ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Справа №  07/265а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого
2008 р.

14год.
м. Черкаси

За
адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до
державної податкової інспекції у м. Черкаси

про
визнання нечинними податкового повідомлення-рішення та першої податкової вимоги

Суддя
Дорошенко М.В.

Секретар
судового засідання Сиволовська О.І.

Представники
сторін:

від
позивача: ОСОБА_2. - за довіреністю 22.01.2008р.;

від
відповідача: Батаргіна Ю.О. за довіреністю від 03.09.2007р., і Настиченко О.О.
- за довіреністю від 17.01.2008р.

Заявлено
адміністративний позов про визнання нечинними податкового повідомлення-рішення
відповідача від 08.11.2007р. №/0 про застосування до позивача
передбаченого пп. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону України від 21.12.2000р.
№2181-ІІІ „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” (далі -Закон №2181-ІІІ) штрафу у сумі
10030грн. за неподання податкових декларацій з податку на додану вартість та першої
податкової вимоги відповідача від 28.11.2007р. №1/1963 про сплату вказаної суми
штрафу.

В
обґрунтування позову позивач зазначив, що штрафні санкції в сумі 10030грн. були
нараховані відповідачем з порушенням встановленого пп. 15.1.1 п.15.1 ст.15
Закону №2181-ІІІ строку давності в 1095 днів і застосовані до позивача з
порушенням строків застосування адміністративно-господарських санкцій,
встановлених ст. 250 Господарського кодексу України, а вказаний у акті
перевірки, на підставі якого було прийняте спірне
податкове-повідомлення-рішення, підпункт 7.7.2 п. 7.2 ст. 7 Закону України від
03.04.1997р. №168/97-ВР „Про податок на додану вартість”, як такий вимоги якого
були порушені позивачем, не регулює відносини, пов'язані з поданням податкових
декларацій.

У засіданні  суду представник позивача позов підтримав з
викладених вище підстав.

Відповідач
проти позову заперечив, оскільки вважає, що встановлені пп. 15.1.1 п. 15.1
ст.15 Закону №2181-ІІІ строк давності у 1095 днів і ст. 250 Господарського
кодексу України строки застосування адміністративно-господарських санкцій не
поширюються на нарахування штрафних санкцій, передбачених пп. 17.1.1 п. 17.1
ст. 17 цього ж Закону №2181-ІІІ..

У
засіданні суду представники відповідача підтримали заперечення проти позову.

Дослідивши
наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін,
господарський суд встановив наступне.

19
лютого 1998р. виконавчим комітетом Черкаської міської ради була проведена
державна реєстрація позивача як фізичної особи -підприємця і цього ж дня
позивач був узятий відповідачем на облік як платник податків.

3
червня 1998р. позивач був зареєстрований відповідачем як платник податку на
додану вартість.

Згідно
з складеним комісією відповідача актом від 27.12.2005р. №2464/17-111 реєстрація
позивача як платника податку на додану вартість була анульована.

8
листопада 2007р. відповідач провів перевірку документальну перевірку позивача з
питань дотримання ним вимог податкового законодавства, за результатами якої був
складений акт від 08.11.2007р. №7243/17-2111.

Перевіркою
було встановлено, що позивач з 01.01.2000р. по 21.09.2007р. підприємницькою
діяльністю не займався, доходів не отримував і за звітні місяці із січня 2000р.
по грудень 2005р., крім березня 2000р., в порушення вимог пп. 7.7.2 п. 7.2 ст.
7 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР „Про податок на додану
вартість”  не подав податкові декларації
з податку на додану вартість.

На
підставі акту перевірки від 08.11.2007р. №7243/17-2111 відповідач прийняв і
надіслав позивачу спірне податкове повідомлення-рішення від 08.11.2007р.
№/0, за яким вирішив застосувати до позивача 10030грн. штрафу,
передбаченого пп. 17.1.1 п.17.1 ст. 17 Закону №2181-ІІІ за неподання 59
податкових декларацій з податку на додану вартість за звітні місяці із січня
2000р. по грудень 2005р., крім березня 2000р., у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання (170грн. х
59).

28
листопада 2007р. відповідач видав першу податкову вимогу №1/1963 на сплату
позивачем 10030грн. податкового боргу у вигляді штрафу, передбаченого пп.
17.1.1 п.17.1 ст. 17 Закону №2181-ІІІ за неподання податкових декларацій з
податку на додану вартість .

Позивач
не спростував встановлені перевіркою факти неподання ним податкових декларацій
з податку на додану вартість.

Вичерпний
перелік податків і зборів (обов'язкових платежів) визначено у ст.ст. 14 та 15
Закону України від 25.06.1991р. №1251-ХІІ „Про систему оподаткування”.

Податок
на додану вартість згідно з ст. 14 Закону України 25.06.1991р. №1251-ХІІ „Про
систему оподаткування” відноситься до загальнодержавних податків.

Підпунктом
7.8.1 п. 7.8 ст. 7 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР ”Про податок на
додану вартість” встановлено, що податковим періодом є один календарний місяць,
а у випадках, особливо визначених цим Законом, календарний квартал.

