СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11"
лютого 2008 р.

Справа  № 16-6/340-06-8925

Господарський суд
Одеської області

У складі судді  Желєзної С.П.

Секретаря судових
засідань Курбанової А.Р.

За участю
представників сторін:

Від
позивача:      ОСОБА_1. за дов. від 13.10.2006р.;
ОСОБА_2.

Від
відповідачів:

-
Головного управління
Державного казначейства України в Одеській області:  ОСОБА_3.  за дов. №15-20-11/34 від 08.01.2008р.;

-
Державного казначейства України:
не з'явився;

Від
третіх осіб:

-
Першої
державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси: ОСОБА_4. за дов. № 1 від16.01.2008р.;

-
товариства з обмеженою відповідальністю „Галі”: ОСОБА_5. за дов. №4 від 16.01.2008р.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за
позовом суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2до Головного
управління Державного казначейства України в Одеській області та Державного
казначейства України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог
на предмет спору, на стороні відповідачів, - Першої державної виконавчої служби
у Малиновському районі м. Одеси та товариства з обмеженою відповідальністю
„Галі”  про стягнення майнової шкоди у
розмірі 424504,46 грн.; інфляційних витрат у розмірі 148008,61 грн.; моральної
шкоди у розмірі 50000 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_2. (далі по тексту -СПД
ОСОБА_2. ) 07.09.2006р. звернулася до господарського суду Одеської області з
позовом про стягнення з  Першої державної
виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси, головного управління Державного
казначейства України в Одеській області, Малиновського  районного управління юстиції м. Одеси
майнової шкоди в розмірі 427655,46 грн. та моральної шкоди у сумі 50000,00
грн.

У
зв'язку з відмовою СПД ОСОБА_2. від позовних
вимог, заявлених до Першої державної виконавчої служби у Малиновському
районі м. Одеси та Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, ухвалою
від 27.10.2006р. господарським судом Одеської області провадження у справі в
частині позовних вимог до Першої державної виконавчої служби у Малиновському
районі м. Одеси та Малиновського районного управління юстиції м. Одеси
було  припинено відповідно до п. 4 ст. 80
ГПК України. При цьому, ухвалою від 27.10.2006р. господарським судом Одеської
області Першу державну виконавчу службу у Малиновському районі м. Одеси було залучено  до участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Під
час розгляду даної справи 13.11.2006р. в судовому засіданні позивачем надано
заяву про уточнення та доповнення позовних вимог, відповідно до якої СПД
ОСОБА_2. просить стягнути з Державного бюджету України майнову шкоду в
сумі  424504,46грн., 148008,61грн.
інфляційних витрат та моральної шкоди у розмірі 50000грн.

Ухвалою
господарського суду Одеської області від 11.12.2006р. до участі у даній  справі в якості іншого відповідача  було також залучено  Державне казначейство України.

Крім
того, ухвалою господарського суду Одеської області від 29.01.2007р. до участі у
справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору, залучено товариство з обмеженою відповідальністю  “Галі” (далі по тексту -ТОВ „Галі”).

Рішенням
господарського суду Одеської області  від
12.02.2007р. за результатами розгляду позовних вимог, заявлених СПД ОСОБА_2. до
головного управління Державного казначейства України в Одеській області,
Державного казначейства України про стягнення з Державного бюджету України
майнової шкоди у сумі 424504,46 грн., 148008,61грн. інфляційних витрат та
моральної шкоди у розмірі  50000грн., у
задоволенні позову було відмовлено.

29.05.2007р.
постановою Одеського апеляційного господарського  суду рішення місцевого господарського суду у
даній справі було скасовано, а позов задоволено частково, у зв'язку з чим, було
присуджено  до стягнення з Державного
бюджету України через Головне управління Державного казначейства України  в Одеській області на користь СПД ОСОБА_2.
матеріальну шкоду в сумі 90 001 грн., 28 440,29грн. інфляційних та 20
000,00грн. моральної шкоди., в іншій частині позову  - відмовлено.

