ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 січня 2008 р.

№ 14/149

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
суддів:

С. Шевчук,

С. Владимиренко,  І. Воліка (доповідача),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької
діяльності (СПД) - фізичної особи ОСОБА_1

на постанову

від 11.09.2007 року

Київського апеляційного
господарського суду

у справі

№ 14/149

за позовом

Державного підприємства (ДП)
"Центральна
торгівельно-закупівельна база Міністерства оборони України" в
особі філії "Гончарівський військторг"

до

СПД - фізичної особи ОСОБА_1

про

звільнення приміщення та
відшкодування витрат  на правову
допомогу у розмірі 750 грн.

В судове засідання прибули
представники сторін:

позивача

Косань В.Л. (дов. від 24.01.2008
року № 6)

відповідача

не з'явились

ВСТАНОВИВ:

ДП "Центральна
торгівельно-закупівельна база Міністерства оборони      України" в особі філії
"Гончарівський військторг" звернулося до господарського суду з
позовом про зобов'язання СПД - фізичної особи ОСОБА_1 звільнити орендоване по договору
оренди № 2/ф від 01.03.2006 року приміщення, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та стягнення з відповідача збитків у вигляді оплати витрат на правову
допомогу в сумі 750 грн.

03.07.2007 року позивачем уточнені
вимоги стосовно площі приміщення, яке передано відповідачу по договору оренди
від 01.03.2006 року, у зв'язку з чим позивач просить зобов'язати відповідача
звільнити нежитлове приміщення загальною площею 113,7 кв.м в будівлі № 41
військового містечка № 5, що знаходиться на балансі філії Гончарівського
військторгу і розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Доповідач: Волік І.М.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги
ДП "Центральна торгівельно-закупівельна база Міністерства оборони
України" в особі філії "Гончарівський військторг" посилається на
наступні обставини. Між ДП "Центральна торгівельна закупівельна база"
Міністерства оборони України (орендодавець) в особі  начальника
філії Гончарівського військторгу ДП ЦТЗБ МОУ Овчиннікової Л.М.       та СПД - фізичною особою ОСОБА_1
(орендар) укладено договір оренди

нерухомого військового майна № 2/ф
від 01.03.2006 року який підписаний сторонами 17.03.2006 року. Відповідно до
умов договору (пункт 1.1.) орендодавець (балансоутримувач) передає, а орендар
приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлове
приміщення загальною площею 113,7 кв.м. (корисна - 113,7 кв.м.) в будівлі № 41
військового містечка № 5, що знаходиться на балансі філії Гончарівського
військторгу, та розташоване за адресою: АДРЕСА_1, вартість якого визначена
згідно з належною оцінкою, здійсненою станом на 30.09.2005 року і становить 43
825,00 грн. На виконання умов договору сторонами складено акт прийому-передачі
нежитлових приміщень в оренду площею 113,7 кв.м. Згідно з п. 2.2. договору
передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності
на це майно, власником майна залишається держава, а орендар користується ним
протягом строку оренди. Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата за базовий
місяць розрахунку визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 року № 768, становить
за базовий місяць розрахунку - січень 2006 року 380,88 грн. Нарахування ПДВ на
суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством.
Орендна плата за перший місяць оренди (березень 2006 року) визначається шляхом
коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за лютий,
березень 2006 року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається
шляхом коригування орендної плати (попередній місяць на індекс інфляції за
наступний місяць (п. 3.2. договору). У пункті 3.3. договору сторони
передбачили, що орендна плата у розмірі 70% перераховується орендарем на
рахунок орендодавця, а 30 % перераховується до Державного бюджету України
щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним. Згідно з п. 10.1
договору строк його дії встановлений до 27.02.2007 року.

