Господарський суд Чернігівської області
м.Чернігів,пр.Миру,20 Тел.77-99-18
Р І Ш Е Н Н Я

11 січня 2008р.                                                                                           справа №14/285/18

За позовом: Сокиринського професійного аграрного ліцею с.Сокиринці, Срібнянський р-н, 17312

До відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Батьківщина”, с.Калюжинці, вул.Незалежності, 51, Срібнянський р-н, 17311

Про стягнення 14732грн.17коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН

Від позивача: Купрієнко М.П. директор, Звонок С.А. представник дов.№145 від 06.06.07р.

Від відповідача: Фролков В.А. юрисконсульт дов.№646 від 02.11.07р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 14732,17грн. матеріальних збитків завданих неправомірними діями відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в порушення домовленості відповідачем без узгодження з позивачем 26 травня 2007 року було переорано засіяну земельну ділянку площею 22га, що підтверджується актом комісії від 26.05.07р.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.12.07р. надав відзив на позов, в якому з позовними вимогами не погодився та зазначив, що ст.14 ЗУ „Про оренду землі” вимагає укладання договору оренди землі лише в письмовій формі, що станом на 23.11.07р. СТОВ „Батьківщина” не укладало жодного договору, угоди чи домовленості про надання в користування земельної ділянки Сокиринському професійному аграрному ліцею, що 04.05.06р. типовими договорами оренди землі №64, №25 та 10.03.04р. договором оренди землі №356 поновленого 18.04.07р. типовим договором оренди землі №006 СТОВ „Батьківщина” взяло в оренду земельні ділянки загальною площею 20,15га на якій безпідставно, без укладання будь-яких договорів оренди чи суборенди Сокиринським професійним аграрним ліцеєм восени 2006р. були проведені невідомі польові роботи, що фактично позбавило орендаря СТОВ „Батьківщину” використовувати орендовані землі згідно їх договірного цільового призначення, що зважаючи на умови вищевказаних договорів та керуючись положеннями ч.1 ст.410 ЦК України восени 2006р. СТОВ „Батьківщина” провело весняно польові роботи для ведення власного товарного сільськогосподарського виробництва.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення на заперечення відповідача №17 від 10.01.08р., в якому зазначив, що факт отримання відповідачем копії позовної заяви підтверджується поштовою квитанцією, яка знаходиться в матеріалах справи, що позивачем своєчасно і в повному обсязі направлено всі необхідні матеріали для підтвердження вимог на відшкодування матеріальних збитків в сумі 14732,17грн., що позивач по домовленості з відповідачем за погодженням з Калюженською сільською радою на протязі більше десяти років обробляв земельну ділянку площею 22га, що про заключення договорів оренди з орендодавцями Хонда В.М., Хонда М.А., Волошина М.А., Безбах В.М. відповідач позивача не повідомив і вимоги про припинення використання земельної ділянки площею 22га не направив, що відповідно до домовленості позивачем восени 2006р. на земельній ділянці 22га було посіяно 13га озимого жита, а ранньою весною 7га ячменю та 2га експорцету, що несвоєчасне попередження відповідачем про припинення використання земельної ділянки площею 22га позбавило позивача можливості упередити витрати по засіву земельної ділянки, що про наміри переорати засіяну земельну ділянку площею 22га відповідач не повідомив і без згоди позивача 26.05.07р. переорав земельну ділянку, що відповідач на протязі 2006-2007р. на адресу позивача вимог про звільнення земельної ділянки не надсилав.

Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю „Батьківщина” в судовому засіданні подано зустрічний позов до Сокиринського професійного аграрного ліцею про стягнення збитків у розмірі 5248грн. у сумі сплаченої орендної плати за договорами оренди земельних ділянок за 2005-2006р. Проаналізувавши поданий зустрічний позов, суд дійшов висновку, що він не взаємопов’язаний із первісним, а тому не підлягає спільному розгляду з первісним, та може бути предметом окремого провадження. Ухвалою від 11.01.08р. суд у прийнятті зустрічного позову відмовив, позовні матеріали повернув позивачу - Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю „Батьківщина”.

Розглянувши подані матеріали справи та документи, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

У відповідності до ч.1 ст.407 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі-землекористувач).

Згідно ч.1 ст. 410 Цивільного кодексу України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Сокиринський професійний аграрний ліцей по домовленості з відповідачем СТОВ «Батьківщина»с.Калюженці за погодженням з Калюжинською сільською радою на протязі більше 10 років обробляв земельну ділянку в земельному масиві за шовковицями площею 22га, на якій вирощував зернові культури на зерно та на випас худоби для підсобного господарства ліцею. Позивач стверджує, що відповідно до домовленості між сторонами, ним восени 2006 року на зазначеній земельній ділянці площею 22га було посіяно озимого жита на площі 13га, ранньої весни 2007р. було посіяно зерно суміш овса та ячменю на площі 7га та еспарцет першого року використання на площі 2га.