В
преамбулі Закону №2181-ІІІ зазначається, що цей Закон є спеціальним законом з
питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних
або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і
зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій,
що застосовуються до платників податкові контролюючими органами, в тому числі
за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру
оскарження дій органів стягнення.

Пунктами
1.2, 1.3 і 1.5 статті 1 Закону №2181-ІІІ визначено, що податкове зобов'язання -
це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових
фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або
іншими законами України, податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання
(з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене
платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але
не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання, а штрафна санкція (штраф) це плата у фіксованій сумі
або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені
та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з
порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Відповідно
до пп. „а” пп. 4.1.4 п. 4.1 ст.4 Закону №2181-ІІІ податкові декларації
подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному
місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20
календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового)
місяця.

Згідно
з пп. 4.1.5 п. 4.1 ст. 4 Закону №2181-ІІІ якщо останній день строку подання
податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем
строку вважається наступний за вихідним або святковим операційний (банківський)
день.

Підпункт
5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону №2181-ІІІ передбачає, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних
за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

У
разі визначення податкового зобов'язання контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах "а" - "в" підпункту 4.2.2 пункту
4.2 статті 4, платник податків зобов'язаний погасити нараховану суму
податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів від дня отримання
податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

Підпунктом
15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону №2181-ІІІ встановлено, що за винятком випадків,
визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право
самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках,
визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім
днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така
податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань,
платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір
стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому
порядку.

Відповідно
до пп. 17.1.1 п. 17.1 ст.17 Закону №2181-ІІІ платник податків, що не подає
податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у
розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке
неподання або її затримку.

Згідно
з п. 17.3 ст. 17 Закону №2181-ІІІ сплата (стягнення) штрафних санкцій,
передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та
оскарження їх сум.

За
змістом статей 238, 239, 241 Господарського кодексу України передбачений пп.
17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181-ІІІ штраф є адміністративно-господарською
санкцією.

Стаття
250 Господарського кодексу України передбачає, що адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести
місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення
господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

З
огляду на приведені вище обставини та норми законодавства господарський суд
прийшов до таких висновків.

Встановлений
пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону №2181-ІІІ строк давності у 1095 днів
стосується лише податкових зобовязань, які визначаються податковими органами, і
відповідно не поширюється на штраф, передбачений пп. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17
цього Закону.

Іншими
законами, окрім ст. 250 Господарського кодексу України, строки застосування
штрафу, передбаченого пп. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181-ІІІ не
встановлені.

Неподання
платником податків податкової декларації у останній день строку, встановленого
пп. „а” пп. 4.1.4 п. 4.1 ст.4 Закону №2181-ІІІ з урахуванням положень пп. 4.1.5
п. 4.1 ст. 4 цього Закону означає про вчинення таким платником податків
порушення, передбаченого пп. 17.1.1 п.17.1 ст. 17 Закону №2181-ІІІ.

У
даному випадку з дня неподання позивачем кожної із вказаних у акті перевірки
від 08.11.2007р. №7243/17-2111 податкової декларації з податку на додану
вартість на день прийняття відповідачем спірного податкового
повідомлення-рішення від 08.11.2007р. №/0 про застосування до
позивача 10030грн. штрафу минуло більше одного року.

Отже,
штраф за спірним податковим повідомленням-рішенням від 08.11.2007р.
№/0 у сумі 10030грн. був застосований відповідачем після закінчення
встановленого ст. 250 Господарського кодексу України строку в один рік з дня
порушення позивачем строку подання податкових декларацій з податку на додану
вартість, тому це спірне податкове повідомлення-рішення і перша податкова
вимога відповідача  від 28.11.2007р.
№1/1963 про сплату вказаної суми штрафу підлягають визнанню нечинними.

Таким
чином, адміністративний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 94
Кодексу адміністративного судочинства України позивачу підлягають відшкодуванню
із Державного бюджету України понесені ним витрати на сплату судового збору в
сумі 3грн. 40коп.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 94, 160 -163 Кодексу адміністративного
судочинства України, господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов задовольнити повністю.

Визнати
нечинними податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м.
Черкаси  від 08.11.2007р. №/0
про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 10030грн. штрафу.

Визнати
нечинною першу податкову вимогу державної податкової інспекції у м. Черкаси від
28.11.2007р. №1/1963 про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 10030грн.
штрафу.

Стягнути
з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, м. Черкаси, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 3грн. 40коп. витрат на
сплату судового збору.

Ця
постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання через господарський суд Черкаської
області заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня оголошення
постанови і апеляційної скарги - протягом двадцяти днів після подання такої
заяви.

Ця
постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження.

У
разі своєчасного подання заяви про апеляційне оскарження і неподання
апеляційної скарги у встановлений строк, ця постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У
разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ                                                                                          Дорошенко
М.В.