Вищим
господарським судом України постановою
від 22.10.2007р. касаційні скарги Головного управління Державного
казначейства України  в Одеській області
та СПД ОСОБА_2. були задоволені частково, постанова Одеського апеляційного
господарського  суду від 29.05.2007р. та
рішення господарського суду Одеської області від 12.02.2007р.  скасовані, а справу направлено на новий
розгляд до господарського суду Одеської області. При  скасуванні вищевказаних судових рішень господарським
судом  касаційної інстанції було звернуто
увагу на не дослідження судами питання наявності причинно-наслідкового  зв'язку між
неправомірними діями виконавчої служби та заподіяними позивачу
збитками;  ненадання судами попередніх
інстанцій  правової оцінки дій ТОВ
“Галі”, якому  21.08.2003р. державним
виконавцем за  актом опису було передано
на відповідальне зберігання майно СПД ОСОБА_2. та  не встановлено чи може впливати на
матеріальну відповідальність ТОВ “Галі” неповідомлення останнього державною
виконавчою службою  про кримінальну
відповідальність у разі зникнення майна позивача. При цьому,  Вищим господарським судом України  зазначено, що судам, для повного та
об'єктивного встановлення фактичних обставин справи, слід було  вирішити питання щодо залучення ТОВ “Галі” у
якості співвідповідача у даній справі.

Ухвалою
від 12.12.2007р. господарським судом Одеської області справу за  позовом СПД ОСОБА_2. до Головного управління
Державного казначейства України в Одеській області та Державного казначейства
України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідачів, - Першої державної виконавчої служби у
Малиновському районі м. Одеси та товариства з обмеженою відповідальністю
„Галі”  про стягнення майнової шкоди у
розмірі 424504,46 грн.; інфляційних витрат у розмірі 148008,61 грн.; моральної
шкоди у розмірі 50000 грн. було прийнято до провадження на новий розгляд.

Під
час нового розгляду справи СПД ОСОБА_2. наполягала на задоволенні позовних  вимог у редакції, викладеній у заяві про
уточнення та доповнення позовних вимог від 13.11.2006р., відповідно до якої
позивачем висунуті вимоги про  стягнення з
Державного бюджету України 424504,46 грн. майнової шкоди, 148008,61грн.
інфляційних витрат та моральної шкоди у розмірі 50000грн. В обґрунтування
заявленого позову СПД ОСОБА_2. посилається на пошкодження та знищення  належного їй майна  внаслідок неправомірних дій Першої державної
виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси під час  примусового виконання наказу господарського
суду Одеської області від 25.02.2003р., виданого по справі №17-2-2-3-19/2071,
яким  позивача було зобов'язано  звільнити займану земельну ділянку площею 260
кв.м. по АДРЕСА_1.

17.01.2008р.  позивач звернувся до господарського суду  Одеської області з клопотанням  про зміну статусу ТОВ „Галі” з третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та
залучення останнього в якості співвідповідача у даній справі. В обґрунтування
вказаного клопотання позивач наполягав
на необхідності виконання вказівки Вищого господарського суду України,
викладеної у постанові від 22.10.2007р.

Дійсно,
відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового
розгляду справи. Згідно зі ст. 24 ГПК України господарський суд за наявністю
достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням
сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.
Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до
тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не
припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача
належним відповідачем.

Проаналізувавши
матеріали справи, суд доходить висновку про відсутність достатніх правових підстав
для залучення до участі у даній справі в
якості іншого відповідача ТОВ „Галі” відповідно до ст. 24 ГПК України, з
огляду на наступне.  Не висуваючи
будь-яких позовних вимог на протязі часу розгляду справи до ТОВ „Галі”, позивач
наполягав на стягненні  майнової шкоди у
сумі 424504,46 грн.; інфляційних витрат у розмірі 148008,61 грн.; моральної
шкоди у розмірі 50000 грн.  саме з
Держави, обґрунтовуючи свою позицію приписами ст. 56 Конституції України,
ст.ст. 1173 -1174 ЦК України, ст. 86 Закону України „Про виконавче провадження”
від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, ст. 11
Закону України „Про державну виконавчу службу” від 24 березня 1998
року202/98-ВР, якими встановлено порядок та підстави притягнення до цивільної відповідальності
за неправомірні дії органів державної влади. Однак ТОВ „Галі” не є органом
державної влади, в свою чергу,
покладення на державу відповідальності за дії ТОВ „Галі” суперечить
загальним засадам цивільного законодавства, передусім, принципу справедливості.
При цьому, враховуючи відсутність повноважень суду виходити за межі
заявлених позовних вимог,  суду не
вбачається за правомірне самостійно визначати ступіть вини та розмір
збитків, а відтак і суми відшкодування, яка підлягає стягненню з ТОВ  „Галі”. Таким чином, у зв'язку з відсутністю
взагалі будь-яких вимог з боку позивача
до ТОВ „Галі”, клопотання позивача про заміну процесуального статусу ТОВ
„Галі” з третьої особи на відповідача
судом було відхилено.

Під
час розгляду справи головне управління Державного казначейства України в
Одеській області, вважаючи себе неналежним відповідачем,  повністю заперечує проти заявлених СПД
ОСОБА_2.  позовних  вимог.

