ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.01.08 Справа №1/4/331

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Антонік С.Г. судді Антонік С.Г. , Коробка Н.Д. , Юхименко О.В.

при секретарі: Шерник О.В.

за участю представників сторін:

від позивача – Карапетянц А.В. (довіреність від 05.01.2008 р. № 06/5-116);

від відповідача – Бордюг Т.Є. (довіреність від 28.11.2007 р. № 06);

від третьої особи – не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства «Променергоекспорт», м. Київ,

на ухвалу господарського суду Запорізької області від 22.10.2007 р. у справі № 1/4/331

за позовом Закритого акціонерного товариства «Променергоекспорт», м. Київ,

до відповідача Відкритого акціонерного товариства «Завод Південгідромаш», м. Бердянськ Запорізької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна виконавча служба Бердянського міськрайонного управління юстиції, м. Бердянськ Запорізької області,

про стягнення 1 436 838,91 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду від 21.12.2007 р. № 3344 справу № 1/4/331 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Антонік С.Г. (доповідач), судді Юхименко О.В., Коробка Н.Д. Колегія суддів прийняла справу до провадження.

За клопотанням представників сторін апеляційний розгляд справи в судовому засіданні 21.12.2007 р. здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У судовому засіданні 21.12.2007 р. відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою на 17.01.2008 р. для підготовки постанови у повному обсязі.

У судовому засіданні 17.01.2008 р. постанову оголошено у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.10.2007 р. у справі № 1/4/331 (суддя Даценко Л.І.) заяву ВАТ “Завод Південгідромаш” задоволено, визнано наказ арбітражного суду Запорізької області від 28.04.2001 р. у справі № 1/4/331 про звернення стягнення на майно ВАТ “Завод Південгідромаш” на суму 1602894,94 грн. на користь ЗАТ “Променергоекспорт” таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалу мотивовано тим, що грошові вимоги ЗАТ “Променергоекспорт” виникли до порушення господарським судом Запорізької області 12.12.2006 р. провадження у справі № 19/1/07 про банкрутство ВАТ “Завод Південгідромаш” та не були заявлені в процедурі банкрутства, а тому вважаються погашеними відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, а відповідно до ст.598 ЦК України зобовязання є припиненими.

Не погодившись з даною ухвалою суду позивач звернувся до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Запорізької області від 22.10.2007 р. у справі № 1/4/331 скасувати, відмовити ВАТ “Завод Південгідромаш” у задоволенні заяви про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу арбітражного суду Запорізької області від 28.04.2001 р. у справі № 1/4/331 про звернення стягнення на користь ЗАТ “Променергоескспорт” майна ВАТ “Завод Південгідромаш” на суму 1602894,94 грн.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою позивач посилається на ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких судові рішення є обов’язковими до виконання на всій території України. Зазначає, що порядок виконання судових рішень визначено Законом України “Про виконавче провадження”, який не передбачає припинення виконання рішення суду з підстав, вказаних у ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”. Зауважив, що можливість закриття виконавчого провадження та невиконання наказу суду через існування справи про банкрутство боржника передбачена виключно п. 7 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” - у зв’язку з передачею Державною виконавчою службою виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника – юридичної особи та арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом. Вважає неправильним посилання суду на ст. 598 Цивільного кодексу України, оскільки дана стаття передбачає підстави припинення зобов’язань, а не підстави припинення чи закінчення виконавчого провадження.

В судовому засіданні 21.12.2007 р. представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також повідомив, що виконавчих дій за наказом господарського суду в даній справі не проводилося, оскільки виконавче провадження було зупинене. На даний час виконавче провадження з виконання наказу закрито на підставі оскаржуваної ухвали господарського суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав, що вважає ухвалу господарського суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу – безпідставною з огляду на те, що Закон України “Про виконавче провадження” визначає умови і порядок виконання рішень судів, які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. У даному випадку мова йдеться по відсутність законних підстав для примусового виконання виконавчого документу, тому Закон України “Про виконавче провадження”, який регламентує порядок дій учасників виконавчого провадження уже в процесі виконання судових рішень, судом і не застосовувався. Зауважив, що рішення Верховного Суду України, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, містять інший предмет спору – припинення правовідносин по стягненню грошових коштів на підставі наказу господарського суду. Зазначив, що Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не робить виключень для осіб, що мають вимоги, підтверджені судовими рішеннями, не надає їм переваг перед іншими кредиторами. Оскільки вимоги позивача є конкурсними та не були заявлені у справі про банкрутство, вони вважаються погашеними відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

В судовому засіданні 21.12.2007 р. представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу господарського суду - без змін.

Третя особа на стороні відповідача - Державна виконавча служба Бердянського міськрайонного управління юстиції - відзиву на апеляційну скаргу не надала, свого представника в судове засідання 21.12.2007 р. не направила, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в судовому засіданні 21.12.2007 р. без присутності представника третьої особи.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України , апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ “Променергоекспорт” звернулося до арбітражного суду Запорізької області з позовом про стягнення з ВАТ “Завод Південгідромаш” 2052730,76 грн. Рішенням арбітражного суду Запорізької області від 11.05.2000 р. у справі № 1/4/331 в позові відмовлено (т. 1 а.с. 47-48).

