ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
РІШЕННЯ

15 січня 2008 р.            Справа 4/5-08

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді В. Білоуса

При секретарі судового засідання А. Логінові

за участю представників:

позивача : не з’явився з невідомих для суду причин;

відповідача : Р. Фурман за довіреністю.

Місце розгляду справи : приміщення суду,кімн.№1114

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом відкритого акціонерного товариства «Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2», смт. Десна, Вінницький район, Вінницька область до Вінницького обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Вінницяводоканал», м. Вінниця про визнання відсутності прав за договором про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 93 від 09.02.2001р., -

ВСТАНОВИВ :

Відповідач у відзиві на позов поданому в листі № 11/6349 від 20.12.2007р. та його представник в судовому засіданні проти позову заперечив. Покликався на те, що позов є необґрунтованим, безпідставним, надуманим, оскільки посадова особа позивача підписала договір. Цей договір позивачем схвалений, оскільки позивач надав звіти про кількість отриманих послуг з водопостачання та водовідведення , здійснював їх оплату. На доказ цього надав копію маршрутного листа, оборотну відомість про здійснення позивачем платежів з лютого 2001р. по жовтень 2006р. Також звертає увагу на те, що 20.09.2007р. господарським судом Вінницької області № 4/276-07 було прийняте рішення про відмову позивачеві в позові до відповідача в якому він просив визнати договір № 93 від 09.02.2001р. недійсним з підстав суперечності договору вимогам закону.

Позивач не виконав вимог ухвали від 03.12.2007р. про явку в судове засідання представника та надання додаткових доказів. Вказана ухвала була направлена позивачу рекомендованим листом і вручена йому 07.12.2007р., про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованого листа. Позивач не повідомив суд про поважність причин невиконання вимог ухвали суду, не надав доказів в обґрунтування поважності причин невиконання вимог суду.

Представник відповідача подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, оскільки позивач своєчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, а відсутність представника позивача не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на те, що позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і ухиляється від явки в судове засідання, суд вважає, що неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню спору, а тому вказане клопотання представника відповідача підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку суд на підставі ст.. 48 ЗУ «Про господарські товариства», ст. 63 ЦК УРСР, ст. 33, 34, 35 ГПК України прийшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке:

09.02.2001р. між відповідачем ( в договорі "Підприємство" ) та позивачем ( в договорі "Абонент") було укладено договір про надання відповідачем позивачу послуг з водопостачання та водовідведення. Зміст, предмет цього договору, взяті в ньому зобов'язання свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини щодо поставки, надання послуг, виконання робіт по водопостачанню , відпуску питної води з комунального водопроводу та прийому стоків води в каналізаційну мережу ( ст. 245 - 253, 332 - 352 ЦК УРСР чинних на момент укладення договору ). Причиною виникнення спору є те, що на думку позивача він не відповідає закону - підписаний особою, яка не має повноважень - головою правління Кудлою А. М., а не заступником голови правління.

Як правову підставу позовних вимог позивач вказує підписання цього договору головою правління Кудлою А. М., який згідно статуту позивача не має повноважень на це, та з огляду на це вважає договір недійсним. Правовими підставами позовних вимог вказує ст. 4, 48 ЦК УРСР, ст. 216 ЦК України, ст. 20 ГК України.

Позивач неодноразово звертався д о господарського суду Вінницької області з позовами до відповідача з приводу визнання недійсним, розірвання, відсутності прав за договором № 93 від 09.02.2001р.. Так ухвалою господарського суду Вінницької області від 10.05.2007р. (суддя Н. Мінєєва) на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України припинено провадження у справі № 7/110-07за позовом про розірвання договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 93 від 09.02.2001р. (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) в зв’язку з відмовою від позову і прийняттям її судом.

Рішенням від 20.09.2007р. у справі № 4/276-07 позивачеві відмовлено в позові до відповідача про визнання договору недійсним, мотивованого підписанням його неповноважною особою - головним інженером Бізлою І. М., а не заступником голови правління. Причиною відмови в позові стало наступне: схвалення позивачем вказаного договору - подача маршрутних листів до договору № 93 від 09.02.2001р. про кількість щомісячно наданих (отриманих) послуг, згідно приладів обліку, проведення оплати позивачем з лютого 2001р. за надані відповідачем послуги. Також причиною відмови у вказаному позові було те, що позивач не довів те, що відповідач знав про обмеження в статуті позивача щодо особи, повноважної укладати договори.

Рішення суду № 4/276-07 від 20.09.2007р. позивачем не оскаржувалось і набрало законної сили. Вказане свідчить що цим рішенням встановлено юридичний факт схвалення позивачем договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 93 від 09.02.2001р. після його укладення. Тому в силу ст. 63 ЦК УРСР (чинної на дату підписання договору) немає ніякого юридичного значення та обставина, хто підписав цей договір з боку позивача - головний інженер Белза І. М., як позивач вказав у позовній заяві за якою прийняте рішення № 4/276-07 від 20.09.2007р. чи голова правління Кудла А. М., як позивач вказав в позовній заяві № 1020 від 28.11.2007р.у справі № 4/5-08. Вказане розцінюється судом також, як суперечливі посилання позивача на те, хто підписав договір № 93 від 09.02.2001 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших справ, в яких беруть участь ті самі сторони.

