ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 2/305

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Л. Рогач

за участю представників:

позивача

Євтодьєва І.М. –довіреність від 26.06.2007 р.

відповідача

Шумська О.В. - довіреність від 30.11.2007 р.

третьої особи

Бежевець А.М - довіреність від 07.06.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Спецвоєнторг"

на постанову

від 24.10.2007 Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 2/305 господарського суду м. Києва

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Спецвоєнторг"

третя особа

Національний технічний університет України "Київський політехнічний інститут"

про

примусове виселення та повернення орендованого майна

В С Т А Н О В И В :

РВ ФДМ України по м. Києву звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ "ВП "Спецвоєнторг", за участю третьої особи - Національний технічний університет України "Київський політехнічний інститут" про зобов'язання ТОВ "ВП "Спецвоєнторг" звільнити (виселити в примусовому порядку) та повернути РВ ФДМ України по м. Києву державне нерухоме майно площею 148,0 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Політехнічна, 41, учбовий корпус № 18, кімната № 434, приміщення холу № 108 та № 109 в порядку, встановленому законодавством та умовами договору за актом приймання –передачі, посилаючись на пункти 9.1, 9.2 договору, статті 29, 32 Закону України "Про оренду державного та комунального майна України", статті 391 та 620 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі пункту 12.6 укладеного між сторонами договору оренди від 21.03.2005 р. та враховуючи повідомлення листом № 0717/995 від 18.10.2006 р. балансоутримувача державного майна -НТУУ "Київський політехнічний інститут", РВ ФДМ України по м. Києву листом від 27.12.2006 р. № 30-04/10452 попередило ТОВ "ВП "Спецвоєнторг", що пролонгації існуючих правовідносин щодо орендованого майна не буде, тобто договір припиняє чинність внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Крім того, відповідно до пунктів 2.4, 2.6, 5.7 договору відповідачу було запропоновано звільнити приміщення –об'єкт оренди та повернути майно за актом приймання –передачі орендодавцю (балансоутримувачу) та згідно із пунктом 5.16 договору сплатити орендну плату, інші належні до сплати платежі, в тому числі пеню та штрафні санкції виходячи із строку фактичного користування майном до дня його передачі балансоутримувачу.

Вимоги РВ ФДМ України по м. Києву відповідачем виконані не були, лист –повідомлення від 27.12.2006 р. № 30-04/10452 залишено без відповіді, державне майно за актом прийому - передачі не поверталось.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "ВП "Спецвоєнторг" проти позовних вимог заперечувало, просило у їх задоволенні відмовити посилаючись на те що відповідач після закінчення строку договору 21.03.2005 р. № 1604 продовжував користуватися орендованим майном, а зі сторони позивача на адресу відповідача протягом одного місяця після закінчення терміну договору, як і в інші терміни, ніяких заперечень не надходило, зазначений договір оренди, в порядку передбаченому чинним законодавством, вважається поновленим на той самий термін і на тих самих умовах.

Крім того, ТОВ "ВП "Спецвоєнторг" виконував всі свої зобов'язання, пропозиції змінити або розірвати договір зі сторони позивача не надходило, таким чином у позивача не має встановлених законом або договором підстав вимагати дострокового розірвання договору оренди нерухомого майна і, відповідно, дострокового повернення майна.

У письмових поясненнях НТУУ "Київський політехнічний інститут" просило позовну заяву задовольнити, зазначаючи, що враховуючи належне повідомлення відповідача про закінчення договору та відсутність у РВ ФДМ України по м. Києву та НТУУ "Київський політехнічний інститут" намірів його продовжувати, подальше перебування відповідача в нежилих приміщеннях інституту є порушенням вимог статті 291 Господарського кодексу України, статті 785 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", пункту 2.5 договору.

Рішенням господарського суду м. Києва від 17.08.2007 р. (суддя Домнічева І.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення господарський суд дійшов висновку про відсутність доказів належного повідомлення орендаря про відсутність у орендодавця намірів щодо поновлення договору оренди, а відтак і доказів, які б свідчили про волевиявлення позивача не продовжувати дію договору оренди.

За апеляційною скаргою РВ ФДМ України по м. Києву Київський апеляційний господарський суд (судді: Капацин Н.В., Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.), переглянувши рішення від 17.08.2007 р. в апеляційному порядку, постановою від 24.10.2007 р. скасував його, позовні вимоги задовольнив повністю та зобов'язав ТОВ "ВП "Спецвоєнторг" звільнити державне нерухоме майно площею 148,0 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Політехнічна, 41, учбовий корпус № 18, кімната № 434, приміщення холу № 108 та № 109 та повернути дане приміщення РВ ФДМ України по м. Києву за актом приймання –передачі.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обов'язок вручення кореспонденції не встановлений ні Законом України "Про оренду державного та комунального майна", ні умовами спірного договору оренди.

