ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2008 р.

№ 8/2022

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Гончарука П.А.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м. Києві

за участю представників позивача:

Шевелєва Я.А., Приведьона В.М. та представника відповідача –Бондарчука А.М.

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства верстатобудівельного і універсального машинобудування "Верстатуніверсалмаш"

на постанову

від 15.11.2007

Житомирського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 8/2022

господарського суду

Житомирської області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна організація "Житомиробленерго"

до

Відкритого акціонерного товариства верстатобудівельного і універсального машинобудування "Верстатуніверсалмаш"

про

стягнення 745802,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2003 року відкрите акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" звернулося з позовом до відкритого акціонерного товариства "Верстатуніверсалмаш", згідно якого, уточнивши в ході розгляду справи свої вимоги, просило стягнути з відповідача 625694,05 грн. заборгованості за спожиту активну електроенергію відповідно до договору № 98 від 21.09.2000, 83215,99 грн. інфляційних та 9027,17 грн. річних.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 14.02.2007 у справі № 8/2022 позов задоволено. Стягнено з ВАТ верстатобудівельного і універсального машинобудування "Верстатуніверсалмаш" на користь ВАТ "Енергопостачальна організація "Житомиробленерго" 625694,05 грн. заборгованості за спожиту активну електроенергію, 83215,99 грн. інфляційних та 9027,17 грн. річних.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 15.11.2007, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду від 15.11.2007, рішення суду першої інстанції від 14.02.2007, а справу направити на новий розгляд до господарського суду Житомирської області. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 34, 43, 54, 56, 61, 62 ГПК України, ст.ст. 207, 264, 509 ЦК України, ст.ст. 151, 217 ЦК УРСР, ст. 203 ГК України, а також вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У запереченнях на касаційну скаргу позивач просить постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу відповідача –без задоволення.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування Житомирським апеляційним господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 21.09.2000 між Житомирським РЕМ, який діє на підставі Положення і є структурним підрозділом ВАТ "ЕК "Житомиробленерго" та відповідачем у справі був укладений договір № 98 на користування електричною енергією, згідно умов якого енергопостачальна організація зобов’язалась забезпечувати постачання електричної енергії у відповідності до умов договору, а споживач зобов’язався своєчасно проводити оплату за використану електричну енергію.

Умовами договору було передбачено, що розрахунковим періодом вважається період з 21 по 20 число та прирівнюється до календарного місяця. При цьому, оплата електроенергії здійснюється споживачем самостійно. Остаточний розрахунок здійснюється не пізніше 5 діб після закінчення розрахункового періоду, в розмірі фактичного споживання електроенергії за місяць з врахуванням сальдо на початок місяця, тобто до 25 числа включно.

Судами також було встановлено, що свої зобов’язання за договором відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого в нього за період з 01.11.2000 по 01.04.2003 виникла заборгованість за активну електроенергію у розмірі 625694,05 грн. У цьому зв’язку позивач звернувся до господарського суду з цим позовом.

Вищенаведеним обставинам, які повністю відповідають наявним матеріалам справи, суди дали належну оцінку, і з урахуванням вимог ст.ст. 549, 601, 625 ЦК України, ст. 203 ГК України, дійшли до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом стягнення з відповідача 625694,05 грн. заборгованості за спожиту активну електроенергію, 83215,99 грн. інфляційних та 9027,17 грн. річних за період з 01.11.2000 по 01.04.2003. При цьому, судами правомірно було враховано як висновок експерта так і розрахунок уточнених позовних вимог щодо розрахунку суми основної заборгованості відповідача, та стягнуто суму боргу, яка була визначена позивачем, оскільки при обрахуванні сум проведених розрахунків за активну електроенергію експертом безпідставно було враховано надлишок коштів, що надійшли в березні, квітні 2001 року як оплату за спірний період.

У цьому зв’язку, судами було правильно зазначено, що за вказані місяці позивач безпідставно отримав надлишок коштів, а тому у нього виникло зобов’язання щодо їх повернення відповідачу. Однак, з врахуванням наявності у відповідача зобов’язань щодо проведення розрахунків за використану електроенергію за попередні та наступні періоди, сторони вправі були скористатись правом зарахування зустрічних однорідних вимог у відповідності до ст. 217 ЦК УРСР, ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України.

Проте, жодною із сторін не направлялась іншій стороні заява про зарахування зустрічних вимог, а тому позивач не мав права в односторонньому порядку здійснити зарахування в рахунок поточної заборгованості кошти, які надійшли від відповідача за іншим призначенням платежу.

Крім того, судами правомірно не були взяті до уваги ті твердження відповідача, згідно яких він заперечував проти стягнення з нього інфляційних та річних, вказуючи на те, що вони нараховані в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у зв’язку з порушення справи № 1/35"Б" про визнання його банкрутом, оскільки, з урахуванням вимог ст. 549 ЦК України, ст.ст. 230, 236, 239 ГК України, три проценти річних та інфляційні, за своєю суттю, не є санкціями за неналежне виконання зобов’язань боржником, а отже дія мораторію, передбаченого п. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо них не поширюється.

Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків попередніх судових інстанцій не спростовують, суд не приймає їх до уваги і вважає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства верстатобудівельного і універсального машинобудування "Верстатуніверсалмаш" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 14.02.2007 та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 15.11.2007 у справі № 8/2022 залишити без змін.

Головуючий Остапенко М.І.

Суддя Харченко В.М.

Суддя Гончарук П.А.