СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19"
лютого 2008 р.

12:55

Справа
№  7/34/08

м.Миколаїв

За
позовом: Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи -ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до
відповідача:
Управління пенсійного фонду України у Снігурівському районі Миколаївської
області, 57300, Миколаївська область, м.Снігурівка, вул. Леніна, 3

про:
визнання нечинною та
скасування вимоги № Ф-147 від 05.04.2007 року.

Суддя
Семенчук Н.О.

Секретар
судового засідання Дзюба Ю.Ф.

Представники:

Від
позивача:

ОСОБА_1  ОСОБА_2, дог. № б/н від 18.01.2008р.

Від
відповідача:

Опанасенко
А.В., дов № 833/07 від 26.02.2007 р.

СУТЬ
СПОРУ: Суб'єкт
підприємницької діяльності фізична особа -ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду з позовними вимогами про визнання нечинною та скасування вимоги № Ф-147
від 05.04.2007 року Управління пенсійного фонду України у Снігурівському районі
Миколаївської області.

В
обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до статті 2
Закону № 3583 -донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності щодо сум фактично сплачених внесків у 2004 році -І кварталі 2005
року, не застосовуються. Вказує на те, що відповідач всупереч вимогам Закону №
3583 за перший квартал 2005 року неправомірно донарахував йому 232, 32 грн. до
фактично сплачених ним внесків в сумі 16,50 грн.

Відповідач
проти позовних вимог заперечує, та зазначає, що в зв'язку з несплатою позивачем
фіксованого розміру страхових внесків визначеного ним у звіті про нарахування
та сплату суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
за 2005 рік, відповідач не здійснював донарахування, а зробив розрахунок сум
фіксованого внеску, та на підставі ч. 3 ст. 106 Закону України № 1058-IV
надіслав позивачу вимогу про сплату боргу.

Заслухавши
представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд -

встановив:

Позивач
зареєстрований як фізична особа-підприємець Снігурівському районною державною
адміністрацією Миколаївської області 26.12.2000 року, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію № НОМЕР_1 (а.с. 7) та є платником фіксованого
податку.

30.03.2006
року СПД ОСОБА_1 подав до Управління пенсійного фонду України в Снігурівському
районі Миколаївської області звіт про нарахування та сплату суми страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2005 рік, в
якому платник самостійно вказав фіксований розмір страхових внесків, дані про
фактично сплачені страхові внески. Страхові внески у фіксованому розмірі за І
квартал 2005 року до 1 квітня 2006 року позивачем сплачені не були.

Управління
пенсійного фонду України в Снігурівському районі здійснило камеральну перевірку
звіту про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за 2005 рік по СПД ОСОБА_1, за результатами якої
складено акт. Даним актом позивачу був зроблений розрахунок сум фіксованого
внеску з урахуванням не отриманих коштів від сплати фіксованого патенту, які не
є заборгованістю.

05.04.2007
року на підставі ст. 106 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року № 1058-IV зі змінами та
доповненнями (Далі Закон України № 1058) Управлінням Пенсійного фонду України у
Снігурівському  районі Миколаївської
області виставлена вимога про сплату боргу № Ф-147 Суб'єкту підприємницької
діяльності -фізичній особі ОСОБА_1

Позовні
вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно
до п. 3 ст. 11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.03 № 1058 особами, що підлягають
загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню (застрахованими
особами) визначені фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний
податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий
патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно
пункту 5 статті 14 Закону № 1058 застраховані особи, зазначені в п. 3 та 4 ст.
11 цього Закону є страхувальниками, а згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 1058 -
платниками страхових внесків.

Пунктом
6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058 визначено, що страхувальники зобов'язані
нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі
страхові внески.

Підпунктом
2 частини 8 Прикінцевих положень Закону № 1058 встановлено, що особи, зазначені
в пункті 3 ст. 11 цього Закону сплачують страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи на умовах і в порядку, визначених цим Законом та в розмірах,
передбачених для платників збору Законом України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі - Закон №
400), але не менше мінімального страхового внеску.

Відповідно
до підпункту 4 частини 8 Прикінцевих положень Закону № 1058 фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту),
на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим законом у фіксованому
розмірі.

Статтею
45 Закону України "Про Державний бюджет на 2005 рік" від 23 грудня
2004 року № 2285-IV (в редакції чинній до 31.03.2005 р.) (далі Закон України №
2285-IV) установлено на 2005 рік фіксований розмір страхових внесків на
загальнообов'язкове державне страхування для фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування  (фіксований податок, єдиний податок), та членів
сімей зазначених фізичних осіб,  які
беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі
мінімального страхового внеску, визначеного Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно
до статті 1 Закону 1058-IV мінімальний страховий внесок - це сума коштів, що
визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на
розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної
плати (доходу).

Розмір
страхового внеску для даної категорії осіб встановлений пунктом 2 статті 4
Закону України “Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування” від 26
червня 1997 року № 400/97-ВР і складає 32 відсотки від об'єкта оподаткування,
визначеного пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Розмір
мінімальної заробітної плати з січня 2005 року відповідно до Закону України №
2285-IV встановлений у розмірі 262,00 грн. Отже, фіксований розмір страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з січня 2005
складав 262,00 грн. * 32% = 83,84 грн.

31
березня 2005 року Законом України "Про внесення змін до Закону України
“Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих
актів України" від 25 березня 2005 року № 2505-IV внесені зміни до Закону
України № 2285-IV.

З 14
квітня 2006 року набрав чинності Закон України "Про вирішення питання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з не перерозподілом
Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - 1 кварталу
2005 року" № 3583-IV (далі -Закон України № 3583-IV
).

Згідно
преамбули та статті 1 цього Закону ним регулюються суперечності, які виникли
при прийнятті Закону України "Про Державний бюджет України на 2005
рік" від 23 грудня 2004 року № 2285-ІV та Закону України "Про
Державний бюджет України на 2005 рік" від 25 березня 2005 року № 2505-IV у
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності щодо сплати внесків до Пенсійного
фонду України, які були сплачені ними у складі податків згідно з чинним
законодавством України протягом 2004 року - І кварталу 2005 року, але не
були зараховані на їх особові рахунки у зв'язку із застосуванням Державним
казначейством України діючого на той час Закону України № 2285-ІV.

Статтею
2 Закону України № 3583-ІV визначено, що донарахування та фінансові (штрафні) санкції  до суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум
фактично сплачених внесків у 2004 році -І кварталі 2005 року, не
застосовуються.

Тобто
законодавець визначив, що донарахування згідно ст. 2 Закону України  № 3583-ІV стосується лише частини внесків,
яка не була сплачена страхувальником в період 2004 року -І квартал 2005 року
безпосередньо на рахунки органів  Пенсійного
фонду або не погашена у порядку, визначеному ч. 5  ст. 106 Закону України № 1058.

З
урахуванням вищезазначеного позивач повинен сплатити до Пенсійного Фонду
України фіксований розмір страхових внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування у розмірі мінімального страхового внеску  в розмірі 83 грн. 84 коп. за січень - лютий
та 81 грн. 14 коп. за березень 2005 року з урахуванням частини єдиного та
фіксованого податків, що не перераховані Державним казначейством України до ПФУ
за січень-березень 2005 року.

Враховуючи
вищевикладене в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись
ст.ст. 94, 98, 160-163, 167, 254 КАС України господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.  В задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова
у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони,
які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку
постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя

Н.О.Семенчук