ТОВ "ВП "Спецвоєнторг" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 р., а рішення господарського суду м. Києва від 17.08.2007 р. залишити без змін, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, на думку скаржника, позивач не має права наполягати на достроковому розірванні договору, і відповідно, дострокового повернення орендованого майна, оскільки він халатно поставився до свого обов'язку щодо повідомлення відповідача про свої наміри та не виконав його належним чином.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 21.03.2005 р. між РВ ФДМ України по м. Києву та ТОВ "ВП "Спецвоєнторг" був укладений договір оренди № 1623 нерухомого майна, що належить до державної власності, яке розташоване за адресою: м. Київ, вулиця Політехнічна, 41, учбовий корпус № 18, кімната № 434, приміщення холу № 108 та № 109, яке знаходиться на балансі НТУУ "Київський політехнічний інститут".

Пунктом 12.1 договору сторони обумовили, що договір укладено строком на 11 місяців і діє з 21.03.2005 р. по 21.02.2006 р. включно

Вказаний договір був пролонгований згідно із пункту 12.6 до 21.01.2007р.

За змістом пункту 12.9 договору його чинність припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до пункту 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов’язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами пункту 1 статті 763 вказаного кодексу договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

За приписами частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Порядок пролонгації дії договору оренди комунального майна визначений в пункті 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна", відповідно до вимог якої, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (пункт 1 статті 27 вказаного закону).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначав про відсутність доказів належного повідомлення орендаря щодо намірів орендодавця про поновлення договору оренди, а відтак і доказів, які б свідчили про волевиявлення позивача не продовжувати дію договору оренди.

Натомість суд апеляційної інстанції вказував на те, що РВ ФДМ України по м. Києву направив лист № 30-04/10452 від 27.12.2006 р. на юридичну адресу відповідача, яка була зазначена у спірному договорі та довідці ЄДРПОУ, а відповідно до приписів статті 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

До матеріалів справи не надано будь –яких доповнень до договору оренди, якими б змінювалась адреса відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що попередження про закінчення договору оренди було позивачем направлено на вірну адресу відповідача, тобто відповідач був належним чином попереджений позивачем про припинення дії договору оренди у зв'язку з закінченням строку.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок судів передчасним з наступних підстав.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі і всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи РВ ФДМ України по м. Києву до позовної заяви в якості доказів надіслання листа № 30-04/10452 від 27.12.2006 р. про закінчення строку дії договору оренди та про його припинення було надано бланк опису вкладення з касовим чеком від 19.01.2007 р. № 8579 та повідомлення про вручення поштового відправлення ТОВ "ВП "Спецвоєнторг" за адресою: м. Київ, вул. Рейтарська, 35-А, з відміткою відділу зв'язку про невручення листа відповідачу (а.с. 12-13).

Зі змісту пункту 1.1 спірного договору оренди вбачається, що приміщення за адресою: м. Київ, вул. Політехнічна, 41, учбовий корпус № 18 передається відповідачу з метою розміщення офісу та складу.

РВ ФДМ України по м. Києву в позовній заяві зазначався як юридична адреса ТОВ "ВП "Спецвоєнторг" в м. Києві, вул. Рейтарська, 35-А, так і адреса по вул. Політехнічна, 41, учбовий корпус № 18 в м. Києві.

Розглядаючи вказаний спір судами не було з'ясовано питання щодо надіслання листа № 30-04/10452 від 27.12.2006 р. про припинення дії договору за фактичним місцезнаходженням ТОВ "ВП "Спецвоєнторг" за адресою: м. Київ, вул. Політехнічна, 41, учбовий корпус № 18.

Крім того, під час розгляду справи поза увагою судів першої та апеляційної інстанції були залишені доводи відповідача та надані ним докази стосовно того, що ТОВ "ВП "Спецвоєнторг" після 21.01.2007 р. продовжував виставляти рахунки –фактури на сплату орендної плати за спірним договором № 1623, а саме рахунки –фактури № 523 від 14.02.2007 р., № 889 від 01.03.2007 р., № 199 від 18.04.2007 р., № 476 від 15.05.2007 р., № 748 від 08.06.2007 р., які були оплачені відповідачем відповідними платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи (а.с. 25-38).

Вирішуючи вказаний спір судам необхідно було також з'ясувати питання чи можуть такі дії розцінюватись як зміна висловленого орендодавцем ставлення щодо припинення договору оренди та надати вказаному належну юридичну оцінку.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції розглянули справу односторонньо, не перевірили усі обставини, що мають значення для справи, чим порушили вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду м. Києва від 17.08.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 р. у справі № 2/305 скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Касаційну скаргу ТОВ "ВП "Спецвоєнторг" задовольнити частково.

Головуючий Т. Дроботова

Судді Н. Волковицька

Л. Рогач