ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 6/5

04.02.08

За позовом                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Тусмо»

До відповідача           Міністерства оборони України

Про                     стягнення 72469,05 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

Від позивача           Слободяник П.В. (за дов.)

Від відповідача           Гордієнко В.І. (за дов.)

Обставини справи:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Тусмо»до Міністерства оборони України про стягнення 72469,05 грн., а саме: 14043,89 грн. штрафу, 36111,6 грн. пені, 17053,29 грн. інфляційних, трьох процентів річних в сумі 5260,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов’язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за продукцію, поставлену за договором № 229/8/4/108 від 25.05.2004, внаслідок чого у нього утворився борг в сумі 200627 грн., що встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 29.11.2005 у справі № 42/616. За твердженням позивача, на відповідача покладається обов’язок сплатити пеню, штраф, інфляційні та три проценти річних.

Також позивачем подано заяву, у якій він просить покласти на відповідача державне мито, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та вартість юридичних послуг.

Ухвалою суду від 20.12.2007 було порушено провадження у справі № 6/5 та призначено розгляд останньої на 04.02.2008.

Відповідач у судовому засіданні надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив повністю з наступних підстав. Причиною несвоєчасних розрахунків є неналежне фінансування за рахунок коштів Державного бюджету, у той же час, відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини. Крім того, позивач дізнався про порушення свого права 02.02.2005, отже, строк нарахування пені, згідно з положеннями 261 Цивільного кодексу України, закінчився 02.02.2006.

Дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

25.05.2004 між Міністерством оборони України (замовником) та товариством з обмеженою відповідальністю «Тусмо»(виконавцем) було укладено договір № 229/8/4/04/108 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору (п. 1.1) виконавець зобов’язався поставити для потреб Міністерства оборони України речове майно (продукцію) згідно зі специфікацією, а замовник - забезпечити приймання та оплату продукції згідно з положеннями цього Договору.

Згідно з п. 3.8 Договору прийняття продукції за кількістю та якістю оформлюється актом, який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання продукції.

Загальна вартість продукції, що підлягає поставці за цим договором, становить 271110 грн. з урахуванням ПДВ, вартістю маркування, тари (упаковки), вантажних робіт у місцях завантаження та транспортних витрат (п. 4.2 Договору).

Відповідач належним чином умови Договору не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 200627 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.11.2005 у справі № 42/616 було задоволено позов про стягнення з Міністерства оборони України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тусмо»200627 основного боргу за Договором.

Згідно зі ст. 35 ГПК України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, оскільки факт порушення взятих на себе зобов’язань було встановлено в судовому порядку, останній не потребує доведення.

У зв’язку з викладеним суд вважає вимог про стягнення інфляційних та трьох процентів річних з простроченої суми такими, що підлягають задоволенню.

Зокрема, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України кредитор у випадку прострочення боржником грошового зобов’язання вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Суд погоджується з розрахунком трьох процентів річних та інфляційних, наданим позивачем, відповідно до якого інфляційні втрати становлять 17053,29 грн., а три проценти річних –5260,27 грн.

Вимоги про стягнення з відповідача 36111,60 грн. пені та 14043,89 грн. штрафу є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення пені та штрафу застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідачем подано суду заяву про застосування строку позовної давності.

Враховуючи те, що позивачем було пропущено строк позовної давності тривалістю в один рік, встановлений для пред’явлення вимоги про стягнення штрафу та пені, останні не підлягають стягненню.

Таким чином, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення 17053,29 грн. інфляційних та трьох процентів річних в сумі 5260,27 грн. В іншій частині позову судом відмовлено.

Заперечення відповідача щодо неналежного фінансування не беруться судом до уваги, оскільки вказана обставина не звільняє боржника від відповідальності (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 49 ГПК України державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Зокрема, з відповідача підлягає стягненню 223,14 грн. державного мита та 36,33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вимога про стягнення з відповідача 500 грн., що складають вартість юридичних послуг, задоволенню не підлягає, оскільки чинним господарсько-процесуальним законодавством не передбачено відповідного виду судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України (м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, рахунок 3192 в ОПЕРУ ДКУ м. Києва, МФО 820172, код 00034022) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тусмо»(м. Житомир, вул. Денишівська, 4 рахунок 260021787 у ЖОД АППБ «Аваль», МФО 311528, код 13548679) 17053,29 грн. інфляційних, три проценти річних в розмірі 5260,27 грн., 223,14 грн. державного мита та 36,33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя

С.А. Ковтун

Рішення підписано 21.03.2008