КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2008                                                                                           № 35/431

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:           Гарник Л.Л.

при секретарі:

За участю представників:

позивача - Бежевець А.М. (дов. від 07.06.2007 року, б/н);

відповідача - Коломоєць Є.А. (дов. від 06.02.2008 року № 431/юр);третьої особи: Конта М.П. (дов. від 01.06.2007 року № 39);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут"

на рішення Господарського суду м.Києва від 20.12.2007

у справі № 35/431

за позовом                               Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроспец плюс"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача                     Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву

про                                                  стягнення 74267,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.12.2007 р. по справі №35/431 за позовом Національного технічного університету України “Київський політехнічний інститут” (далі – позивач, НТУУ “КПІ”) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Електроспец плюс” (далі – відповідач, ТОВ “Електроспец плюс”), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача – Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву (далі – третя особа, РВ ФДМ України по м. Києву) про стягнення 74 267,20 грн., в позові відмовлено повністю.

Національний технічний університет України “Київський політехнічний інститут”, не погоджуючись з прийняттям судом такого рішення по справі, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначає, що при прийнятті спірного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не з’ясовано всі обставини, що мають значення для справи. Так, судом встановлено факт користування приміщенням ТОВ “Електроспец плюс”, однак не враховано відсутність правових підстав такого користування та не взято до уваги, що безоплатне користування державним майном законодавством не передбачено,, що призвело до порушення ст. 129 Конституції України, ст. 4-3, ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, та є підставою для його скасування.

Ухвалою від 28.01.2008 року Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Національного технічного університету України “Київський політехнічний інститут” до провадження та призначив її розгляд на 11.02.2008 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Електроспец плюс” надало письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому спростовує наведені в ній доводи та просить залишити апеляційну скаргу НТУУ “КПІ” без задоволення, а спірне рішення від 20.12.2007 року – без змін.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву надало письмові пояснення на апеляційну скаргу позивача, в яких підтримує вимоги апеляційної скарги з викладених в ній підстав та вважає, що вона підлягає задоволенню.

11.02.2008 року в судове засідання в апеляційній інстанції з’явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Представник позивача усно в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених в ній підстав та просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги усно заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та просив рішення місцевого господарського суду від 20.12.2007 року залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Представник третьої особи усно в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу позивача з викладених у поясненнях підстав та просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмових заперечень відповідача на неї та письмових пояснень третьої особи на неї, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту – ГПК України) апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2006 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву (Орендодавець) уклало з ТОВ “Електроспец плюс” (Орендар) договір оренди № 2881 нерухомого майна, що належить до державної власності, згідно умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно загальною площею 71,98 кв. м, розміщене за адресою: м. Київ, вул.. Політехнічна, 35, учбовий корпус № 9 технічне приміщення № 32 першого поверху, що знаходиться на балансі НТУУ “КПІ” (Балансоутримувач), вартістю за експертною оцінкою станом на 31.10.2005 року 162 576,00 грн. для розміщення офісу.

Відповідно до п. 5.16 договору, орендар не має права самостійно займати приміщення, які не передбачені цим договором.

03.08.2007 року Департаментом контрольно-ревізійної роботи та економічної розвідки ФДМУ було проведено перевірку ефективності використання та дотримання вимог чинного законодавства України щодо оренди нежитлових будинків та приміщень Національного технічного університету України “КПІ”, за результатами якої складено акт, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.

Як вбачається з акту вказаної перевірки, під час контрольного обстеження приміщення НТУУ “КПІ” встановлено, що фактична орендована площа складає 314,98 кв. м (71,98 кв. м офісне приміщення та 243 кв. м складське приміщення), що на 243 кв. м більше, ніж зазначено в договорі від 13.03.2006 року.

12.12.2006 року на підставі розпорядження ректора № 10 від 09.10.2006 року, НТУУ “КПІ” була проведена перевірка ефективності використання площ інженерно-фізичного факультету НТУУ “КПІ”, в ході якої встановлено, що додатковий договір оренди на використання площ підвалу та закритого подвір’я, а також лічильник електроенергії відсутні.

Отже, Орендарем порушено п. 1.1. договору, а саме, відповідачем безкоштовно використовується 243 кв. м площі, що знаходиться на балансі НТУУ “КПІ”, без оформлення договору оренди щодо її використання.

За таких обставин, НТУУ “КПІ” вважає, що відповідач повинен відшкодувати завдані збитки в розмірі 74 267,20 грн., в тому числі збитки від несплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції в розмірі 62 937,33 грн., відшкодування податку на землю в розмірі 2 594,40 грн., збитки від несплати експлуатаційних витрат в розмірі 5 862,83 грн., збитки від несплати комунальних послуг (електроенергія) в розмірі 2 872,64 грн.

Господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання регулює Господарський кодекс України (далі – ГК України).

Як визначає ст. 2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Відповідно до п. 1 ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Отже, в розумінні положень ст. 2 та ст. 3 ГК України, сторони договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 13.03.2006 року є господарюючими суб’єктами, які здійснюють господарську діяльність, тобто до їх правовідносини регулюються положеннями ГК України.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які є одним із видів господарських зобов'язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 224 ГК України під збитками розуміє витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до п. 2 та п. 4 ст. 623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

При цьому слід зазначити, що збитки підлягають відшкодуванню за умови наявності протиправної поведінки особи, завданої в результаті такої протиправної поведінки шкоди, та вини в сукупності.

Ні акт від 03.07.2007 року, ні наданий до суду апеляційної інстанції акт контрольного обстеження орендованих площ від 18.06.2007 року не є належними доказами, в розумінні ст. 34 ГПК України, які встановлюють факт безпідставного використання відповідачем вказаного приміщення саме за період з грудня 2006 року по липень 2007 року. Отже, НТУУ “КПІ” не доведено факту вчинення відповідачем протягом вказаного терміну самого порушення.

06.07.2007 року відповідач добровільно звільнив приміщення НТУУ “КПІ”, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем..

Довідка від 12.12.2006 року, акт перевірки усунень недоліків та порушень в ході перевірки учбових корпусів та гуртожитків НТУУ “КПІ” ревізорами ФДМУ від 06.07.2007 року, також не є належними доказами, в розумінні ст. 34 ГПК України, на підтвердження понесених збитків, оскільки з них не вбачається, що відповідач якимись чином був з ними ознайомлений. Дані документи складені в односторонньому порядку.

Крім того, з аналізу наведених норм діючого законодавства, слідує, що кредитор при визначені розміру неотриманої вигоди повинен також довести, що він мав реальну можливість отримання прибутку, що також не доведено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На думку апеляційної інстанції Національним технічним університетом України “Київський політехнічний інститут” не доведено свої позовні вимоги в повному обсязі, а тому вони не підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд повно з’ясував всі обставини справи та дав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101 – 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду м. Києва від 20.12.2007 року по справі № 35/431 за позовом Національного технічного університету України “Київський політехнічний інститут” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Електроспец плюс”, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача – Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву про стягнення 74 267,20 грн. залишити без змін, а апеляційну скаргу Національного технічного університету України “Київський політехнічний інститут” – без задоволення.

2.          Справу № 35/431 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Гарник Л.Л.

13.02.08 (відправлено)