Під час судового розгляду сторони не заперечували, що спірна земельна ділянка розташована в земельному масиві „за шовковицями”. Крім того, відповідач заперечував укладення договору, угоди чи домовленості між сторонами та погодження Калюжинською сільською радою щодо користування позивачем земельною ділянкою розташованою в земельному масиві „за шовковицями”.

Згідно ч.1 і ч.2 ст. 125 Земельного кодексу України право власності і право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Оренда землі –це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України „Про оренду землі”).

У відповідності до ст.14 Закону України „Про оренду землі” договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст.8 Закону України „Про оренду землі” орендарі земельних ділянок сільськогосподарського призначення на період дії договору оренди можуть обмінюватися належними їм правами користування земельними ділянками шляхом укладання між ними договорів суборенди відповідних ділянок, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Представники позивача під час судового розгляду справи визнали відсутність укладеного письмово договору оренди (користування) спірної земельної ділянки.

Частиною 3 ст. 125 Земельного кодексу України встановлено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Посилання позивача на довідку Калюжинської сільської ради від 17.12.07р. за №367/03-18, як на погодження використання позивачем земельної ділянки площею 22га в земельному масиві «за шовковицями»судом не приймається з огляду на наступне.

Проаналізувавши текст довідки суд доходить до висновку, що сільська рада констатує факт перебування в оренді Сокиринського ПТУ №36 в період з 2000 року по 2003 рік 83 паїв громадян с.Калюжинці згідно укладених договорів, і довідка не стосується періоду виконання позивачем польових робіт та користування земельною ділянкою з 2006р. по 2007р.

Слід зазначити, що у відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст зокрема належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідачем до матеріалів справи додано лист Калюжинської сільської ради №125 від 20.12.07р., в якому зазначено, що договір оренди земельної ділянки №6 від 10.04.03р. поновлений типовим договором оренди землі №64 від 04.05.06р. - орендодавець Хонда Михайло Анатолійович передав в оренду СТОВ „Батьківщина” с.Калюжинці земельну ділянку загальною площею 4,60га ріллі; договір оренди земельної ділянки №98 від 16.04.03р. поновлений типовим договором землі №25 –орендодавець Хонда Віктор Михайлович передав в оренду СТОВ „Батьківщина” земельну ділянку загальною площею 5,74га ріллі; договір оренди земельної ділянки №5 від 10.04.03р. поновлений типовим договором оренди землі №94 –орендодавець Волошина Марія Антонівна передала в оренду СТОВ „Батьківщина” земельну ділянку загальною площею 4,88га ріллі; договір оренди земельної ділянки №356 від 19.05.04р. поновлений типовим договором оренди землі №006 від 18.04.07р. –орендодавці Хонда Віктор Михайлович та Безбах Василь Миколайович передали в оренду СТОВ „Батьківщина” 4,93га ріллі, що загалом СТОВ „Батьківщина” взяла в оренду у вказаних орендодавців земельні ділянки загальною площею 20,15га, що знаходяться в земельному масиві за „шовковицями” та використовуються єдиним земельним масивом, що земельні ділянки розмежовані проектними дорогами, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у відповідності до державних актів на право власності на земельні ділянки без змін їх цільового призначення.

Відповідачем в підтвердження оренди спірної земельної ділянки до матеріалів справи додано копію типового договору оренди землі від 13.02.06р., який укладений між СТОВ „Батьківщина” та Волошиною М.А. на передачу земельної ділянки загальною площею 4,88га, який зареєстрований у Державному реєстрі земель за № 94 та копію державного акту на землю на право приватної власності на землю гр.Волошиної М.А. на земельну ділянку площею 4,88га.; копію типового договору оренди землі від 13.02.06р., який укладений між СТОВ „Батьківщина” та Хонда М.А. на передачу земельної ділянки загальною площею 4,60га, який зареєстрований у Державному реєстрі земель за № 64 та копію державного акту на землю на право приватної власності на землю гр.. Хонда М.А. на земельну ділянку площею 4,60га; копію типового договору оренди землі від 13.02.06р., який укладений між СТОВ „Батьківщина” та Хонда В.М. на передачу земельної ділянки загальною площею 5,74га, який зареєстрований у Державному реєстрі земель за № 25 та копію державного акту на землю на право приватної власності на землю гр.Хонда В.М. на земельну ділянку площею 5,74га; копію договору оренди земельної ділянки від 10.03.04р. та копію типового договору оренди землі від 23.02.06р., які укладені між СТОВ „Батьківщина” та Хонда В.М. та Безбах В.М. на передачу земельної ділянки загальною площею 4,93га, які відповідно зареєстровані 19.05.04р. за №356 та у Державному реєстрі земель за № 006, і копію державного акту на землю на право приватної власності на землю гр.Хонда В.М. та Безбах В.М. на земельну ділянку площею 4,93га.