В обґрунтування свої вимог позивач
зазначає, що на протязі кількох місяців неодноразово звертався до відповідача з
вимогою звільнити орендоване приміщення у зв'язку з закінченням дії договору
оренди та підписати акт прийому-передачі, однак відповідач ухиляється від
підписання актів та звільнення займаного приміщення, при цьому не здійснює
оплату за орендоване приміщення.

ДП "Центральна
торгівельно-закупівельна база Міністерства оборони України" в особі філії
"Гончарівський військторг" до матеріалів справи додано лист         № 3 від 25.01.2007 року, в якому він
повідомляє СПД - фізичну особу
ОСОБА_1, що 27.02.2007 року закінчується термін дії договору № 2/ф, та у
зв'язку з виробничою необхідністю просить звільнити приміщення згідно п. 10.1
договору. На підтвердження отримання 26.01.2007 року вказаного листа позивачем
надане поштове повідомлення № 1/049 від 26.01.2007 року, яке залишене
відповідачем без відповіді та без задоволення.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 04.07.2007 року по справі № 14/149 (суддя Н.
Книш) у позові відмовлено повністю. Місцевий господарський суд відмовив в
задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що в матеріалах справи
відсутні докази звернення позивача до відповідача з вимогою звільнити
орендоване приміщення у зв'язку із закінченням строку договору оренди та
підписати акт прийому-передачі майна, а саме, господарським судом першої
інстанції не прийнятий до уваги наданий позивачем лист № 3 від 25.01.2007 року
як доказ повідомлення відповідача про припинення дії договору, так як цей лист
не був вручений відповідачу належним чином. Крім того, на думку господарського
суду, позивач своїми діями, зокрема, продовженням виставлення відповідачу
рахунків № 5 від 14.03.2007 року, № 6 від 16.04.2007 року, № 10 від 10.05.2007
року та № 12 від 11.06.2007 року на оплату оренди, експлуатаційних витрат,
плати за землю в період з березня 2007 року по червень 2007 року визначив свій
намір по продовженню орендних правовідносин з відповідачем. Відповідачем, в
свою чергу, додані до матеріалів справи квитанції від 22.05.2007 року, від
15.06.2007 року, від 23.06.2007 року, які свідчать про оплату виставлених
позивачем рахунків та перерахування орендної плати до бюджету.

Приймаючи рішення у справі про
відмову у позові місцевий господарський суд виходив з наступних обставин, що
встановлені в ході судового розгляду.

Пунктом 10.6 договору сторони
передбачили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або
зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного
місяця, договір вважається поновленим на той самий термін і на тих самих
умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві
на дату поновлення цього договору. Умови пункту 10.6 договору відповідають
вимогам ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України та кореспондуються із
приписами ст. 764 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що якщо наймач
продовжує користуватись майном після закінчення строку договору, то за
відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається
поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Відповідно до ст.
17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"
термін договору оренди визначається за погодженням сторін, у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом
одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим
на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Лист № 3 від 25.01.2007 року,
наданий позивачем суду, як належний доказ повідомлення відповідача про
припинення дії договору, не прийнятий до уваги господарським судом першої інстанції
з огляду те, що належним доказом вручення рекомендованої кореспонденції повинно
бути повідомлення про вручення вказаного листа особисто відповідачу або
уповноваженій СПД - фізичною особою ОСОБА_1 особі по довіреності в порядку п.
105 Правил надання послуг поштового зв'язку. Однак, в матеріалах справи
відсутні докази отримання вищевказаної кореспонденції уповноваженою
відповідачем особою, а також особисто відповідачем, оскільки в графі
"вручено особисто" поштового повідомлення №11049 наявний напис
"ОСОБА_1", який відрізняється від особистого підпису відповідача
наявного в довіреності № 140 від 16.06.2007 року та у відзиві на позов від
03.07.2007 року, а відповідач заперечує отримання ним листа № 3 від 25.01.2007
року.

