів з 35% долею у статутному капіталі Банку стало Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Внесок Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів грошових коштів до статутного фонду ТОВ КБ “ФЕБ” зроблений на підставі Положення про вкладення цільових коштів Фонду соціального захисту інвалідів в підприємницьку діяльність і витрачання доходів від цієї діяльності, затвердженого протоколом засідання Правління ФСЗІ від 27.10.1993 р., та був погоджений з фінансовим управлінням Одеської облдержадміністрації. Згідно нової редакції Статуту ТОВ “ФІНРОСТБАНК” одним з його учасників є Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів України, частка котрого в статутному капіталі наразі становить 7,2917%.

Крім того, господарськими судами було встановлено, що ТОВ “ФІНРОСТБАНК” є правонаступником ТОВ КБ “ФЕБ”, яке в свою чергу є правонаступником Комерційного банку “ФЕБ”, створеного у вигляді ТОВ, зареєстрованого Національним банком України 29.01.1993 р. реєстровий № 147, створеного згідно з рішенням установчої конференції з приводу створення КБ “ФЕБ” (протокол №1 від 16.04.1992р.) на умовах установчого договору, укладеного 16.04.1992 р. та перейменованого згідно з протоколом загальних зборів учасників № 59 від 19.12.2001 р. (п.1 Статуту КБ “ФЕБ” в редакції змін від 12.12.2001 р.; п.1.1. Статуту ТОВ “ФІНРОСТБАНК” в новій редакції від 25.02.2005 р.).

ТОВ “ФІНРОСТБАНК” згідно з Статутом в своїй діяльності керується Конституцією України, Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, Законами України “Про банки і банківську діяльність”, “Про господарські товариства”, іншими законами та підзаконними нормативними актами, нормативними актами Національного Банку України, Статутом. Зміна найменування Банку з ТОВ КБ “ФЕБ” на ТОВ “ФІНРОСТБАНК” відбулася відповідно до протоколу загальних зборів учасників від 25.02.2005р. №1, при цьому реорганізація Банку не здійснювалась.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів входить до складу Ради Банку, його представником в Раді був керуючий ООВ ФСЗІ –Маленко М.І., і даний представник ООВ ФСЗІ свідомо ухилявся від участі в загальних зборах учасників, що перешкоджало прийняттю наступних рішень: 08.02.2002р., 20.11.2002 р. –щодо виходу Фонду зі складу учасників Банку; 17.05.2002 р. –стосовно затвердження річного фінансового звіту Банку за 2001р. та зміни складу учасників Банку; 25.12.2002р. загальні збори учасників не змогли розглянути питання існування Банку (щодо збільшення його статутного капіталу). Проте, за ініціативою Відділення Фонду в особі керуючого Маленко М.І. розпочаті чисельні судові процеси, які плямують репутацію Банку та призвели до конфлікту інтересів його учасників;

- на підставі наказу директора ФСЗІ від 04.06.2003 р. було проведено службове розслідування та встановлено, що керуючим ООВ ФСЗІ Маленко М.І. самостійно, без відповідного погодження, 25.03.2003 р. було укладено договір про відступлення частки майна ТОВ КБ “ФЕБ” в розмірі 35% АТЗТ “Іллічівський морський рибний порт”. Наприкінці 2003 р. Маленко М.І. було звільнено з займаної посади;

- додатковою судово-економічною експертизою встановлено, що обсяг проведених операцій ТОВ КБ “ФЕБ” 01.04.2002 р., 17-18.07.2002 р. та 04.10.2002 р. значно менше ніж в попередні дні; 01.04.2002 р. операції з клієнтами взагалі не проводились; фінансовий стан ТОВ КБ “ФЕБ” в порівнянні з 4 кварталом 2001 р. погіршувався починаючи з 1 кварталу 2002 р. до 4 кварталу 2002 р., в якому Банком був отриманий прибуток 41058,00 грн.; за період 2002 р. прибуток від основної банківської діяльності ТОВ КБ “ФЕБ” зменшився в порівнянні з 2001 р. на 2826989,26 грн., прибуток від основних банківських операцій знизився на 2739557,47 грн.; недоотриманий в 2002 р. ТОВ КБ “ФЕБ” прибуток від основної банківської діяльності становить 2467136,28 грн.; в результаті дослідження експерт робить висновок про те, що вказана в позові сума шкоди, з урахуванням індексу інфляції підтверджується у розмірі 3197812,06 грн.; підтверджується також зниження ділової репутації Банку;

