ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2008 р.

11:00

Справа № 1/810/07

м. Миколаїв

За позовом: Відкрите акціонерне товариство “Сабіко”.

/57300, Миколаївська обл., м. Снігурівка, вул. Леніна, 91/.

До відповідача: Управління Пенсійного фонду України в

Снігурівському районі Миколаївської області

/57300, Миколаївська обл., м. Снігурівка, вул. Суворова, 7/

про: визнання протиправним та скасування рішення від 17.05.2007р. № 95.

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Сорогіна А.В.

Представники:

Від позивача: Кравченко О.Б., довіреність від 12.03.2007р.

Середа Л.В., голова правління

Від відповідача: Опанасенко А.В., довіреність від 26.02.2007р.

Гриженко О.Г., довіреність від 24.01.2008р.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення 17.05.2007р. № 95. , мотивуючи свої вимоги тим, що позивач знаходиться на спрощеній системі оподаткування та звітності, в наявності є переплата по страховим внескам станом на 01.01.2005 року в сумі 5098,81 грн., що не було враховано відповідачем; борг по страховим внескам за 2005-2007 роки взагалі відсутній; відповідачем порушено строк для розгляду апеляційної скарги.

Відповідач позов не визнає з тих підстав, що вимоги Закону України “Про загальнообов’язкове пенсійне страхування” стосується всіх суб’єктів господарювання, в тому числі й тих, хто знаходиться на спрощеній системі оподаткування та звітності, позивач в період з 21.02.2005 року по 16.04.2007 року допускав факти несвоєчасної сплати страхових внесків, що відповідно пункту 2 статті 106 вказаного закону є підставою для застосування штрафних санкцій в сумі 11123,49 грн. та пені 3026 грн. (а.с.102-104).

Дослідивши надані докази, заслухавши доводи сторін у судовому засідання, суд

встановив:

відповідач направив позивачу рішення 17.05.2007р. № 95. (а.с.20) про застосування штрафних санкції в сумі 11 123, 49 грн. та пені 3 026 грн., яке позивач просить визнати неправомірним та скасувати.

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного:

відповідно до пункту 1 статті 14 Закону України “Про загальнообов’язкове пенсійне страхування”, який набрав чинності з 01.01.2004 року, вимоги щодо нарахування та сплати страхових внесків стосуються всіх суб’єктів господарювання, в тому числі і тих, які застосовують спрощену систему оподаткування та звітності згідно Указу Президента України від 03.07.1998 року №727”Про спрощену систему оподаткування , обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”. Отже, починаючи з 01.01.2004 року позивач повинен був нараховувати і сплачувати страхові внески до Пенсійного Фонду України у відповідності з вимогами Закону України “Про загальнообов’язкове пенсійне страхування”.

До 01.01.2004 року позивач сплачував збір до Пенсійного фонду України відповідно до Закону України “Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування” у складі єдиного податку, передбаченого Указом Президента України від 03.07.1998 року №727”Про спрощену систему оподаткування , обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”.

Станом на 01.01.2004 року позивач мав переплату по єдиному податку в сумі 2713,02 грн., а отже й переплату по збору до Пенсійного Фонду України в сумі 1139,47 грн. (2713,02х42%). Цей факт встановлений рішенням господарського суду Миколаївської області від 24.02.2005 року по справі №6/387 (том 1 а.с.37-38), тобто згідно пункту 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вказана обставина доказування не потребує.

16.01.2004 року платіжним дорученням №6 (том 2 а.с.132) позивач перерахував 1 725, 61 грн. збору до Пенсійного фонду України у складі єдиного податку (4108,58 грн.х42%).

Відповідно статті 1 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

З огляду на вищезазначену норму закону, відповідач повинен був зараховувати кошти, що перераховуються до Пенсійного фонду у складі єдиного податку, до сум сплачених позивачем страхових внесків.

Відповідачем не надано доказів, що при визначенні сум сплачених внесків позивачем за відповідні періоди враховано суму переплати станом на 01.01.2004 року –1 139, 47 грн., та 1 725, 61 грн., перерахованих 16.01.2004 року платіжним дорученням №6.

Приймаючи до уваги, що вказані кошти при розрахунку штрафних санкцій відповідно підпункту 2 пункту 9 статті 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” не враховані, то й визначена сума штрафної санкції та пені по оспорюваному рішенню не відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, при наявності переплати станом на 01.01.2004 року –1 139, 47 грн., 1 725, 61 грн., перерахованих 16.01.2004 року платіжним дорученням №6, порушенні позивачем строків сплати страхових внесків, що не заперечується ним, у відповідних періодах, сума штрафної санкції по оспорюваному рішенні повинна складати 4 142, 39 грн. та пені 1 042, 78 грн. (суд погоджується з наданим позивачем розрахунком штрафних санкцій та пені –том 2 а.с.182-194).

Посилання позивача на порушення відповідачем строків розгляду первинної та вторинної скарги як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, судом відхиляються з таких підстав:

порядок оскарження рішень органу Пенсійного фонду України встановлений статтею 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” та Порядком розгляду органам Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове, що затверджене Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-2, відповідно яких, якщо вмотивоване рішення за скаргою та/або заявою страхувальника, банку, організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій, не надсилається скаржнику протягом строку, встановленого для розгляду його скарги та/або заяви або протягом строку, продовженого за рішенням органу Пенсійного фонду, така скарга та/або заява вважається повністю задоволеною на користь скаржника з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь страхувальника, банку, організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій, якщо рішення органу Пенсійного фонду про продовження строків її розгляду не було надіслано скаржнику до закінчення двадцятиденного строку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16.06.2007 року розгляд первинної скарги продовжено до 30.07.2007 року. Рішення за результатами розгляду скарги прийняте 30.07.2007 року.

Рішенням Пенсійного фонду України від 28.07.2007 року розгляд вторинної скарги продовжено до 05.10.2007 року. Рішення за результатами розгляду скарги прийняте 05.10.2007 року.

Оскільки рішення стосовно продовження строків розгляду скарг стосуються їх дії в часі, то останнім днем строку прийняття рішення за результатами розгляду скарг є день, на який є посилання в рішенні про продовження строку розгляду скарг, а отже останнім днем для прийняття рішень органами Пенсійного фонду є 30.07.2007 року та 05.10.2007 року, тобто органи Пенсійного фонду прийняли рішення у строки, встановлені чинним законодавством.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасуванні рішення від 17.05.2007р. № 95 стосовно штрафних (фінансових) санкцій у сумі 6 987, 10 грн. та 1 983, 22 грн. пені. В решті позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати рішення від 17.05.2007р. № 95 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 6 987, 10 грн. та 1 983, 22 грн. пені.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Л.I.Васильєва