ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 грудня 2008 р.

№ 15/21пд

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  -головуючого,

Є. Чернов А. Уліцький

за участю представників:

підприємця ОСОБА_1

ОСОБА_3

підприємця ОСОБА_2

ОСОБА_4

розглянув касаційну скаргу

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову

Луганського апеляційного
господарського суду від 28.08.2008

у справі

№ 15/21пд господарського
суду Луганської області

за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про

розірвання договору оренди,
звільнення приміщення та стягнення заборгованості

В
С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Луганської області від 18.07.2008 (судді: Є.Пономаренко, О.Седляр, Б.Яресько)
позовні вимоги про розірвання договору оренди майна, зобов'язання звільнення
майна та стягнення орендної плати задоволені частково.

Відповідача зобов'язано звільнити
та повернути майно -нежитлову будівлю позивачу. В решті вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у
відповідача відсутні належні правові підстави знаходження в будівлі магазину на
правах орендаря, тому вимоги в частині звільнення приміщення обґрунтовані.

Вимоги про розірвання договору не
підлягають задоволенню, оскільки розірвати можна лише вчинений договір, тоді як
договір між сторонами таким не є через відсутність його нотаріального
посвідчення та державної реєстрації.

Не підлягають задоволенню вимоги
про стягнення орендної плати, оскільки зобов'язання із орендної плати виникають
на підставі договору, який як встановлено судом відсутній через нездійснення
його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Постановою Луганського апеляційного
господарського суду від 28.08.2008 (судді: Л.Журавльова, Т.Баннова,
Т.Парамонова) рішення господарського суду першої інстанції від 18.07.2008
залишено без змін з аналогічних мотивів та підстав.

Відповідач в касаційній скарзі
просить постанову апеляційної інстанції та рішення господарського суду першої
інстанції скасувати, так як вважає, що судом не вказано норм права, якими він
керувався ухвалюючи рішення про виселення, позовні вимоги ґрунтувалися на
існуванні договірних відносин між сторонами, тоді як суд дійшов висновку про
нікчемність укладеного між сторонами договору, тому суд неправильно застосував
норми права, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Скаржник вважає, що суд вийшов за
межі позовних вимог, оскільки самостійно змінив правові та фактичні підстави
позову.

Скаржник посилається на те, що
судом безпідставно відмовленого в клопотанні про зупинення справи, до розгляду
іншої справи за його позовом про визнання договору оренди дійсним.

Розпорядженням заступника Голови
Вищого господарського суду України від 27.11.2008 у зв'язку з відпусткою судді
Цвігун В.Л. для розгляду справи створено колегію суддів у складі    Овечкін В.Е., Чернов Є.В., Уліцький А.М.

Вищий господарський суд України у
відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної
скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Між позивачем - фізичною
особою-піднриємцем ОСОБА_1, як орендодавцем та фізичною особою-піднриємцем
ОСОБА_2, як орендарем 31.03.06р. в простій письмовій формі складено та
підписано договір оренди майна.

Об'єктом оренди за даним договором
є нерухоме майно - нежитлова будівля магазину, розташована у м. Кремінна
Луганської області, АДРЕСА_1.

Зазначеним майном на даний час
володіє та користується відповідач, що підтверджується поясненнями обох сторін.
Також, даний факт встановлено рішенням Господарського суду Луганської області
від 25.04.2008р. у справі №15/25пн зі спору між тими ж сторонами, у зв'язку з
чим відповідно до ст. 35 ГПК України він не підлягає доведенню знов у даній
справі.

Договір укладено строком на 5 років
(п. 10.1. договору).

Договір оренди сторонами
нотаріально не посвідчено, його державна реєстрація не здійснена.

Відповідно до ч.І ст. 215
Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.І, 4 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочии мас
вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до  ст.ст. 209, 210 Цивільного кодексу України
правочин у випадках встановлених законом підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст. 793 Цивільного кодексу
України (в редакції станом на день складення та підписання договору) договір
найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один
рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно чинної на даний час
редакції вказаної норми нотаріальному посвідченню підлягає договір строком на
три роки і більше.

Згідно ст. 794 Цивільного кодексу
України (в редакції станом на день складення та підписання договору) договір
найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на
строк не менше одного року, підлягає державній реєстрації. Згідно чинної на
даний час редакції вказаної норми державній реєстрації підлягає договір
укладений на строк не менше ніж на три роки.

