КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2008                                                                                           № 8/270

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:

за участю секретаря судового засідання:

представників сторін:

позивача: не з"явився;

відповідача: не з"явився; був присутнім в судовому засіданні 13.02.08,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Страж"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2007

у справі № 8/270

за позовом                               Приватного підприємства "Страж"

до                                                   Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в особі філії "Чернігівське регіональне управління" закритого акціоенрного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

про                                                  стягнення 20252 грн. 29 коп.,

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.12.07 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне підприємство “Страж” (далі-позивач) звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким стягнути з Закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” в особі філії “Чернігівське регіональне управління” закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” (далі-відповідач) заборгованість в сумі 18827грн. 24 коп., суму інфляції 1231 грн. 30 коп. та 3% річних 193 грн. 75 коп.. Позивач також просить залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача вивільнених працівників у зв’язку з виключенням з дислокації об’єктів Чернігівського РУ “ПриватБанку” за договором № 1 від 01.08.05.

Скарга мотивована тим, що висновки суду є помилковими, оскільки не з’ясовано той факт, що з вивільненими працівниками укладались трудові договори на строк дії договору між скаржником та відповідачем, про що свідчить розділ 4 трудових договорів. Крім того, справу вирішено без залучення до участі в ній вивільнених працівників. В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції при прийнятті рішення неправомірно застосував ст. 904 Цивільного кодексу України, оскільки вказана норма, маючи імперативну дію, стосується лише безоплатних договорів. Тобто, якщо в договорі про безоплатне надання послуг не буде встановлено обов’язок відшкодувати витрати, виконавець має право вимагати відшкодування витрат на підставі вказаної норми законодавства.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду без змін, а скаргу - без задоволення.

11.03.08 позивач через канцелярію Київського апеляційного господарського суду подав заяву, в якій просить розгляд справи провести без участі його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що зазначені обставини не є перешкодою для розгляду справи, оскільки про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Розглянувши мотиви апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.08.05 між Приватним підприємством “Страж” (Виконавець) та Закритим акціонерним товариством комерційного банку “ПриватБанк” в особі філії “Чернігівське регіональне управління” закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” (Замовник) укладено договір №1.

Відповідно до п. 1.1. договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов’язання по забезпеченню внутрішньооб’єктового та пропускного режимів в приміщеннях банку, які перераховані в дислокації, що являється невід’ємною частиною договору, а Замовник зобов’язується своєчасно здійснювати оплату послуг, що надаються Виконавцем за цим договором та забезпечити належні умови для виконання Виконавцем обов’язків за договором.

Згідно з п. 3.1. договору сума оплати за надані послуги Виконавцем за цим договором визначається по фактичним витратам Виконавця.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що оплата за надані послуги Виконавцем за цим договором здійснюється Замовником щомісячно в термін не пізніше п’яти робочих днів з моменту отримання рахунку від Виконавця.

01.03.07 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору від 01.08.05 №1.

Розділ 3 договору викладено в новій редакції, а саме: “Сума за даним договором визначається щомісячно з розрахунку 4 грн. 80 коп. за одну годину наданих Виконавцем послуг Замовнику. В разі зміни суми витрат Виконавця, пов’язаних з проведенням державою індексації доходів населення, звільненням персоналу Виконавця при достроковому розірванні Договору в частині виключення з Дислокації окремих об’єктів Замовника, сума Договору змінюється на основі наданого Виконавцем розрахунку, без переоформлення Договору. При зміні дислокації об’єктів Замовника або часу їх обслуговування Виконавцем, Замовник письмово повідомляє Виконавця не пізніше 30 днів до початку змін”.

Листом від 06.04.07 № 20101-03/626 відповідач направив позивачу повідомлення про виключення відділень банку “Центральне” та “Зарічне” з дислокації об’єктів, що знаходяться під охороною з 16.04.07, а з 01.05.07 –решти відділень, які знаходилися під охороною позивача.

Позивачем 16.08.07 було надіслано до відповідача вимогу та додано рахунок № 5, в якому зазначено, що на підставі даного рахунку мають бути відшкодовані витрати в сумі 18827грн.23коп., пов’язані зі звільненням персоналу у зв’язку з виключенням з дислокації приміщень банку.

Як вбачається з розрахунку суми витрат, вони складаються з компенсації за невикористану відпустку, нарахувань до Пенсійного фонду, нарахувань до Фонду непрацездатності та сум Єдиного податку.

Пунктом 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи вартість послуг, що надавалися позивачем відповідачу, підлягала обчисленню виходячи із встановленої сторонами погодинної вартості наданих послуг.

В договорі про внесення змін від 01.03.07 сторонами були передбачені випадки, при настанні яких може бути змінена сума договору.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що сплата працівникам, які звільняються з роботи, компенсації за невикористану відпустку є обов’язком роботодавця відповідно до трудового законодавства. Також обов’язком роботодавця є сплата єдиного податку та сплата внесків до Пенсійного Фонду України, інших фондів соціального страхування. Відповідно до наказу №40 від 30.04.07 “Про звільнення” контролери-консультанти по обслуговуванню відділень Чернігівського РУ “ПриватБанку” звільнені у зв’язку із закінченням строку дії трудового договору.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи і прийшов до правильного висновку, що у відповідача не виникало такого грошового зобов’язання як відшкодування позивачеві витрат, пов’язаних зі звільненням працівників, тобто є безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача 1231грн.30коп. інфляційних нарахувань та 193грн.75коп. 3% річних.

Також слід зазначити про відсутність підстав для залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача вивільнених працівників.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і такими, що не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення.

За таких умов рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.07 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.07 усправі №8/270 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

2. Матеріали справи №8/270 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя

Судді

14.03.08 (відправлено)