ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 р.

№ 15/334-06

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Вінниця (далі –відділення АМК України)

на рішення господарського суду Вінницької області від 26.09.2006 та

постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 06.11.2007

зі справи № 15/334-06

за позовом дочірнього підприємства "Вінницяхліб" відкритого акціонерного товариства "Концерн Хлібпром", м. Вінниця (далі –ДП "Вінницяхліб")

до відділення АМК України

про визнання недійсним розпорядження.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

відділення АМК України –Драпака Ю.П.,

ДП "Вінницяхліб" –не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 26.09.2006 (суддя Курко О.П.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 06.11.2007 (колегія суддів у складі: суддя Іоннікова І.А. –головуючий, судді Веденяпіна О.А., Черпак Ю.К.), позов задоволено, визнано недійсним розпорядження голови відділення АМК України від 08.06.2006 № 27-рк "Про внесення змін та доповнень до Переліку суб'єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринках Вінницької області" (далі –оспорюване розпорядження); на відповідача віднесено судові витрати зі справи. Судові рішення мотивовано тим, що відділенням АМК у включенні ДП "Вінницяхліб" до Переліку суб'єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринках Вінницької області, не було дотримано вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі –Закон) та Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605 (далі –Методика).

Відділення АМК України звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення зі справи скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю. Скаргу мотивовано тим, що:

судові інстанції, дійшовши висновку щодо необхідності задоволення позову та визнання недійсним оспорюваного розпорядження, не зазначили, які саме норми матеріального і процесуального права порушило відділення АМК у здійсненні перевірки щодо зайняття ДП "Вінницяхліб" монопольного (домінуючого) становища та які права позивача було порушено внаслідок видання такого розпорядження;

місцевий господарський суд повинен був розглядати зазначену справу за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, а не Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України); відповідну помилку не було виправлено й Житомирським апеляційним господарським судом.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з частиною другою статті 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно ж до приписів статті 60 Закону рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет" голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження. Розпорядження голови територіального відділення Антимонопольного комітету України приймаються від імені територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Отже, розпорядження голови територіального відділення Антимонопольного комітету є однією з форм рішень відповідного територіального відділення.

У пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005 також зазначено: "Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (наприклад, стаття 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)".

Отже, спір у цій справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника відповідача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями з цієї справи встановлено, що:

- рішенням Антимонопольного комітету України від 22.12.2005 № 440-р відкритому акціонерному товариству "Концерн Хлібпром" надано дозвіл на придбання акцій відкритого акціонерного товариства "Вінницяхліб", що забезпечує покупцеві перевищення 50 відсотків голосів у вищому органі управління емітента. Крім того, зазначеним рішенням було визначено, що ВАТ "Концерн Хлібпром" пов’язане відносинами контролю з позивачем, дочірнім підприємством "Львівський хлібзавод № 5", дочірнім підприємством "Подільське борошно", товариством з обмеженою відповідальністю "Гайсинський комбінат хлібопродуктів", дочірнім підприємством "Магазин-гуртівня", дочірнім підприємством "Торговий дім "Український хліб", дочірнім підприємством "Ресурсна компанія", дочірнім підприємством "Калуський хлібокомбінат", дочірнім підприємством "Гайсинський комбінат хлібопродуктів", дочірнім підприємством "Гайсинхліб", дочірнім підприємством "Рівнехліб";

- 08.06.2006 голова відділення АМК видав оспорюване розпорядження, яке 07.07.2006 було погоджене головою Антимонопольного комітету України, та згідно з пунктами 1 і 2 якого:

? позивача визнано таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку з товарними межами хліб і хлібобулочні вироби (станом на 01.03.2006);

? позивача включено до Переліку суб’єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринках Вінницької області, як такого, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку з товарними межами хліб і хлібобулочні вироби у територіальних (географічних) межах Вінницької області з часткою 65%;

- результати дослідження, проведеного відповідачем для визнання позивача таким, що займає монопольне становище, викладено у поданні на ім’я Голови Антимонопольного комітету України від 08.06.2006 № 06-29.1/1117 та в додатках до нього. Згідно із зазначеним поданням:

? об’єктами аналізу визначення монопольного (домінуючого) становища відповідачем обрано позивача як суб'єкта господарювання і хліб та хлібобулочні вироби –як конкретний товар (продукцію), що випускається позивачем;