Крім того, місцевим апеляційним
господарським судом врахована дата направлення цього листа
відповідачу-26.01.2007 року, тобто до настання встановленого ст. 764 ЦК
України, ст. 284 ГК України та пунктом 10.6 договору строку, виходячи з чого
зауважено, що лист не може вважатись належним та своєчасним попередженням про
припинення дії договору № 2/ф, оскільки у встановлений законодавством місячний
строк з 27.02.2007 року по 27.03.2007 року письмово позивач не звернувся до
відповідача з наміром припинити дію договору.

За наведених обставин, господарський
суд першої інстанції дійшов висновку, що договір № 2/ф від 01.03.2006 року є
поновленим на строк, який був встановлений раніше договором № 2/ф, а саме до
27.02.2008 року, а тому, позовні вимоги про зобов'язання відповідача звільнити
орендоване приміщення по договору оренди № 2/ф від 01.03.2006 року задоволенню
не підлягають.

Вимоги позивача про стягнення з
відповідача збитків у вигляді оплати витрат на правову допомогу в сумі 750грн.
залишені без задоволення, враховуючи положення ст. 224 ГК України, ст.22 ЦК
України, оскільки у відповідача відсутня вина у понесенні позивачем витрат у
сумі 750,00 грн., і такі витрати не мають обов'язкового характеру, а факт їх
наявності та розмір не пов'язаний з заявленими позовними вимогами, крім того,
факт оплати позивачем юридичних послуг не є підставою для відшкодування витрат
за рахунок відповідача, враховуючи відмову у задоволенні позову про звільнення
орендованого приміщення.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від
11.09.2007 року (Б. Отрюх, А. Верховець, А. Тищенко) рішення
господарського суду Чернігівської області від 04.07.2007 року по справі №
14/149 скасовано; позовні вимоги задоволені повністю; СПД - фізичну
особу ОСОБА_1              зобов'язано
звільнити та повернути ДП "Центральна торгівельно-закупівельна база
Міністерства оборони України" в особі філії "Гончарівський
військторг" нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 113,7 кв.м.; також з відповідача на користь позивача стягнуто
750 грн. збитків у вигляді оплати витрат на правову допомогу, а також судові
витрати.

Приймаючи постанову у справі,
апеляційний господарський суд виходив з положень чинного законодавства (ч.4 ст.
284 ГК України, ст. 764 ЦК України,
ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального
майна») та умов договору (п. 10.6.), якими чітко встановлено, що договір оренди
може бути пролонгований на той самий термін та на тих самих умовах у разі
відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору.

Твердження відповідача про те, що
він не отримував лист № 3 від 25.01.2007 року, в якому орендодавець (позивач)
просив орендаря (відповідача) звільнити орендоване приміщення, не прийняті до
уваги господарським судом апеляційної інстанції, оскільки, на думку суду,
орендодавець вчинив всі необхідні дії для повідомлення орендаря про відсутність
у нього намірів продовжувати даний договір, а саме, вчасно через органи поштового
зв'язку направив рекомендований лист на адресу відповідача.

Також з приводу вказаних обставин в
оскаржуваній постанові зауважено, що чинним законодавством, яке регулює орендні
правовідносини, та договором, укладеним між сторонами, не встановлено, що
орендодавець повинен тільки особисто вручити орендарю лист про відсутність
намірів продовжувати договір оренди, а тому, господарський суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що позивач цілком правомірно скористався своїм
правом та направив цей лист по пошті рекомендованим листом. Факт неотримання
орендарем листа не може вважатись підставою для пролонгації договору оренди на
той самий термін, оскільки для пролонгації договору потрібна згода обох сторін,
але за наведених обставин відсутня згода орендодавця на продовження таких
правовідносин.