- матеріалами справи та висновками експертів доведено наявність усіх підстав деліктної відповідальності.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, господарський суд Одеської області дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в сумі : витрати на оплату заробітної плати працівникам за 4 дні вимушеного прогулу в розмірі 9347,79 грн.; штраф НБУ за порушення валютного законодавства, а саме за ненадання звітів до НБУ в сумі 2089,47 грн.; збитки, відшкодовані ТОВ КБ “ФЕБ” його клієнту –ВАТ “Фармація” за блокування роботи Банку 01.04.2002 р. у розмірі 136886,52 грн.; витрати по сплаті держмита по господарським справам, пов’язаним з визнанням недійсними протоколів загальних зборів в сумі 743,22 грн.; недоотриманий Банком прибуток по банківським операціям за 2002 р. у розмірі 3048745,06 грн.; недоотриманий Банком прибуток за 01.04.2002 р., 17.07.2002 р., 18.07.2002 р. та 04.10.2002р. у розмірі 12196,40 грн.; шкода, завдана бездоганній діловій репутації ТОВ КБ “ФЕБ” –моральна шкода, в сумі 650000 грн.

В решті позовних вимог господарський суд першої інстанцій дійшов висновку про їх необґрунтованість та непідтвердженість відповідними доказами.

Як було встановлено господарським судом апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ст.11 Статуту КБ “ФЕБ” Рада Банку обирається загальними зборами учасників з числа учасників строком на 5 років у кількості, яка визначається загальними зборами учасників; з числа членів Ради загальні збори учасників обирають голову Ради та заступника голови. Рада Банку згідно ст.9 Статуту є органом управління Банку. Згідно змін до Статуту ТОВ КБ “ФЕБ”, затверджених протоколом загальних зборів учасників від 20.11.2002р. №66, в Статуті Банку слова “Рада Банку” змінено на “Спостережна Рада Банку”; абзаци 1, 2 ч.1 ст.11 Статуту викладені в наступній редакції: “Спостережна Рада Банку обирається загальними зборами учасників строком на 5 років у кількості і з числа тих учасників (їх представників), які визначені загальними зборами учасників. З числа членів Спостережної Ради загальними зборами учасників Банку обирається Голова Ради” (т.1, а.с.124, 128).

Згідно протоколу загальних зборів учасників Банку №50 від 28.04.1999 р. (т.3, а.с.125-128) за питанням третім порядку денного (вибори членів органів управління КБ “ФЕБ”) на зборах заслухано керуючого Одеським обласним відділенням ФСЗІ Маленко М.І. та одностайно вирішено обрати Раду КБ “ФЕБ”, до складу якої увійшли, зокрема, Жовтіс І.О. - голова Ради КБ “ФЕБ”, керуючий ООВ ФСЗІ Маленко М.І. —член Ради. В матеріалах справи також є Протокол загальних зборів учасників ТОВ КБ “ФЕБ” від 27.03.2002р. (а.с.146-147, т.3) під головуванням Маленка М.І., згідно якого на цих зборах було прийняте, зокрема, рішення про переобрання голови Ради Банку Жовтіс І.О. у зв'язку зі змінами складу учасників Банку та обрання головою Ради Банку Маленко М.І.

Також, господарським судом апеляційної інстанції було встановлено, що рішенням господарського суду Одеської області від 28.08.2002 р. по справі № 17-6-30-20/02-6561 загальні збори учасників ТОВ КБ “ФЕБ” від 27.03.2002 р. визнані неповноважними, а рішення, оформлені протоколом загальних зборів учасників ТОВ КБ “ФЕБ” від 27.03.2002 р., - неприйнятими (т.1, а.с.56-57).

Скасовуючи рішення першої інстанції, Одеський апеляційний господарський суд, виходив з того, що          стягнувши 3048745,06 грн. неодержаного прибутку на підставі ч.2 ст.1166 ЦК України, місцевий господарський суд не звернув увагу на правову позицію позивача, що покладена в обґрунтування цих вимог, а саме п.7 уточненої позовної заяви —а.с.53-54, т.11, і за відсутності клопотання вийшов за межі правових підстав цієї частини позову, не вмотивувавши правомірність застосування до спірних відносин в цій частині норм цивільного законодавства, що регулюють правовідносини з відшкодування позадоговірної шкоди;

