ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2008 р. Справа № 07/140-07

вх. № 10978/5-07

Суддя господарського суду Інте Т.В.

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Шафнер А.А., дов. б/н від 31.10.07р. відповідача - Скиданов Н.А., Марченко Л.М.;

розглянувши справу за позовом ТОВ "НВП обчислювальна техніка та інформатика", м. Харків

до ВАТ "Ф.Т.Р." м. Харків

про стягнення 217335,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач – ТОВ „НВП обчислювальна техніка та інформатика” звернувся досуду з позовом про стягнення з відповідача – ВАТ „Ф.Т.Р.”, з урахуванням заявлених та прийнятих судом уточнень, 216504,92 грн., в тому числі, 103897,00 грн. заборгованості по оплаті товару, 2853,76 грн. пені за порушення строків оплати, 10000,00 грн. моральної шкоди, 99754,16 грн. збитків та відшкодування судових витрат по справі.

Відповідач проти позову заперечує, з підстав, викладених у відзиві, зокрема, посилаючись на відсутність своєї вини в порушенні строків розрахунків з позивачем за договором купівлі-продажу тканини № 4/р від 05.04.07 р., яке було допущене за незалежних від нього причин, а саме, з причин скасування результатів тендерів на право постачання в 2007 році форменого одягу для ДГСО при МВС України в кінці 2006 року та двох тендерів в 1 кварталі 2007 року по МВС України та Донецькій залізниці, а також неодноразові відстрочки цими відомствами дати укладання договорів на постачання продукції в 2007 році. Позивач був обізнаний у ситуації, що склалась і неодноразово погоджувався на відстрочення платежів за договором. На пропозицію відповідача повернути тканину згоди не дав. Надані позивачем документи банку по сплаті процентів за користування кредитом, не відповідають пред*явленій сумі заборгованості, що свідчить про використання позивачем банківського кредиту для вирішення інших своїх комерційних питань, в зв*язку з чим, сума 11404,16 грн. відповідачем відхиляється. Сума пені за прострочення оплати 2853,76 грн. відповідачем визнається, так як прострочення мало місце. Проти вимоги по відшкодуванню сплаченого позивачем штрафу в сумі 88350,00 грн. ТОВ „Харківтехнотканина”, відповідач заперечує в зв*язку з недоведеністю причинного зв*язку зобов*язань відповідача перед позивачем з зобов*язаннями позивача перед ТОВ „Харківтехнотканина”. Відповідач не вважає можливим і відшкодування позивачу 10000 грн. моральної шкоди, так як, ніяких неправомірних дій або бездіяльності при вирішенні питань оплати поставленої тканини, не здійснював; не мали місця і будь-які інші навмисні дії, направлені на підрив ділової репутації та довірливих відносин позивача з його партнерами по бізнесу. Незважаючи на постачання відповідачем виготовленого, згідно замовлень, форменого одягу, ДГСО при МВС України не змогло розрахуватись за отриманий товар, в зв*язку з ненадходженням своєчасно бюджетних коштів. Як тільки кошти почали надходити, відповідач перерахував на рахунок позивача суму боргу 103897,00 грн. платіжним дорученням № 1174 від 24.12.07 р. Просить суд в позові відмовити.

Ухвалою заступника голови господарського суду Харківської області від 03.12.07 р., відповідно до ст. 69 ГПК України, строк розгляду справи було продовжено на один місяць – до 08.01.08 р.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 24.12.07р. по 08.01.08р.

Дослідивши надані документи та докази, вислухавши пояснення уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

Відповідно до укладеного між сторонами по справі договору № 4/р від 05.04.07 р. ( далі – договір) (а.с.10), позивач ( Постачальник) зобов*язався поставити відповідачу (Замовнику) тканину костюмну „Беркут” в кількості 20 тис. п/метрів та тканину пальтову „Корсар” в кількості 10 тис. п/метрів. На загальну суму 1190000,00 грн.

Згідно гарантійного листа відповідача № 95 від 20.04.07 р. (а.с.21), яким він дав згоду на оплату, на умовах договору, 5000 м тканини „Беркут”, позивачем, за накладною № РН-0000005 від 27.04.07 р., було передано відповідачу 4996.200 м тканини на суму 164874,60 грн.

Оплата, відповідно до п. 3.4 договору повинна здійснюватись у наступному порядку: повний розрахунок протягом 60 календарних днів після отримання тканини, а 10% вартості товару – протягом 5 банківських днів після приймання тканини на склад. Після часткової оплати відповідачем вартості тканини в загальній сумі 58385,00 грн. та проведення сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2592,00 грн., борг відповідача перед позивачем за договором склав 103897,60 грн.

Кінцевий розрахунок за договором повинен був здійснений відповідачем до 26.06.07 р., в зв*язку з чим, він визнається таким, що прострочив виконання грошових зобов*язань перед позивачем з 26.06.07 р., що є порушенням ст.ст. 193, 198 ГК України та ст. 256 ЦК України, відповідно до яких, зобов*язання має виконуватись належним чином, згідно умов договору.

Сплата відповідачем боргу в сумі 103897,00 грн. після звернення позивача з позовом до суду, що підтверджено платіжним дорученням № 1174 від 24.12.07 р., є підставою для припинення в цій частині провадження у справі згідно п.1.1 ст.80 ГПК України та віднесенню на відповідача сплаченого державного мита в сумі 1038,97 грн.

За порушення грошового зобов*язання відповідачем, позивач, відповідно до ст.ст. 694, 536, 1048 ЦК України нарахував проценти в сумі 2853,76 грн, але до суду звернувся з вимогою про стягнення пені в сумі 2853,76 грн. Після неодноразового уточнення позовних вимог, вимога про стягнення 2853,76 грн. залишилась не зміненою.