Виходячи з вищевикладеного та
враховуючи, що позивач як орендодавець і власник має намір використовувати
спірне приміщення для власних потреб та не бажає здавати в оренду це приміщення
ні відповідачу, ні іншим особам, і беручи до уваги наявність заяви орендодавця
про припинення договору оренди, яка була належним чином надіслана орендарю до
закінчення терміну дії договору, господарський суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що спірний договір оренди не може бути продовжений на той самий
термін та на тих самих умовах, а отже позовні вимоги про зобов'язання
відповідача звільнити приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 113,7 кв. м. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Апеляційний господарський інстанції
також не погодився з висновком місцевого господарського суду, про те, що
позивач своїми діями, а саме, виставленням відповідачу рахунків № 5 від
14.03.2007 року, № 6 від 16.04.2007 року, № 10 від 10.05.2007 року та № 12 від
11.06.2007 року на оплату оренди, експлуатаційних витрат, плати за землю в
період з березня 2007 року по червень 2007 року, вчинив дії по продовженню
орендних правовідносин з відповідачем, оскільки Законом України «Про оренду
державного та комунального майна»не передбачено безкоштовне використання
орендованих приміщень, а отже, платіжні доручення виставлялись позивачем саме
тому, що орендар фактично використовував орендоване приміщення після закінчення
терміну дій договору, а не тому, що орендодавець вирішив пролонгувати договір
оренди.

У зв'язку з тим, що позивач був
змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом
інтересів, останній уклав з TOB «Захист - 2000»договір № 18-гс від 16.04.2007
року про надання юридичних послуг, відповідно до п. 5 якого вартість послуг
складає 750 грн., та на виконання якого позивач сплатив на користь TOB «Захист
- 2000»750 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 485 від 03.05.2007
року. Беручи до уваги викладене та виходячи з положень ст. 22 ЦК України,
відповідно до якої особа, якій завдано збитки у результаті порушення її
цивільного права, має право на ї відшкодування, позовні вимоги в частині
стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 750 грн. визнані господарським
судом апеляційної інстанції обґрунтованими, оскільки позивач через неправомірні
дії відповідача поніс збитки у вигляді оплати витрат на правову допомогу, яка
полягала у підготовці позовної заяви, участі в судових засіданнях представника,
наданні юридичної консультації тощо.

Звертаючись до суду з касаційною
скаргою, СПД - фізична особа
ОСОБА_1посилається на неправильне застосування господарським судом
апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм права та
просить про її скасування та залишення в силі рішення у справі.

Перевіряючи юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський
суд України, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та
перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до
задоволення частково, виходячи з такого.

Як встановлено господарськими
судами попередніх інстанцій,
26.01.2007 року ДП "Центральна торгівельно-закупівельна база
Міністерства оборони України" в особі філії "Гончарівський військторг"
зверталося з листом № 3 від 25.01.2007 року до СПД - фізичної особи ОСОБА_1 з
вимогою звільнити орендоване приміщення у зв'язку із закінченням строку
договору оренди та підписати акт прийому-передачі майна.

Дослідивши вказаний лист, місцевий
господарський суд визнав, що він не є належним та допустимим доказом отримання
відповідачем пропозицій про припинення дії договору оренди, враховуючи п.10.6.
договору, оскільки цей лист не був вручений відповідачу належним чином, адже, в
графі "вручено особисто" поштового повідомлення №11049 напис
"ОСОБА_1" відрізняється від особистого підпису відповідача наявного в
довіреності № 140 від 16.06.2007 року та у відзиві на позов від 03.07.2007
року, а відповідач заперечує отримання ним листа № 3 від 25.01.2007 року.

З приводу наведеного, то
господарський суд касаційної інстанції не погоджується з таким висновком
місцевого господарського суду, оскільки матеріалах справи наявне повідомлення
про вручення поштового відправлення № 530757 від 21.06.2007 року (судової повістки
господарського суду Чернігівської області) ОСОБА_1, що містить напис
"ОСОБА_1", який аналогічний напису на повідомленні про вручення
поштового відправлення № 1/049 від 26.01.2007 року, однак наведене залишено
поза увагою суду.