- задовольнивши вимогу про стягнення неодержаних доходів, суд першої інстанції фактично погодився з обґрунтованістю позовних вимог, тобто і з правильністю визначення позивачем неотриманого доходу як завданого порушенням (неналежним виконанням) господарських зобов'язань ООВ ФСЗІ, при цьому не встановивши підстави виникнення цих зобов'язань у відповідача, відповідно до ч.1 ст.174 ГК України, вид цього зобов'язання, згідно з ч.2 ст.173 ГК України. Суд першої інстанції також не проаналізував, яких саме порушень та яких конкретно зобов'язань припустилось безпосередньо ООВ ФСЗІ як юридична особа —учасник ТОВ “ФІНРОСТБАНК” та суб'єкт господарювання, або в чому полягає протиправність дій Відділення Фонду як юридичної особи, що призвели до заподіяння позадоговірної шкоди, якими доказами це підтверджується, не перевірив обґрунтованість та доведеність відповідних тверджень позивача, що є недотриманням ст.43 ГПК України;

- в матеріалах справи відсутні докази того, що ООВ ФСЗІ, як учасник Банку, допустив зловживання своїми правами та не виконував свої обов'язки, обсяг котрих визначається чинним законодавством та установчими документами ТОВ КБ "ФЕБ";

-          вирішивши спір частково на користь позивача, суд першої інстанції припустився неправильного застосування ст.1166 ЦК України, дійшов безпідставного та неправомірного висновку про наявність підстав відповідальності Відділення Фонду за заподіяння позивачу майнової та моральної шкоди у розмірі 3860008,46 грн., у т.ч. 3048745,06 грн. неотриманого прибутку та 650000 грн. моральної шкоди, що не відповідає дійсним обставинам справи, не ґрунтується на чинному законодавстві і суперечить змісту установчих документів позивача, поскільки як вбачається з установчих документів позивача, в своїй діяльності Банк керується чинним законодавством України, а саме, Законами України “Про банки і банківську діяльність”, “Про господарські товариства”. При цьому згідно ч.2 ст.6 Закону України “Про банки і банківську діяльність”, законодавство про господарські товариства поширюється на банки в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно ст.37 Закону України “Про банки і банківську діяльність” органами управління банку є загальні збори учасників, спостережна рада, правління (рада директорів) банку. Ст.39 Закону України “Про банки і банківську діяльність” визначається порядок обрання, функції та повноваження Спостережної ради Банку, серед яких є, зокрема, призначення і звільнення голови та членів правління (ради директорів) банку; контроль за діяльністю правління (ради директорів) банку; визначення зовнішнього аудитора; встановлення порядок проведення ревізій та контролю за фінансово-господарською діяльністю банку; прийняття рішення щодо покриття збитків; прийняття рішення щодо створення, реорганізації та ліквідації дочірніх підприємств, філій і представництв банку, затвердження їх статутів і положень; затвердження умови оплати праці та матеріального стимулювання членів правління банку; підготовка пропозиції щодо питань, які виносяться на загальні збори учасників; здійснення інші повноваження, делеговані загальними зборами учасників банку.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління (ради директорів), головний бухгалтер, його заступник, керівники відокремлених структурних підрозділів банку. Відповідно до ст.43 даного Закону при виконанні своїх обов'язків відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов'язані діяти на користь банку та клієнтів і зобов'язані ставити інтереси банку вище власних. Наведені положення Закону України "Про банки і банківську діяльність" кореспондуються з вимогами ч.2 ст.4, ч.ч.1, 2 ст.23 Закону України “Про господарські товариства”.           Крім того, ч.4 ст.23 Закону України “Про господарські товариства” встановлено наступне: посадові особи відповідають за заподіяну ними товариству шкоду відповідно до чинного законодавства України.

Також, постанова господарського суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Маленко М.І. 28.04.1999 р. був обраний загальними зборами ТОВ КБ “ФЕБ” членом Ради Банку, отже в 2002 р. він входив до складу органів управління Банком та являвся його керівником згідно ст.ст.37, 39, 42 Закону України Про банки і банківську діяльність" (або посадовою особою Товариства згідно ст.23 Закону України “Про господарські товариства”). Відповідно до Положення про Раду КБ “ФЕБ”, затверджене загальними зборами учасників КБ “ФЕБ” 15.06.1999р. (протокол №51) —т.3, а.с.122-124, п.1.1. Рада Банку здійснює загальне керівництво Банком (контроль за його діяльністю, попередній розгляд усіх питань, що вносяться на обговорення загальних зборів); розділом 2 визначені функції Ради Банка; розділом 3 —правове положення голови Ради Банку.