Згідно складеного комісією у складі голови комісії Назаренко Ю.О., членів комісії Негрій Н.І., Донченко О.М., Мащенко О.І. акта від 26.05.2007р., затвердженого директором Сокиринського професійного аграрного ліцею М.П.Купрієнко, земельна ділянка загальною площею 22га, на якій було посіяно жито –13га, ячмінь на випас –7га, еспарцет на випас –2га 26.05.07р. була переорана працівниками СТОВ „Батьківщина” і Сокиринському професійному аграрному ліцею нанесені збитки на суму 14732,17грн.

Позивачем надано розрахунок затрат по обробітку земельної ділянки загальною площею 22га на суму 14732,17грн. (а.с.12), що включають в себе: погрузка та внесення навозу –435,24грн., вартість навозу –5850,00грн., оранка (13га) –1365,00грн., дискова в 2 сліди (7га) –441,00грн., культивація –227,50грн., боронування –192,50грн., коткування –154грн., посів –346грн., вартість посівного матеріалу еспарцет –1400грн., жито –2002грн., ячмінь 1332грн., підвезення зерна –239,72грн., зарплата 557грн., амортизація транспортних засобів –73,91грн., поточний ремонт – 124,80грн., а також довідки, акти, дорожні листи трактора, подорожні листи вантажного автомобіля.

Відповідачем до матеріалів справи додано лист до Сокиринського агроліцею №154 від 10.04.07р., в якому міститься нагадування, про те що земельна ділянка 20,15га знаходяться в оренді СТОВ „Батьківщина” і ліцею необхідно врегулювати питання щодо заключення договорів суборенди, оплати орендної плати, що в разі не врегулювання цього питання до 20.04.07р. відповідачем буде зорана дана земельна ділянка для подальшого вирощування с/г культур.

Позивач заперечує факт отримання від відповідача листа №154 від 10.04.07р.

Доказів направлення чи вручення позивачу вказаного вище листа відповідачем не надано.

Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учаснику господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За загальним правилом, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов'язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин, і яке виражається у зроблених ним витратах тощо. Застосування відповідальності у вигляді відшкодування заподіяних невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань збитків, можливе лише за наявності складу правопорушення, до якого входять такі елементи: протиправна поведінка; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків; вина.

Оскільки предметом спору у даній справі є стягнення збитків, заподіяних на думку позивача, порушенням домовленості з боку відповідача щодо обробітку позивачем земельної ділянки площею 22га, то предметом доказування у даній справі є встановлення всіх обставин, які вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення. При цьому, вимога надати докази невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов'язань покладається на позивача. Водночас, стаття 614 ЦК України зобов'язує відповідача надати докази відсутності вини у заподіяних позивачеві збитках. Отже, при пред'явленні позову кредитор повинен довести лише факт порушення зобов'язання, розмір збитків та причинний зв'язок між порушенням зобов'язання і виниклими збитками. При цьому, він звільняється від обов'язку доводити вину боржника. Тягар доказування відсутності вини в порушенні зобов'язання лежить на боржникові.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України, та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. При цьому, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності зі статті 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як зазначається в частині першій статі 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Наявні у справі матеріали свідчать про те, що спірна земельна ділянка площею 22 га не належить позивачеві на праві власності та не передана в установленому порядку в оренду (користування). Позивач цих обставин в судових засіданнях не спростовував.

Позивач не надав доказів домовленості з відповідачем щодо користування земельною ділянкою площею 22га в земельному масиві „за шовковицею”, позивачем не подано суду доказів щодо вчинення відповідачем самочинного переорання земельної ділянки, яка передана і знаходиться в користуванні позивача у відповідності до правових норм, що регулюють земельні відносини сторін, позивачем не подано доказів щодо факту порушення відповідачем зобов’язання перед позивачем.

Відповідно до ст.95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Оскільки відповідач, на момент вчинення переорання спірної земельної ділянки правомірно нею користувався та мав право самостійно господарювати на землі, переданої в оренду, то суд доходить висновку про відсутність вини відповідача у завданні збитків позивачу,

За таких обставин, причинний зв’язок між протиправними діяннями відповідача та збитками позивача у вигляді понесених витрат з обробітку та засіву спірної земельної ділянки, відсутній.

Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності.

З урахуванням наведеного вище заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідач у відзиві на позов просить припинити провадження у справі на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

Припинення провадження у справі –це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв’язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 статті 80 ГПК України), зокрема у таких випадках: припинення існування предмету спору; спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Відсутність предмету спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи між сторонами існує спірне матеріальне правовідношення, а тому вимога відповідача припинити провадження у справі на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 22, 373, 407, 410 Цивільного кодексу України, ст.224, 225 Господарського кодексу України, 2,12,95, Земельного кодексу України ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Суддя Н.Ю.Книш

Рішення підписано 16.01.2008р.

Суддя Н.Ю.Книш