Державним
казначейством України, незважаючи на неодноразові вимоги суду, під час нового
розгляду справи, пояснень щодо  правової позиції
у даній справі надано не було, представник Державного казначейства України у
судові засідання не з'явився, у зв'язку з чим справа була розглянута за
наявними матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи   учасників процесу, суд встановив наступне.

На
виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2003р.
по справі № 17 -2 -2 -3 -19 /2071
господарським судом Одеської області був виданий наказ від 25.02.2003р.
про зобов`язання СПД ОСОБА_2.  звільнити
займану земельну ділянку площею 260 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

27.02.2003р.
державним виконавцем Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі
м. Одеси було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання наказу господарського суду Одеської області
№17-2-2-3-19/2071 від 25.02.2003р., відповідно до якої боржнику  було запропоновано у 7-денний строк
добровільно виконати судове рішення.

Пізніше,
за поданням державного виконавця Першої державної виконавчої служби у
Малиновському районі м. Одеси ухвалою Одеського апеляційного господарського
суду від 22.07.2003р. / т.3 а.с.-64/ було роз'яснено зміст пункту 4
резолютивної частини постанови від 14.02.2003р. в частині зобов'язання СПД ОСОБА_2.  звільнити займану земельну ділянку наступним
чином: це необхідність звільнення СПД ОСОБА_2. особисто цієї ділянки, а також
звільнення цієї земельної ділянки від належного їй майна (товару) або майна
(товару), що знаходиться в її користуванні.

Ухвалою
від 05.08.2003р., прийнятою  за заявою
СПД ОСОБА_2. про роз'яснення постанови Одеського апеляційного господарського
суду від 14.02.2003р. та його ухвали від 22.07.2003р., Одеським апеляційним
господарським судом було вказано, що „під фразою „належного їй майна (товару)”
слід розуміти все належне ОСОБА_2. на праві власності нерухоме та рухоме майно,
в тому числі товари всіх видів (найменувань, номенклатури), а також нерухоме та
рухоме майно, в тому числі товари всіх видів (найменувань, номенклатури), яке є
у користуванні ОСОБА_2. (на підставі договорів оренди, найму, схову, комісії,
підряду, сумісної діяльності, доручення, консигнації та інших угод і підстав),
та яке знаходиться (розташовано) на земельній ділянці, яку СПД ОСОБА_2.
зобов'язана звільнити згідно до постанови Одеського апеляційного господарського
суду від 14.02.2003р.”

Вважаючи,
що СПД ОСОБА_2. не було добровільно виконано судове рішення у строк, визначений
у постанові про відкриття виконавчого провадження від 27.02.2003р., державним
виконавцем 21.08.2003р. були вжиті заходи
щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської
області.  21.08.2003р. державним
виконавцем було  винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження.

В
свою чергу, СПД ОСОБА_2. дії державного виконавця були оскаржені до
господарського суду Одеської області. Ухвалою господарського суду Одеської
області від 14.02.2005р. по справі №17-2-2-3-19/2071, що була залишена без змін
постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.05.2005р. /т.1
а.с.73-78/, дії Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі м.
Одеси по звільненню земельної ділянки площею 260 кв.м., розташованої за
адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 17а були визнані незаконними. При цьому,
даними судовими рішеннями було встановлено порушення Першою державною
виконавчою службою у Малиновському районі м. Одеси вимог Закону України
„Про виконавче провадження” та Інструкції про проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року N 74/5,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за N 865/4158
(із змінами і доповненнями).

Крім
того,  даними судовими рішеннями був
встановлений факт ненадання боржнику строку для добровільного виконання
судового рішення та проведення виконавчих дій з примусового входу до торгових
павільйонів, які були розташовані на земельній ділянці площею 260 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1 без залучення понятих. Крім того, судом було встановлено,
що  акт опису майна, яке передане на
відповідальне зберігання  СП „Ринок
„Черьомушки” ТОВ „Галі”  від 21.08.2003р.
був складений з порушеннями вимог п. 5.6.6 Інструкції про проведення виконавчих
дій, саме:  в даному акті  відсутня оцінка кожного внесеного в акт
предмету і загальної вартості всього майна, переданого на зберігання, другий
примірник акту опису не вручений особі, якій було передано на відповідальне
зберігання майно СПД ОСОБА_2., а також  в
акті відсутня відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження
майна та попередження його про кримінальну та матеріальну відповідальність за
його розтрату, відчуження, утаювання або підміну.