- 20.11.2002 р. загальні збори учасників, у зв'язку з внесенням змін до Статуту Банку, затвердили Положення про Спостережну раду ТОВ КБ “ФЕБ” (т.1, а.с.76-78), згідно котрого Спостережна рада є органом управління, що здійснює контроль за діяльністю Правління; член Спостережної ради може бути відкликаний у будь-який час за рішенням загальних зборів учасників з підстав, передбачених п.2.4. Положення, а саме, за дії які шкодять діловій репутації Банку; дії, які нанесли суттєву матеріальну шкоду Банку (п.п.1, 2; 2.3, 2.4 Положення). Згідно п.п.6.1., 6.2. цього Положення за порушення чинного законодавства України, положень Статуту Банку члени Спостережної ради Банку можуть бути притягнуті до дисциплінарної, майнової, адміністративної та карної відповідальності; Товариство має право вимагати від членів Спостережної ради Банку відшкодування збитків, що заподіяні внаслідок невиконання або неналежного виконання покладених на них обов'язків, що заподіяло збиток Банку, включаючи неотриманні прибутки Банку в порядку і розмірах, визначених чинним законодавством України. Аналогічні положення викладені і у наступній редакції Положення про Спостережну раду ТОВ КБ “ФЕБ”, затвердженого загальними зборами учасників від 16.09.2004р. (а.с.143-147,т.1);

- із матеріалів справи, вбачається, що позивачем ТОВ “ФІНРОСТБАНК” ототожнює вчинення членом Ради Банку Маленко М.І., який обіймав посаду керуючого ООВ ФСЗІ —учасника Банку, дій з блокування роботи Банку, прийняття незаконних рішень і оформлення їх протоколами загальних зборів та засідань Ради, тощо, з діями юридичної особи ООВ ФСЗІ як учасника Банку, але це помилкова позиція, поскільки усі дії Маленко М.І., на протиправність котрих посилається позивач, вчинялись цією особою як посадовою особою (керівником) Банку, обраною членом Ради Банку 28.04.1999р. (з 20.11.2002р. - Спостережна Рада ТОВ КБ “ФЕБ”) загальними зборами учасників ТОВ КБ “ФЕБ”, а не у зв'язку з виконанням ним своїх службових обов'язків, згідно з посадою керуючого Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Таким чином, господарський суд апеляційної інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що відповідальність за заподіяну шкоду (у випадку доведення її наявності, розміру та інших елементів складу правопорушення з завдання шкоди), покладається на члена Ради Банку, який допустив порушення законодавства, або положень Статуту Банка та Положення про Спостережну Раду, зловживав як керівник Банку своїм посадовим становищем або перевищував надані йому повноваження (ст.ст.42, 43 Закону України “Про банки і банківську діяльність”, ст.23 ч.4 Закону України “Про господарські товариства”, ст.11.1 Статуту ТОВ КБ “ФЕБ”, Положення про Спостережну Раду ТОВ КБ “ФЕБ”), але не застосувавши до спірних відносин згадані норми матеріального права, що підлягали застосуванню, господарський суд першої інстанції зробив безпідставний висновок про наявність протиправної поведінки Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів як учасника Банку і його вину у заподіянні шкоди позивачу і поклав відповідальність за її спричинення на відповідача, який за фактичними обставинами даної справи і виходячи з вимог законодавства та положень установчих документів Банку не повинен відповідати за позовом ТОВ “ФІНРОСТБАНК”.

Крім того, господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що ТОВ “ФІНРОСТБАНК” не позбавлено можливості доводити правомірність та обґрунтованість своїх вимог в загальному суді за встановленою підсудністю в окремому позовному провадженні, подавши позов до належного відповідача.

Згідно чинного законодавства, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно зі ст.43 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд апеляційної інстанцій, дослідивши фактичні обставини справи, давши належну оцінку зібраним по справі та дослідженим судом доказам, доводам та запереченням сторін, прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не надано достатніх, достовірних та належних доказів в підтвердження позовних вимог щодо протиправної поведінки Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів як учасника Банку і його вину у заподіянні шкоди позивачу, і що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Одеського апеляційного господарського суду від 06.11.2007 р. по справі № 9/121-05-2868 постановлена у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, які викладені в оскаржуваній апеляційній постанові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ТОВ "ФІНРОСТБАНК" залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.11.2007 р. по справі № 9/121-05-2868 залишити без змін.

Головуючий - Поляков Б.М.

Судді - Ткаченко Н.Г.

Катеринчук Л.Й.