Договір оренди нерухомого майна від
31.03.2006р. укладено строком на 5 років.

Договір оренди, на підставі якого
заявлено позовні вимоги, сторонами нотаріально не посвідчено, його державна
реєстрація не здійснена.

Відповідно до ч. 1 ст. 220
Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не
вимагається.

Судом встановлено, що постановою
Луганського апеляційного господарського суду від 29.11.2007р. у справі №
9/528пд задоволено зустрічний позов ОСОБА_2, було визнано дійсним договір
оренди майна магазину, розташованого за адресою: м. Кремінна Луганської
області, АДРЕСА_1, від 31 березня 2006р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Постановою Вищого господарського
суду України від 13.05.2008р. вказану постанову Луганського апеляційного
господарського суду у справі № 9/528пд скасовано та справу передано на новий
розгляд.

Таким чином суд дійшов правомірного
висновку, що на час вирішення спору у цій справі відсутнє судове рішення, яке б
набрало законної сили про визнання дійсним договору оренди від 31.03.2006р. між
сторонами.

Касаційна інстанція погоджується з
висновком про відсутність підстав для зупинення провадження у даній справі до
розгляду по суті за новим розглядом спору у справі №9/528 нд.

Неможливість розгляду даної справи
до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній
справі.

При цьому суд виходив з того, що на
підставі ст. ст. 793, 794 Цивільного кодексу України спірний договір оренди між
сторонами у даній справі підлягає нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації.

Відповідно до ч. З ст. 640 І
Цивільного кодексу України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і
державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Також, в ч. 1 ст. 210 ЦК України
встановлено, що правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з
моменту його державної реєстрації.

Вказані норми є імперативними.

Відсутність державної реєстрації
також свідчить про намір ухилитися від оподаткування розмірів орендної плати.

У даному випадку, договір оренди
між позивачем та відповідачем складений в простій письмові формі, не був
посвідчений нотаріально та не здійснена його державна реєстрація в Державному
реєстрі правочинів.

Момент, з яким Закон пов'язує факт
укладення правочину по оренді нерухомого майна на строк рік та більше (в
редакції на час підписання спірного договору; три роки - на даний час), є
момент державної реєстрації такого правочину (ч. 3 ст. 640, ч. 1 ст. 210 ЦК
України).

Таким чином, обставини на які
посилається скаржник як на підставу для зупинення провадження у справі, з
огляду на наявність спору про визнання судом договору дійсним за ч. 2       ст. 220 ЦК України не замінює вчинення
державної реєстрації такого правочину та як наслідок моменту вчинення такого
правочину, а отже спір у даній справі не залежить від вирішення справи щодо
дійсності правочину.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов обгрунтованих висновків про те, що у відповідача відсутні належні
правові підстави знаходження в будівлі магазину на правах орендаря, правомірно
задовольнивши вимоги в частині звільнення майна.

Вимоги по стягненню боргу з
орендної плати та про розірвання договору не підлягають задоволенню.

При цьому суд правомірно зазначив,
що розірвати можна лише договір, який є вчиненим в належній формі та є укладеним.
Виходячи зі ст. 210 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки у
сторін правочину, що підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації
виникають лише після державної реєстрації такого правочину. Так, зобов'язання
по сплаті орендної плати виникає на підставі договору оренди, який вчинено в
належній, встановленій Законом, формі та є який укладеним. У даному випадку
відповідач не має невиконаних обов'язків за договором оренди майна від
31.03.2006р щодо сплати орендної плати, та такий договір не підлягає
розірванню, внаслідок його не вчинення.

На підставі викладеного, касаційна
інстанція вважає, що судами попередніх інстанцій  було повно та всебічно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено
рішення та постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права,
що дає підстави для залишення їх без змін.

Виходячи з викладеного,
керуючись  ст.ст. 1115, 1117,
1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Луганського апеляційного
господарського суду від 28.08.2008 та рішення господарського суду Луганської
області від 18.07.2008 у справі № 15/21пд господарського суду Луганської
області залишити без зміни, а касаційну скаргу -без задоволення.

Головуючий
В. Овечкін

судді                                                                                                                             Є.
Чернов

А.Уліцький