Постановою арбітражного суду Запорізької області від 06.10.2000 р. в даній справі про перегляд рішення в порядку нагляду скасовано рішення арбітражного суду Запорізької області від 11.05.2000 р. Позов ЗАТ “Променергоекспорт” задоволено. Стягнуто з ВАТ “Завод Південгідромаш” на користь ЗАТ “Променергоекспорт” 1 581448,63 грн. (1225070,56 грн. – основного боргу та 356378,07 грн. неустойки), 20527,31 грн. витрат по сплаті державного мита за подання позовної заяви, 850 грн. за заявою з перегляду рішення та 69 грн. на забезпечення арбітражного процесу (т. 1 а.с. 73-74).

На виконання постанови арбітражного суду Запорізької області від 06.10.2000 р. в даній справі арбітражним судом Запорізької області видано наказ від 06.10.2000 р. № 1/4/331 (т. 1 а.с. 101).

Постановою арбітражного суду Запорізької області від 28.04.2001 р. в даній справі змінено спосіб виконання постанови арбітражного суду Запорізької області від 06.10.2000 р. Звернуто стягнення на майно ВАТ “Завод Південгідромаш” в сумі 1 602894,94 грн. (т. 1 а.с 108).

На виконання постанови арбітражного суду Запорізької області від 28.04.2001 р. в даній справі видано наказ від 28.04.2001 р. № 1/4/331 (т. 1 а.с. 109).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.12.2006 р. у справі № 19/1/07 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ “Завод Південгідромаш”, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядника майна (т. 1 а.с. 128).

25.09.2007 р. ВАТ “Завод Південгідромаш” звернулося до господарського суду Запорізької області з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу арбітражного суду Запорізької області від 28.04.2001 р. у справі № 1/4/331 про звернення стягнення на майно ВАТ “Завод Південгідромаш” на суму 1 602894,94 грн. (т. 1 а.с. 123-125). Відповідач вважає, що грошові вимоги ЗАТ “Променергоекспорт” вважаються погашеними відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” як такі, що виникли до порушення господарським судом Запорізької області провадження у справі про банкрутство ВАТ “Завод Південгідромаш” та не були заявлені в процедурі банкрутства.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.10.2007 р. у справі № 1/4/331 (суддя Даценко Л.І.) заяву ВАТ “Завод Південгідромаш” задоволено, визнано наказ арбітражного суду Запорізької області від 28.04.2001 р. у справі № 1/4/331 про звернення стягнення на майно ВАТ “Завод Південгідромаш” на суму 1602894,94 грн. на користь ЗАТ “Променергоекспорт” таким, що не підлягає виконанню (т. 1 а.с. 138-139).

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституцій України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. При цьому слід зазначити, що судове рішення лише в тому разі захищає порушені права і свободи, коли воно виконане, тобто відбувся фактичний захист порушених прав і свобод.

В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.96р. “Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя” вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов’язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 9 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов’язковість рішень суду.

Ці конституційні основи судочинства закріплені також у статтях 4-5, 115 ГПК України.

Відповідно до ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов’язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Законом України “Про виконавче провадження”.

Таким чином, судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити, шляхом його виконання, захист гарантованих Конституцією України прав і свобод та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Відповідно до ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.6 “Конвенції про захист прав і основних свобод людини”, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.06р. у справі “Шмалько проти України” вказано, суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

А у пункті 55 цього ж рішення зазначено, що Суд нагадує свою прецедентну практику, відповідно до якої відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його/її користь, становить втручання у гарантоване йому статтею 1 Протоколу N1 право на мирне володіння своїм майном.

Згідно ч.4 ст.117 ГПК України, господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Колегія суддів вважає, що визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням Конституції України, Європейської Конвенції з прав людини, рішень Європейського суду можливе лише у разі якщо обовязок боржника відсутній у звязку з добровільним виконанням або з підстав, за яких порушенні права або інтереси заявника повністю поновлені.

Визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в той час коли порушені права або інтереси заявника не відновлені є порушенням гарантованого Конституцією та Конвенцією права позивача на справедливе судове рішення (право на суд), що включає і право на виконання судового рішення.

Таким чином, ухвала господарського суду від 22.10.2007р. щодо визнання наказу арбітражного суду Запорізької області від 28.04.2001 р. у справі № 1/4/331 про звернення стягнення на майно ВАТ “Завод Південгідромаш” на суму 1602894,94 грн. на користь ЗАТ “Променергоекспорт” таким, що не підлягає виконанню суперечить нормам Конституції України та Європейській конвенції з прав людини.

Не обґрунтовано суд при прийнятті рішення послався на ч.2 ст.14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі Закон) та ст.598 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.14 Закону, вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановлено для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів.

Тобто, вимоги не заявлені своєчасно або взагалі не заявлені не розглядаються і вважаються погашеними саме у справі про банкрутство.

Стаття 598 ЦК України вказує на підстави припинення зобовязань. При цьому слід зазначити, що погашення зобовязань і припинення зобовязань не є тотожними поняттями.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду – скасуванню. Заяву відповідача слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Променергоекспорт», м. Київ, задовольнити.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 22.10.2007 р. у справі № 1/4/331 скасувати.

Заяву ВАТ “Завод Південгідромаш” про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу арбітражного суду Запорізької області від 28.04.2001 р. у справі № 1/4/331 про звернення стягнення на майно ВАТ “Завод Південгідромаш” на суму 1602894,94 грн. залишити без задоволення.

Головуючий суддя Антонік С.Г.

судді Антонік С.Г.

Коробка Н.Д. Юхименко О.В.