Посилаючись
на неправомірність дій державного виконавця Першої державної виконавчої служби
у Малиновському районі м. Одеси під час
примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від
25.02.2003р., внаслідок яких позивачеві було завдано значні збитки,  СПД ОСОБА_2. звернулася до господарського
суду Одеської області з позовними вимогами до головного управління
Державного казначейства України в Одеській області, Державного казначейства
України про стягнення з Державного бюджету України 424504,46 грн. майнової
шкоди, 148008,61грн. інфляційних витрат та моральної шкоди у розмірі 50000грн.

У
відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода). Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При
цьому, як вбачається з заяви про додаткове обґрунтування позовних вимог від
24.01.2008р., заявлена позивачем до стягнення сума відшкодування прямих збитків
у розмірі 424504,46 грн. складається з:

-          вартості будівельних матеріалів,
використаних для будівництва павільйонів, що були демонтовані під час
проведення  виконавчих дій з примусового
виконання наказу господарського суду Одеської області №17 -2 -2 -3 -19/2071 від
25.02.2003р., на загальну суму 272664 грн.;

-           вартості товарів, що знаходилися у
цих павільйонах, яка складається з вартості неповернутого зберігачем товару
у сумі 2686,00 грн. та 39935,20 грн. товару, який взагалі не знайшов
відображення у акті  опису майна, яке
передане на відповідальне зберігання  СП
„Ринок „Черьомушки” ТОВ „Галі” від 21.08.2003р.;

-           вартості торгівельного обладнання й
тари, що складається з  вартості
неповернутого ТОВ „Галі” торгівельного обладнання й тари на суму 86320
грн. та вартості торгівельного обладнання й тари на суму 21515 грн. не зазначених
в  акті
опису майна;

-          вартості неповернутого зберігачем малоцінного
інвентарю у сумі 3835 грн.

Виходячи
з принципу повного відшкодування  збитків
позивачем були заявлені до відшкодування з Державного бюджету України і збитки
від інфляції у сумі 148008,61 грн.

Враховуючи
зміст заявлених вимог, суд вважає за необхідне звернутися до положень діючого
цивільного законодавства України, якими врегульовані спірні  правовідносини.

Відповідно
до норм статті 56 Конституції України кожний має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної
шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно
до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи
органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи.

Згідно
ст. 1 Закону України „Про державну виконавчу службу” від 24 березня 1998
року202/98-ВР державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства
юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших
органів, а також посадових осіб відповідно до законів України.

У
відповідності до ст. 86 Закону України „Про виконавче провадження” від 21
квітня 1999 року N 606-XIV збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи
юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають
відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. У відповідності до ст. 11  Закону України „Про державну виконавчу
службу” від 24 березня 1998 року202/98-ВР шкода, заподіяна державним
виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Предметом
судового дослідження у справі про відшкодування шкоди, завданої фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або
службової особи органу державної влади, є встановлення факту неправомірних
дій (бездіяльності) службової особи органу державної влади
при здійсненні повноважень, виникнення шкоди та причинного
зв'язоку між неправомірними діями (бездіяльністю) службової особи і заподіяння
нею шкоди.

При
цьому, обов'язковим елементом складу даного делікту є  специфічний суб'єкт, яким є держава, в
особі саме того органу державної влади, посадовою особою якого було вчинено
неправомірні дії, внаслідок яких фізичній або юридичній особі було завдано
шкоду.

Враховуючи
викладене, суд доходить висновку про обов'язковість участі в якості
відповідача  в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) державного
виконавця,   відповідного відділу
державної виконавчої служби, в якому
працює державний виконавець, як органу на який покладається
відповідальність за вчинене правопорушення. Наведені міркування суду знайшли своє відображення і у
Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року N 14 „Про
практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і
посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого
провадження”. Так, у відповідності до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 26 грудня 2003 року N 14 „Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників виконавчого провадження” при розгляді позовів
фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями
(бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11
Закону України „Про державну виконавчу службу” від 24 березня 1998
року202/98-ВР, ст. 86 Закону України „Про виконавче провадження” від 21 квітня
1999 року N 606-XIV  і враховувати, що
в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної
виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні
територіальні органи Державного казначейства України.

В
свою чергу, необхідність залучення до участі у даній справі відповідного
територіального органу Державного казначейства України в якості співвідповідача
обумовлена  виконанням останнім у
відповідності з пунктом 4 Положення про Державне казначейство України,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.07.1995 року N 590
функцій  з  управління наявними коштами державного
бюджету, у тому числі в іноземній валюті, коштами державних позабюджетних
фондів та позабюджетними коштами установ і організацій, що утримуються за
рахунок коштів державного бюджету. За змістом ст. 31 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України” від 28 грудня 2007 року N 107-VI Державне казначейство України
здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти
Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте
державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Покладення
у справах про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) державного
виконавця, зобов'язання із відшкодування завданої особі  шкоди на
Державне казначейство України або/та його територіальний орган є
похідним наслідком  відповідальності
органу державної виконавчої служби за заподіяну шкоду та пов'язана з
реалізацією правовідновлювальної (компенсаційної) функції юридичної
відповідальності.