? аналіз ринку здійснено в територіальних (географічних) межах Вінницької області. У визначенні монопольного становища ДП "Вінницяхліб" здійснено дослідження ступеня відкритості зазначеного ринку (додаток №1): за жовтень –грудень 2005 року СВР=(76,9 тн/21948,51 тн) х 100% = 0,35%; за січень –лютий 2006 року СВР=(54,0 тн/12854,68 тн) х 100% = 0,42%;

- з додатку № 1 до вказаного подання вбачається, що:

? відповідачем були використані дані про ввезення хліба та хлібобулочних виробів суб’єктами господарювання інших областей лише у місто Вінницю;

? статистична інформація про обсяги виробництва хліба та хлібобулочних виробів у Вінницькій області наведено за жовтень-грудень 2005 року та січень-лютий 2006 року. У поданні використано, зокрема, інформацію Головного управління статистики у Вінницькій області;

- у дійсності Головним управлінням статистики у Вінницькій області у довідці від 03.03.2006 № 03-47-29/424 відповідачеві надано статистичну інформацію щодо виробництва у Вінницькій області хлібобулочних виробів за 2005 рік в цілому та за січень 2006 року;

- натомість у додатку №1 до подання відповідач використовує зазначену статистичну як інформацію за зовсім інші періоди, а саме за жовтень –грудень 2005 року та січень – лютий 2006 року.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність підстав для включення ДП "Вінницяхліб" до Переліку суб'єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринках Вінницької області.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб’єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно із статтею 48 Закону за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК приймають рішення, зокрема, про визнання суб’єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Статтею 59 Закону визначено підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, а саме:

неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

В абзаці першому пункту 2 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" зазначено, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації –позивача у справі.

Порядок визначення монопольного становища на ринку передбачено Методикою. Пункт 2 Методики встановлює, які дії може в себе включати визначення монопольного становища суб'єктів господарювання на ринку, як-от: визначення товарних меж ринку; визначення територіальних (географічних) меж ринку; встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб'єктів господарювання на ринку –визначення часових меж ринку.

Згідно з пунктом 3.3 Методики визначення складу суб'єкта господарювання, що випускає, постачає, продає, придбаває (споживає, використовує) конкретний товар (продукцію, роботи, послуги), здійснюється шляхом установлення переліку суб'єктів господарювання (юридичних та фізичних осіб), які здійснюють діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншу господарську діяльність, у тому числі контроль над іншою юридичною чи фізичною особою, і які пов'язані відносинами, що забезпечують контроль господарської діяльності одного суб'єкта господарювання іншим (іншими) суб'єктом (суб'єктами) господарювання.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, рішенням Антимонопольного комітету України від 22.12.2005 № 440-р ВАТ "Концерн Хлібпром" надано дозвіл на придбання акцій ВАТ "Вінницяхліб", що забезпечує покупцеві перевищення 50 відсотків голосів у вищому органі управління емітента. Крім того, зазначеним рішенням було визначено, що ВАТ "Концерн Хлібпром" пов’язане відносинами контролю з позивачем, дочірнім підприємством "Львівський хлібзавод № 5", дочірнім підприємством "Подільське борошно", товариством з обмеженою відповідальністю "Гайсинський комбінат хлібопродуктів", дочірнім підприємством "Магазин-гуртівня", дочірнім підприємством "Торговий дім "Український хліб", дочірнім підприємством "Ресурсна компанія", дочірнім підприємством "Калуський хлібокомбінат", дочірнім підприємством "Гайсинський комбінат хлібопродуктів", дочірнім підприємством "Гайсинхліб", дочірнім підприємством "Рівнехліб".

Згідно з частиною першою статті 25 Закону Антимонопольний комітет України чи адміністративна колегія Антимонопольного комітету України надають дозвіл на концентрацію у разі, якщо вона не призводить до монополізації чи суттєвого обмеження конкуренції на всьому ринку чи в значній його частині.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону суб'єкт господарювання –це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою.

Враховуючи наведене, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли вірного висновку про те, що у виданні спірного розпорядження відділення АМК не здійснювало будь-яких дій, спрямованих на встановлення переліку суб'єктів господарювання, які здійснюють у тому числі контроль над іншою юридичною чи фізичною особою і які пов'язані відносинами, що забезпечують контроль господарської діяльності одного суб'єкта господарювання іншими суб'єктами господарювання, для визначення складу суб'єкта господарювання, що випускає, постачає, продає, придбаває (споживає, використовує) конкретний товар, а саме позивача, а обмежилося лише аналізом діяльності ДП "Вінницяхліб" як частини суб’єкта господарювання.