В той же час, господарський суд
касаційної інстанції не може погодитись з висновками господарського суду
апеляційної інстанції про те, що позивач вчасно через органи поштового зв'язку
направив рекомендований лист на адресу відповідача, адже в матеріалах справи
відсутня поштова квитанція чи рекомендований лист про відправлення саме листа №
3 від 25.01.2007 року СПД-фізичній особі ОСОБА_1, що не вбачається і з наявного
у справі повідомлення про вручення поштового відправлення № 1/049 від
26.01.2007 року, наведене також залишено поза увагою господарським судом
апеляційної інстанції при мотивуванні прийнятої постанови.

Відповідно до ст. 17 Закону України
“Про оренду державного та комунального майна” договір оренди вважається
продовженням у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну
умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії
договору. Тобто, норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки
не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має
називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у
формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має
зміст такої заяви, оскільки вона обов'язково повинна бути спрямована на
припинення або зміну умов договору оренди. Договір оренди припиняється з разі:
закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта
оренди; ліквідації суб'єкта господарювання; загибелі об'єкта оренди.

Враховуючи наведене, господарськими
судами попередніх інстанцій на підставі оцінки умов укладеного між сторонами
договору оренди та наявного у справі листа орендодавця № 3 від 25.01.2007 року
та інших доказів в їх сукупності з достовірністю не встановлено, а позивачем не
доведено, направлення орендарю (відповідачу) саме заяви про припинення договору
оренди в межах місячного терміну, передбаченого ч. 2 ст.17 Закону України
"Про оренду державного та комунального майна", що в свою чергу, може
свідчити про пролонгацію вказаного договору та обумовлену цим відсутність правових
підстав для звільнення орендарем займаного приміщення та його повернення
орендодавцю.

Щодо твердження місцевого
господарського суду про надіслання позивачем вищевказаного листа до настання
встановленого ст. 764 ЦК України, ст. 284 ГК України та пунктом 10.6 договору
строку, виходячи з чого даний лист не прийнятий судом як належне та своєчасне
попередженням про припинення дії договору № 2/ф, то господарський суд
касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що положення законодавчих
норм про попередження однією із сторін про припинення договору оренди протягом
одного місяця після закінчення строку дії договору є присічним кінцевим строком
для волевиявлення однієї із сторін про припинення договору, однак не носять
імперативного характеру щодо його початку.

Щодо задоволення апеляційним
господарськими судом позовних вимог про стягнення збитків у вигляді витрат на
правову допомогу, то господарський суд касаційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з положеннями ст. ст. 224, 225 ГК України під збитками розуміються  витрати, зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона
одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення
господарської діяльності другою стороною; до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:
вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до
вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою
стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках,
передбачених законом. Виходячи з вищенаведених законодавчих положень витрати на
юридичну допомогу не є за своєю правовою природою збитками в розумінні ст. ст.
224, 225 ГК України.

Беручи до уваги, що господарськими
судами попередніх інстанцій в порушення ст. 43 ГПК України не були всебічно і
повно розглянуті всі обставини справи та виходячи з повноважень касаційної
інстанції щодо перевірки повноти встановлення обставин справи у рішенні або
постанові господарського суду, передбачених частиною 2 ст. 1115 ГПК
України, відсутність якої унеможливлює правильність застосування норм
матеріального права при вирішенні спору, колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що судові рішення у справі підлягають скасуванню,
а справа має бути направлена на новий розгляд. При новому розгляді справи суду
першої інстанції слід взяти до уваги викладене, всебічно і повно встановити
обставини справи та в залежності від встановленого і відповідно до чинного
законодавства вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119-11112 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу СПД - фізичної
особи ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2007 року та рішення господарського суду
Чернігівської області від 04.07.2007 року по справі № 14/149 скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду Чернігівської області.

Головуючий, суддя
С. Шевчук

Судді :
С. Владимиренко

І. Волік