Однак,
під час розгляду даної справи, у зв'язку з відмовою позивача від вимог,
заявлених до Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси
та Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, ухвалою від 27.10.2006р.,
що набрала законної сили,  господарським
судом Одеської області провадження у справі в частині позовних вимог до Першої
державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси та Малиновського
районного управління юстиції м. Одеси було
припинено відповідно до п. 4 ст. 80 ГПК України. Зазначене
унеможливлює залучення судом за власною ініціативою  до участі у даній справі в якості відповідача
Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси, а також
застосування до держави в особі цього органу цивільно-правової
відповідальності, а відтак і виключає її подальшу реалізацією шляхом
відшкодування збитків та моральної шкоди завданих позивачеві неправомірними
діями державного виконавця Першої державної виконавчої служби у Малиновському
районі м. Одеси.

Крім
того, враховуючи, що в обґрунтування своєї позиції СПД ОСОБА_2. посилається на
приписи ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1173 -1174 ЦК України, ст. 86 Закону
України „Про виконавче провадження” від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, ст.
11  Закону України „Про державну
виконавчу службу” від 24 березня 1998 року202/98-ВР, якими передбачено
відповідальність органів державної влади,
суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на наступному.

В
матеріалах справи мається акт опису майна, яке передане на відповідальне
зберігання  СП „Ринок „Черьомушки” ТОВ
„Галі”, від 21.08.2003р.  Правова оцінка
дій Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси при
складанні даного документу була викладена в ухвалі господарського суду Одеської
області від 14.02.2005р. по справі №17-2-2-3-19/2071, що була залишена без змін
постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.05.2005р., за
результатами розгляду скарги  СПД
ОСОБА_2.  При цьому, як було зазначено по
тексту рішення вище, господарським  судом
Одеської області було встановлено, що
вказаний акт був складений з порушеннями вимог п. 5.6.6 Інструкції про
проведення виконавчих дій.

Однак
незважаючи на викладене, під час розгляду даної справи представником ТОВ „Галі”
не заперечувався факт отримання структурним підрозділом останнього - СП „Ринок
„Черьомушки” переліченого в акті від 21.08.2003р. майна.

При
цьому, незважаючи на те, що частина майна, належного СПД ОСОБА_2.,
знаходилася  у володінні ТОВ „Галі”,
позивачем жодних вимог до ТОВ „Галі” пред'явлено не було, навпаки, позивач на
протязі всього часу розгляду даної справи наполягав на необхідності стягнення
424504,46 грн. майнової шкоди, 148008,61грн. інфляційних витрат та моральної
шкоди у розмірі 50000грн. саме  з Держави,
обґрунтовуючи свою правову позицію
вимогами ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1173 -1174 ЦК України, ст.
86 Закону України „Про виконавче провадження” від 21 квітня 1999 року N
606-XIV, ст. 11  Закону України „Про
державну виконавчу службу” від 24 березня 1998 року202/98-ВР. Наведена правова
позиція позивача, з урахуванням
відсутності у суду повноважень виходити на межі заявлених позовних
вимог,  не дозволяє суду  самостійно визначити ступніть вини та розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню з боку ТОВ
„Галі”. При цьому, суд звертає увагу позивача, що вимоги до ТОВ „Галі”
повинні базуватися на правових нормах, якими передбачено цивільну
відповідальність юридичних осіб, однак, дані приписи діючого
законодавства  України позивачем в
обґрунтування заявлених вимог  не
наводилися.

Підсумовуючи
наведене, суд оцінює позовні вимоги, заявлені до головного управління
Державного казначейства України в Одеській області, Державного казначейства
України про стягнення з Державного бюджету України 424504,46 грн. майнової
шкоди, 148008,61грн. інфляційних витрат та моральної шкоди у розмірі 50000грн.
необґрунтованими, недоведеними та такими, що не базуються на законних
підставах, у зв'язку з чим у задоволенні позову суб'єкту підприємницької
діяльності Сазоновій Олександрі Феофанівні слід відмовити у повному обсязі.

Судові
витрати зі сплати державного мита та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, слід покласти на
позивача згідно зі ст. 44,  ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку,
передбаченому ст. 85 ГПК України.

Рішення підписано 05.03.2008р.

Суддя
Желєзна
С.П.