ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"22" січня 2008 р. Справа № А6/603-07

12-20 год.

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді                                                   Маляренка А.В.

при секретарі                                                             Поднєбес О.В.

розглянувши адміністративну справу №А 6/603-07

за позовом          Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської обл.

до відповідача           Тетіївського районного підприємства по будівництву «Райагробуд», м. Тетіїв

про                                         стягнення 22 604, 58 грн.

Представники:

Позивача: Лисенко Н.М. (довіреність № 99/03 від 14.01.08 р.)

Відповідача: Сенько В.М. (довіреність №б/н від 08.01.08 р.)

Обставини спору:

Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської обл. (далі –позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Тетіївського районного підприємства по будівництву «Райагробуд», (далі –відповідач) про стягнення боргу по сплаті фінансової санкції та пені на суму 22 604,58 грн. застосованої на підставі Рішення №68 від 02.03.07 р. про застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгодженого зобов’язання.

Провадження у справі було відкрите відповідно до Ухвали від 03.12.2007 р. за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України), розгляд справи було призначено на 15.01.2008 р. о 10:10 год.

Відповідно до ст. 150 КАС України у розгляді справи оголошувалася перерва з 15.01.2008р. до 12 год.10 хв. 17.01.2008р.; з 17.01.2008р. до 12 год. 10 хв. 22.01.2008.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, як платник страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, порушив граничні строки сплати узгодженого зобов'язання, а саме за затримку 743 календарні дні сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, чим порушив ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№1058-IV від 09.07.03 р. (із змінами та доповненнями).

Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у запереченні на позов.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст.ст. 15, 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№1058-IV від 09.07.03 р. (із змінами та доповненнями). (далі по тексту –Закон України №1058-ІV) відповідач є платником страхових внесків до Пенсійного фонду і зареєстрований в управлінні ПФУ у Тетіївському районі під №103004027.

Відповідно до п. 6 ст. 20 Закону України №1058-ІV страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до п.4 ст. 18 Закону України №1058-ІV страхові внески не включаються до податків (інших обов'язкових платежів), що складають систему оподаткування, а також на ці внески не поширюється податкове законодавство.

Як вбачається із матеріалів справи, в Рішення позивача №68 від 02.03.07 р. про застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгодженого зобов’язання вказано, штрафні санкції застосовані до відповідача на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000 р. (із змінами та доповненнями) однак застосування вищенаведеної норми закону є порушенням норм чинного законодавства України, оскільки вищенаведений Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Згідно із п.п.15.1.1 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000 р. (із змінами та доповненнями) контролюючий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 днів. Якщо протягом зазначеного строку не визначається сума податкового зобов'язання, платник податків вважається звільнений від такого зобов'язання.

Як вбачається із позовної заяви, фінансові санкції та пеня були нараховані позивачем на недоїмку по сплаті страхових внесків за період з 31.12.2001 р. по 24.05.20005 р., а Законом, на підставі якого застосовані наведені санкції визначається строк, протягом якого визначається сума податкового зобов'язання (1095 днів). Отже з вищенаведеного випливає, що позивач неправомірно застосовуючи п.п.17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000 р. (із змінами та доповненнями) пропустив строк передбачений п.п.15.1.1 ст. 15 вказаного закону.

Суд звертає увагу на те, що Рішення позивача було складено на підставі недіючої, на момент його підписання, Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України №16-6 від 19.10.01 р., а отже є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства України.

Постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.03 р. була затверджена Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. п.1.2 ст. 1 вищевказаної Інструкції вказує на те, що ця Інструкція визначає процедуру реєстрації та обліку платників внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, обчислення і сплати страхових внесків та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності і господарювання та фізичними особами, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, подання страхувальниками звітності управлінням Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах

Таким чином, Рішення позивача №68 від 02.03.07 р. про застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгодженого зобов’язання є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, а отже вимога про сплату відповідачем фінансової санкції та пені в сумі 22 604,58 грн. не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 167 КАС України передбачено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення направляється лише особі, яка бере участь у справі, але не була присутня в судовому засіданні. У разі проголошення в судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини постанови суд повідомляє час виготовлення постанови суду в повному обсязі. Особи, які беруть участь у справі, можуть отримати копію постанови чи ухвали в суді.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 –163, Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          В позові відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України.

Суддя Маляренко А.В.