Позов № 1020 від 28.11.2007р. у справі № 4/5-08 також мотивований недійсністю договору № 93 від 09.02.2001р. - в зв’язку з підписанням його головою правління вже Кудлою А. М., а не головним інженером Белзою І. М., як було вказано у справі 4/276-07, та предметом позову вказано відсутність прав відповідача за договором, а не визнання недійсним договору, як у справі № 4/276-07. Оскільки рішенням № 4/276-07 встановлені преюдиційний факт наступного схвалення позивачем договору № 93 від 09.02.2001р. і відмовлено у визнанні його недійсним, мотивованому підписанням неповноважною особою, то в силу положень ч. 2 ст. 35 ГПК України не потребує доведення цих обставин при вирішенні спору у справі № 4/5-08, позов в якому мотивований недійсністю договору. Оскільки суд у справі № 4/276-07 встановив факт наступного схвалення позивачем договору, то не підлягає задоволенню і позов про визнання у відповідача прав за цим договором (справа № 4/5-08 з іншим предметом спору ніж у справі № 4/276-07) мотивований недійсністю договору мотивований підписанням його неповноважною особою.

Ст. 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона має довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як на правову підставу позовних вимог позивач покликається на ст.. 48 ЦК УРСР, чинної на день підписання договору та посилається на те, що згідно п. 8.4.8 Статуту ВАТ «ВКХП № 2»голова правління Кудла не мав права підписувати договір № 93 від 09.02.2001р.

Ст. 48 ЦК УРСР було передбачено, що угода, яка не відповідає вимогам закону є недійсною. З огляду на це позивач зобов’язаний був, для того, щоб керуватися ст. 48 ЦК УРСР вказати якій нормі, якого закону суперечить договір та довести цю суперечливість, а відтак і недійсність договору, в установленому порядку, а саме шляхом надання судового рішення, яким би договір було б визнано недійсним і є в силу положень ч. 2 ст. 34 ГПК України має бути доказом недійсності договору, оскільки в силу ч. 3 ст. 215 ЦК України визнання недійсним договору, недійсність якого не встановлена законом, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Всупереч вимогам ст. 33, ч. 2 ст.34 ГПК України позивач не вказав законодавство якому суперечить договір № 93 від 09.02.2001р. та не довів того, що він суперечить закону. Посилання позивача на те, що п. 8.4.8 Статуту не віднесено до компетенції голови правління укладення договорів не є тотожним невідповідності закону. Ст. 48 ЦК УРСР пов’язує визнання недійсності договору в зв’язку із суперечністю його закону, а не статуту підприємства. Навпаки закон, і зокрема ст. 48 ЗУ «Про господарські товариства»передбачає, що голова правління акціонерного товариства вправі без довіреності здійснювати дії від імені товариства. Інші члени правління також можуть бути наділені цим правом згідно зі статутом.

Окрім того, суд не бере до уваги посилання позивача на п. 8.4.8, п. 8.4.9 Статуту, оскільки в обґрунтування цих тверджень позивач надав копію статуту в новій редакції, зареєстрований 22.09.2004р., а не в редакції чинній на дату укладення договору № 93 від 09.02.2001р.

Як правову підставу визнання недійсним договору № 93 від 09.02.2001р. і норму закону, якій суперечить договір, позивач також вказав ст. 56 ЦК УРСР . Разом з тим мотивує суперечність закону, недійсність договору укладенням його неповажною особою - головою правління Кудлою А. М., а не особою уповноваженою на це статутом - заступником голови правління товариства. Такі мотиви позивача щодо недійсності договору не регулювалися ст. 56 ЦК УРСР на момент укладення договору. Вказаними позивачем мотивами і підставами, з яких позивач вважає укладеним всупереч вимогам закону, не доводиться укладення договору з боку позивача під помилкою - неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди та що це вплинуло на її волевиявлення. Позивач не мотивує позовні вимоги неправильним сприйняттям суб'єкта , в даному випадку суб'єктами договору є позивач і відповідач, як юридичні особи, предмета договору, інших істотних умов та не доводить , що їх помилкове сприйняття вплинуло на його волевиявлення та , що за відсутності такого неправильного сприйняття він не уклав би угоду. При вказаній в позовній заяві мотивації позову, позивач не мав вказувати, як підставу позовних вимог ст. 56 ЦК УРСР.

Викладені в позовній заяві про відсутність прав у відповідача недійсність договору, суперечності його закону - укладення договору особою без належних на те повноважень, регулювалося ст. 63 ЦК УРСР, а не ст. 56 ЦК УРСР.

Наведене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.

В зв’язку з відмовою в позові судові витрати на держмито в сумі 85 грн. , інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн., в загальній сумі 203 грн., на підставі ст. 21, 5 ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на позивача.

Керуючись ст. 4-3, 4-5, 22, 33, 34, 35, 43, 49, 75, ст. 82-84, 115 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. В позові відмовити.

2. Копії даного рішення надіслати позивачу, відповідачу рекомендованим листом або вручити їх повноважним представникам під розписку.

Вступну та резолютивні частини рішення оголошено 15.01.2008р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлений і підписаний 17.01.2008р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного оформлення і підписання його тексту суддею.

Суддя Білоус В.В.