Пунктом 6.1 Методики передбачено, що територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним.

Відповідно до пункту 6.2 Методики коректність визначення територіальних (географічних) меж товарного ринку може бути перевірена дослідженням відкритості ринку щодо міжрегіональної та/або міжнародної торгівлі.

Як зазначено у судових рішеннях зі справи, відповідач здійснював аналіз ринку в територіальних (географічних) межах Вінницької області, але з додатку № 1 до подання на ім'я голови Антимонопольного комітету України від 08.06.2006 № 06-29.1/1117 вбачається, що відділенням АМК у проведенні дослідження були використані дані про ввезення хліба та хлібобулочних виробів суб’єктами господарювання інших областей лише у місто Вінницю, тобто у дослідженні ступеня відкритості ринку в територіальних (географічних) Вінницької області відповідач використовував неналежні докази.

Згідно з пунктом 7.1 Методики часові межі ринку визначаються як проміжок часу (як правило - рік), протягом якого відповідна сукупність товарно-грошових відносин між продавцями (постачальниками, виробниками) і споживачами утворює ринок товару із сталою структурою.

Відповідно до пункту 7.3 Методики проміжок часу менший, ніж один рік, може визнаватися часовими межами ринку, за умов, що: період повного обороту авансованого капіталу у виробництві відповідного товару є значно меншим, ніж один рік; протягом цього часу, у відповідь на значиме підвищення цін на ринку, продавці (постачальники, виробники) мають можливість вжити відповідних заходів і стабілізувати пропозицію, а значна кількість споживачів, що скоротили споживання внаслідок цього підвищення, можуть без значних труднощів відновити обсяги споживання; монопольне (домінуюче) становище суб'єкта (суб'єктів) господарювання обумовлене наданням йому особливих прав, повноважень, пільг з боку органів влади, органів місцевого самоврядування чи органів адміністративно-господарського управління та контролю або інших суб'єктів господарювання, які займають монопольне (домінуюче) становище. Як значиме використовується підвищення цін, що дорівнює або перевищує 5 відсотків.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, Головним управлінням статистики у Вінницькій області (довідка від 03.03.2006 № 03-47-29/424) відповідачеві було надано статистичну інформацію щодо виробництва в Вінницькій області хлібобулочних виробів за 2005 рік в цілому та за січень 2006 року. Натомість у додатку №1 до подання на ім'я голови Антимонопольного комітету України від 08.06.2006 № 06-29.1/1117 відповідач використовує зазначену статистичну інформацію як інформацію за зовсім інші періоди, а саме за жовтень –грудень 2005 року та січень –лютий 2006 року.

Отже, вірним є висновок місцевого та апеляційного господарських судів про те, що оскільки відділення АМК не здійснювало жодних досліджень, спрямованих на визначення часових меж ринку тривалістю менше одного року, то зазначення таких часових меж як жовтень-грудень 2005 року та січень-лютий 2006 року є безпідставним та недоведеним, а відтак не могло використовуватися у виданні спірного розпорядження.

Згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону суб’єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин. Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Однак з огляду на встановлені у справі фактичні обставини та з урахуванням наведених законодавчих приписів судові інстанції у розгляді справи дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання ВАТ "Вінницяхліб" монополістом на певному ринку товарів, а отже, і для необхідності визнання недійсним спірного розпорядження голови відділення АМК від 08.06.2006 № 27-рк. Зокрема, названі судові інстанції правильно зазначили про те, що: включення ВАТ "Вінницяхліб" до Переліку суб'єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринках Вінницької області було безпідставним; визначення органами АМК товарних меж ринку, територіальних (географічних) меж ринку, часових меж ринку здійснювалося за умов неповного з’ясування обставин, які мали значення для справи, без усіх належних доказів, які доводили б обставини, що мають значення для справи і які відділення АМК визнало встановленими, та за неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи факт повного встановлення попередніми судовими інстанціями обставин, що входять до предмету доказування зі справи, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 26.09.2006 та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 06.11.2007 зі справи № 15/334-06 залишити без змін, а касаційну скаргу Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України –без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов