ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2008 р.

Справа № 10/19.

За позовом приватного підприємця
ОСОБА_1

до приватного підприємця ОСОБА_2

про стягнення заборгованості в сумі
31296,39 грн.

Суддя       Т.І. Ковальчук

Представники:

Від позивача -ОСОБА_3., дов. від
18.02.2008 р.

Від відповідача -не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до
відповідача про стягнення заборгованості по оплаті за надані послуги з
перевезення вантажу на суму 31296,39 грн., у тому числі 30757,17 грн. боргу з
урахуванням індексу інфляції та 539,22 грн. процентів річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
згідно з договором від 01.02.2007 р. позивач надав відповідачеві послуги з
перевезення вантажу загальною вартістю 27450,00 грн., які останній всупереч
прийнятим на себе зобов'язанням не оплатив, відповідно до положень ст. 625 ЦК
України відповідачу також нараховано 3% річних та суму індексу інфляції.

Відповідач у судові засідання
21.02.2007 р. та 11.03.2008 р. не з'явився, надіслані йому ухвали про порушення
провадження у справі та призначення справи до розгляду і відкладення розгляду
справи повернулися без вручення в зв'язку з неперебуванням відповідача за  юридичною адресою.

Зазначені обставини не перешкоджають
вирішенню спору, оскільки відповідачеві належним чином надсилалися ухвали суду
за адресою, вказаною позивачем і зазначеною в Свідоцтві про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2. та в договорі від 01.02.2007 р.
Незнаходження відповідача за юридичною адресою та неповідомлення сторони за
договором про зміну місцеперебування дає суду можливість вирішити спір за
відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 11.03.2008 р.
представник позивача позовні вимоги підтримав.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи,
дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив
наступне.

01.02.2007 р. між позивачем і
відповідачем було укладено договір, згідно з яким позивач (за текстом договору
Експедитор) зобов'язався залучати Перевізника для перевезення автомобільним
транспортом вантажів у міському, міжміському та міжнародному сполученні та
доставляти вантаж за замовленнями відповідача (за текстом договору Замовник)
(а.с. 6-7).

Відповідно до п. 6.1 вказаного
договору оплата послуг Експедитора Замовником здійснюється таким чином -50%
Замовник оплачує попередньо, другу половину протягом трьох банківських днів при
умові одержання від Експедитора всіх необхідних для взаєморозрахунків
документів: оригіналу рахунка, копії транспортної накладної, оригіналу акта
виконаних робіт.

Наявними в справі доказами, а саме
міжнародними товарно-транспортними накладними А № 000234, А № 000240 та А №
000244, доводиться, що позивач 05.04.2007 р. та 18.05.2007 р. здійснив на
замовлення відповідача три перевезення вантажу пиломатеріалів необрізних
хвойних порід за маршрутом смт. Берегомет (Україна)-Команешти (Румунія) та смт.
Берегомет (Україна)- Сірет (Румунія) (а.с. 20-22).

20.05.2007 р. сторонами підписано
акт № 48/1, яким підтверджено надання приватним підприємцем ОСОБА_1. приватному
підприємцю ОСОБА_2згідно з договором від 01.02.2007 р.
транспортно-експедиційних послуг послуг трьома автомобілями НОМЕР_1/НОМЕР_2,
НОМЕР_3/НОМЕР_4та НОМЕР_5/СЕ, зазначено договірну ціну за один автомобіль в
сумі 9150 грн. (а.с. 8).

Дослідженням міжнародних
товарно-транспортних накладних та наданих позивачем реєстраційних документів на
належні йому автомобілі доводиться, що позивачем надано відповідачеві саме ті
послуги, які зафіксовано актом № 48/1 від 20.05.2007 р. (а.с.9-14).

20.05.2007 р. позивачем також
виставлено відповідачеві рахунок № 48/1 на 27450 грн. за три перевезення (а.с.
16). Докази, які б спростовували вимоги позивача або свідчили про оплату
відповідачем вартості наданих послуг, відсутні.

У відповідності до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 193 Господарського кодексу
України також передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 909 ЦК за договором
перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та
видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а
відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Ст. 929 Глави 65 ЦК України
визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажу. Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли
обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Судовим розглядом справи
установлено, що позивачем надано відповідачеві послуги з перевезення трьома
автомобілями загальною вартістю 27450 грн. з розрахунку 9150 грн. за один
автомобіль, відтак, зазначення в акті № 48/1 від 20.05.2007 р. суми до оплати
за один автомобіль суд не вважає
перешкодою для задоволення вимог позивача щодо основної суми боргу.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено,
що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Для
застосування зазначених положень необхідно встановити дату, з якої почалася
прострочка боржника.

Умови і строки здійснення платежів
за послуги з перевезення визначені п. 6.1 договору від 01.02.2007 р., однак
сторони цих умов не дотрималися, доказів у підтвердження надіслання відповідачеві
20.05.2007 р. документів для здійснення оплати позивач не надав.

За таких обставин слід керуватися
ч. 2 ст. 530 ЦК України, згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи видно, що
11.10.2007 р. позивач надіслав відповідачеві претензію про сплату боргу та
необхідні для оплати документи, отже, відповідач мав виконати свій обов'язок
щодо оплати послуг до 19.10.2007 р. (а.с. 15-18). Відтак, період прострочки
виконання відповідачем грошового зобов'язання розпочався 19.10.2007 р. і в
межах зазначеного в позовній заяві періоду (до 17.01.2008 р.) 3% річних, які
належить стягнути з відповідача, складають 135,36 грн., а індекс інфляції за
листопад 2007 р. -603,90 грн.

Судові витрати слід стягнути з
відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст 49, 82, 84, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В
:

1.          У позові частково відмовити.

2.          Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_2 (м. АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6) на користь приватного
підприємця ОСОБА_1(м. АДРЕСА_2, р/р НОМЕР_7у ЧФ “Приватбанк”, ідентифікаційний
код НОМЕР_8) 27450 грн. боргу, 135,36 грн. процентів річних, 603,90 грн.
індексу інфляції, 281,89 грн. державного мита та 106,28 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          З
набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

За згодою представника позивача в
судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Оформлене
у відповідності до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України
рішення підписане 11 березня 2008 року.

Суддя
Т.І.
Ковальчук