СУД
РІШЕННЯ

"08" січня 2008 р.

Справа №  2/361

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді ДеревінськоїЛ.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні  справу № 2/361 за позовом

закритого акціонерного товариства
"Енерговугілля", м. Донецьк

до відповідача: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1,     м. Олександрія
Кіровоградської області

про стягнення 23185,15 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - Бандурко П.В. ,
довіреність № 10  від 14.12.06 ;

від відповідача - ОСОБА_1-
приватний підприємець

Закритим акціонерним товариством
"Енерговугілля" подано позов до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення 23185,15 грн. боргу за одержану та не оплачену буровугільну
продукцію згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2006р.

Відповідач  у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не
визнає мотивуючи тим, що ним товар 30.09. та 2.10.2006р. не приймався, про що
свідчить відсутність видаткових та податкових накладних, посвідчення якості на
партію буровугільної продукції. Продукція була поставлена одержувачам згідно
його рознарядки, але без дотримання умов договору від 15.09.2006р., без
відповідних документів та відповідної якості, про що ним зазначено в вимозі до
позивача.

Розглянувши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення представників сторін після оголошеної в засіданні
суду 24.12.2007р. перерви до 8.01.2008р.
господарський суд,-

В
С Т А Н О В И В :

Між сторонами 15.09.2006р. укладено
договір купівлі-продажу N77. Згідно п.п.1.1 договору продавець зобов'язується
передати, а покупець прийняти брикет згідно специфікації - 1000 тон та оплатити
його на умовах,, передбачених договором. Орієнтовна сума договору становить
330000 грн. Договором передбачена попередня оплата продукції. Розділами 3 та 4
договору передбачений порядок прийняття товару: покупцем в місці відвантаження
товару, а також умови та строки поставки. Поставка товару відбувається партіями
та за реквізитами покупця залізницею. По кожній партії товару  продавець повинен передати покупцю сертифікат
якості, рахунок-фактуру, податкову накладну.

Із матеріалів справи вбачається, що
18.09.2006р. відповідач передав позивачеві рознарядку на поставку брикету на
вересень-жовтень 2006р.  з зазначенням
кількості вагонів на адреси одержувача, в т.ч. ПП “ТК Енергія”, з яким, в свою
чергу, покупець уклав договір поставки від 12.09.2006р. Докази попередньої оплати
партії товару на спірну суму відсутні.

Доказів передачі товару
відповідачеві, в установленому договором порядку, позивач не надав. Відсутність
у сторін  сертифікату якості на спірну
партію, товару, рахунку-фактури, податкових
накладних на відвантажений товар свідчить про поставку позивачем партії
брикету не у відповідності до умов договору від 15.09.2006р. N 77.

Вирішуючи спір по суті, суд
виходить із наступного.

Згідно ст. 655 ЦК України  за договором купівлі-продажу одна сторона /
продавець/ передає або зобов'язується передати майно / товар/ у власність
другій стороні / покупцеві/, по покупець приймає або зобов'язується прийняти
майно / товар/  і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

Враховуючи умови договору,
викладені в п.3.1., 4.3. договору, відсутність доказів отримання відповідачем
партії товару в т.ч. і на спірну суму, а також вимоги п.2 ч. 1 ст. 664 ЦК
України, якими передбачений момент виконання обов'язку продавця передати товар
покупцеві за місцезнаходженням товару, позивачем не доведено факту
передачі  товару -  брикету, на умовах, передбачених в договорі
від 15.09.2006р., на спірну суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 666 ЦК
України якщо продавець не передає покупцеві документи, що стосуються товару...,
покупець має право відмовитися від договору та повернути товар продавцеві.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач листами від 14.11.2006р. та 11.12.2006р. пропонував позивачеві
вивезти товар із складу як неналежної якості.

Враховуючи викладене, позовні
вимоги, за обставин, викладених в позовній заяві, є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України державне
мито, витрати по оплаті послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу покладається на позивача в повному розмірі.

На підставі викладеного,
керуючись  ст.ст. 655, 526, 664, 666
Цивільного кодексу України, ст.ст. 49,
82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський
суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити  повністю.

Згідно ч. 3 ст. 85 ГПК України
рішення господарського  суду  набирає
законної  сили   після закінчення  десятиденного
строку з дня його прийняття,  а у
разі, якщо  у  судовому
засіданні  було  оголошено
лише   вступну   та резолютивну  частини
рішення,  воно  набирає
законної сили після закінчення
десятиденного  строку  з
дня   підписання   рішення, оформленого відповідно до ст. 84
ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом
порядку.

Суддя                            Л.В. Деревінська