За таких обставин, суд вважає необхідним зазначити, що у разі порушення договірних зобов*язань, як зазначає ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором. Як передбачено ст. 548 ЦК України, виконання зобов*язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов*язання вчиняється у письмовій формі. Відсутність в договорі умов забезпечення виконання Замовником грошових зобов*язань по оплаті товару пенею, дає право суду визнати заявлені вимоги по стягненню пені в сумі 2853,76 грн. безпідставними.

Як зазначає позивач у позовній заяві, у забезпечення договору з відповідачем, позивач уклав договір кредиту № 06-7/3-07 від 24.04.07 р. (а.с.15) з АКРБ „Регіон-банк” на відкриття кредитної лінії в сумі 400000,00 грн., строком на один календарний рік під 18,5% річних. Позивач зазначає, що, у зв*язку з невиконанням відповідачем грошових зобов*язань за договором, він не мав можливості своєчасно погашати основну суму кредиту, що підвищило процентні платежі за кредитним договором. Загальна сума нарахованих банком та сплачених позивачем відсотків за період з квітня по жовтень включно складає 11404,16 грн., яка, на думку позивача, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, як понесені збитки.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв*язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивачем не надано правового обґрунтування того, яким чином сума 11404,16 грн. може бути віднесена до збитків позивача у розумінні вищенаведеної норми Цивільного кодексу України

Як свідчить п.1.1 договору кредиту, кредитна лінія була відкрита позивачу в сумі 400000 грн. на поповнення обігових коштів строком на 364 дні – з 24.04.07 р. по 21.04.08 р.

Згідно додаткової угоди № 01 від 24.04.07 р. до договору кредиту № 06-7/3-07 від 24.04.07 р., банк надав позивачу кредит в сумі 148500 грн. на оплату за тканину „Беркут”, згідно договору № 02/19-51 від 10.04.07 р. Даний договір позивачем суду не надано, в зв*язку з чим, суд позбавлений можливості встановлення саме яку кількість тканини і за якою ціною, і кому мав сплатити позивач. Суд не може виключити імовірність наявності у позивача інших покупців, яким була продана закуплена за договором № 02/19-51 від 10.04.07 р. тканина. Крім того, слід зазначити, що, як встановлено судом, строк грошового зобов*язання відповідача перед позивачем сплив 26.06.07 р., тобто, право позивача на отримання плати за продану тканину порушилось 26.06.07 р., після чого він мав законну можливість на звернення до суду за примусовим виконанням відповідачем зобов*язання. Тобто, позивач за своєю виною не скористався наданим йому законом правом вимагати виконання зобов*язань за договором. До того ж, сплата позивачем відсотків банку з квітня 2007 р. ніяк не може бути пов*язаною з простроченням зобов*язання відповідача (26.06.07ор).

Таким чином, суд не вбачає можливості відшкодування за рахунок відповідача сплачених позивачем процентів за користування кредитом в сумі 11404,16 грн.

За цих же підстав суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача 88350,00 грн. пені, сплаченої ним на користь ТОВ „Харків Технотканина”, так як, по-перше, в зв*язку з ненаданням позивачем договору з ТОВ „Харків Технотканина”, суд не мав можливості перевірки правомірності її сплати – позивачем не підтверджено розмір боргу, строки платежів, наявність в договорі умов забезпечення виконання зобов*язань, тощо; по-друге, позивач не скористався правом звернення до суду в червні 2007 р. за примусовим стягненням з відповідача боргу.

Викладене свідчить про невжиття позивачем належних заходів для запобігання понесенню збитків та недоведеність вини відповідача у їх спричиненні.

В зв*язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач визнав себе таким, що зазнав моральної шкоди.

В рахунок компенсації моральної шкоди, він просить суд стягнути з відповідача 10000 грн. А ні будь-яких пояснень, а ні будь-яких документів в підтвердження понесення моральної шкоди позивач суду не надав та заявив в судовому засіданні про їх відсутність.

Відмовляючи у задоволенні даних вимог, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Стаття 23 ЦК України зазначає, що моральна шкода, заподіяна юридичній особі, полягає у приниженні ділової репутації юридичної особи.

Відповідно до загальних норм цивільно-правової відповідальності, обов*язковому з*ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв*язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні ( п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. та п.9 роз*яснення Вищого арбітражного суду України 02-5/95 від 29.02.96 р.). Позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому, як юридичній особі, будь-яких втрат немайнового характеру, та доказів того, за яких обставин, чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

За таких обставин, заявлені вимоги по стягненню моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 43 ГПК України зазначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об*єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд вважає вимоги позивача позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають, як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв*язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в підтвердження своїх вимог та заперечень.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 33, 44, 46, 49, 69, п.1.1 ст.80, 82-85 ГПК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, ст.ст. 22, 23, 256, 548, 611,1167 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі в частині стягнення з відповідача 103897,00 грн.заборгованості по оплаті товару, припинити.

В решті позовних вимог по стягненню 2853,76 грн. пені, 10000,00 грн. моральної шкоди та 99754,16 грн. збитків, відмовити.

Стягнути з ВАТ „Ф.Т.Р.” (пров. Сериківський, 2, м. Харків, 61017, код за , п/р 82 в ХФ №1 АКРБ "Регіон - Банк", МФО 351254) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „НВП обчислювальна техніка та інформатика” (вул. Котлова, 115, м. Харків, 61017, код за 1, п/р 756 в ХФ ВАТ "Укрпромбанк" в м. Харкові, МФО 350686) 1038,97 грн. державного мита та 56,41 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 14 січня 2008 року.

Суддя Інте Т.В.