ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2008 р.

№ 2-17/15922-2005

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційного подання

Заступника Генерального прокурора України - прокурора Автономної Республіки Крим

на рішення

господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.12.2005

у справі

господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Алупка Резорт"

до

Комітету з охорони культурної спадщини Ради Міністрів Автономної Республіки Крим

про

визнання недійсним висновку та спонукання видати висновок щодо відведення земельної ділянки

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

Геншафт О.- дов. № 1-С від 01.02.2008, Дудніков І.О.-дов.№ 2-С від 01.02.2008

від відповідача:

не з'явилися

від Генеральної прокуратури:

Попенко О.С.- прокурор відділу –посв. № 203 від 17.12.2007

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.12.2005 позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним висновок Комітету з охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим № 9455 від 11.08.2005 щодо неможливості відведення ТОВ "Алупка Резорт" земельної ділянки площею 0,4767 га, яка знаходиться за адресою: м. Алупка, вул.1-го Травня, 3.

Зобов'язано Комітет з охорони культурної спадщини Ради Міністрів Автономної Республіки Крим надати ТОВ "Алупка Резорт" висновок про узгодження відведення земельної ділянки площею 0,4767 га, розташованої за адресою: м. Алупка , вул. 1-го Травня, 3.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач не надав належних доказів щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення та до зони охоронюваного ландшафту, режим якої не передбачає будівництва нових проектів.

Не погоджуючись з судовим рішенням Заступник Генерального прокурора України - прокурор Автономної Республіки Крим звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням і просить його скасувати, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 35, 41 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 20, 32 Закону України "Про планування та забудову населених пунктів", Закон України "Про охорону культурної спадщини", та не застосовано п.п. 11.8 Державних будівельних норм 360-92**.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в задоволенні касаційного подання відмовити.

Господарським судом встановлено, що відповідачем 11.08.2005 наданий висновок № 9455 про неможливість відведення земельної ділянки, з посиланням на постанову Уряду Автономної Республіки Крим від 16.11.1995 за № 330 " Про затвердження історико - архітектурного опорного плану і комплексного охоронного зонування пам'ятників історії, культури і природи адміністративного району Великої Ялти", оскільки земельна ділянка площею 0,4767 га віднесена до зони охоронюваного ландшафту № 6, на території якої заборонені будівельні роботи та інша діяльність, що не пов'язана з ії ландшафтною реконструкцією, порушує ії основний природний характер та завдає шкоди охоронюваним природним комплексам.

При вирішенні питання щодо належності цієї земельної ділянки до вказаної зони відповідач керувався наявними в нього копіями наукової роботи Київського наукового інституту теорії архітектурі і містобудування, оскільки, оригінали архітектурно-опорного плану та відповідних картографічних матеріалів, затверджені в якості додатків до вказаної постанови Уряду Автономної Республіки Крим. Внаслідок цього він позбавлений можливості визначити точно межі охоронюваних зон, тому що зони, вказані в цій роботі топографічно не визначені і принагідно їх кордони не визначені на місцевості.

Текстуальне описання цих зон, зокрема зони № 6, до якої, на думку відповідача належить земельна ділянка, що відводиться позивачу, не дає можливості визначити, що ця ділянка належить до зони охоронюваного ландшафту.

Листом відповідача на адресу голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим № 905 від 13.07.2005 та листом Управління справами Ради міністрів Автономної Республіки Крим на адресу відповідача від 27.01.2005, також підтверджується, що додатки до постанови Уряду Автономної Республіки Крим від 16.11.1995 за №330 не тільки відсутні у відповідача, але і в архівах Ради Міністрів Автономної Республіки Крим.

За ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини", території пам'яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Статтею 20 Земельного кодексу України, передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії, здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ст. 2 Земельного Кодексу України, в редакції 1990 року, який діяв на дату прийняття постанови Уряду Автономної Республіки Крим №330 від 16.11.1995, віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої повинно провадитись органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.

Як встановлено господарським судом, вказана земельна ділянка не належить до земель історико-культурного призначення, а документація з відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку погоджена усіма органами, на які покладений обов'язок здійснювати контроль за використанням земель відповідно до їх цільового призначення, у тому числі Ялтинським міським управлінням земельних ресурсів. Відповідачем при розгляді справи не доведено віднесення земельної ділянки площею 0,4767 га по вул. 1-го Травня, 3 в м. Алупка до земель історико-культурного призначення.

Відповідач є органом охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до п. 10 ст. 6 Закону "Про охорону культурної спадщини" до його повноважень належить погодження проектів відведення та надання земельних ділянок. Висновок відповідача є офіційним письмовим документом, який породжує певні правові наслідки і спрямований на регулювання певних суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, зокрема для позивача.

Господарський суд дійшов висновку, що викладені у висновку відповідача заперечення щодо відведення земельної ділянки не ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому порушують передбачені ст.ст. 93, 95 Земельного Кодексу України права позивача на отримання в оренду земельної ділянки для будівництва на ній житлового будинку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що господарським судом дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому судове рішення відповідає чинному законодавству України та обставинам справи і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1115, п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційного подання відмовити.

Рішення від 16.12.2005 господарського суду Автономної Республіки Крим зі справи № 2-17/5922-2005 залишити без змін.

Головуючий В.С. Божок

Судді Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко