КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17.03.2008
№ 02-03/60

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин  Н.В.

суддів:            Калатай  Н.Ф.

Коротун
О.М.

при секретарі:           Дзюбі О.В.

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_1

відповідача
-            1. Насенок О.В. - директор

Помазна С.І.
(довір. № 3 від 14.03.08)

2. Помазна С.І. (довір. № 153/10
від 14.03.08)

третьої
особи -              не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Чернігівської
області від 25.01.2008

у справі № 02-03/60 (Тимченко М.Г.)

за позовом                               ОСОБА_1

до                                                   Товариства
з обмеженою відповідальністю "Інтеграл-монтаж"

ВАТ "Остерський завод "Радіодеталь"

третя особа           Державна
податкова інспекція у Козелецькому районі

про
визнання недійсним господарського зобов"язання

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Чернігівської
області від 25.01.08р.      № 02-03/60
відмовлено позивачу у прийнятті позовної заяви.

Ухвала
суду першої інстанції ґрунтується на тому, що даний спір не підвідомчий
господарському суду, оскільки спори про визнання недійсними правочинів,
укладених товариством, не охоплюються поняттям корпоративних прав, визначених
статтею 167 Господарського кодексу України, та відповідно корпоративних
відносин. Підвідомчість справ господарським судам визначено статтею 12
Господарського процесуального кодексу України, згідно якої господарським судам
підвідомчі в тому числі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах
між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Не
погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить Київський апеляційний господарський суд скасувати ухвалу Господарського
суду Чернігівської області від 25.01.08р.
№ 02-03/60 та передати матеріали позовної заяви до суду першої інстанції
для розгляду.

В
апеляційній скарзі позивач зазначає, що за своїм предметом, характером
взаємовідносин сторін дана справа є такою, що виникла при укладенні, зміні,
розірванні і виконанні господарського договору, укладеного 21.09.06 договору
купівлі-продажу нерухомого майна між Відкритим акціонерним товариством „Остерський
завод „Радіодеталь” та Товариством з обмеженою відповідальністю
„Інтеграл-Монтаж”. Як визначено пунктом 1 частини 1 статті 12 Господарського
процесуального кодексу України , господарським судам підвідомчі справи у
спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо приватизації майна. Відмовивши в прийнятті позову,
господарський суд Чернігівської області всупереч статті 19 Конституції України,
обмежив позивача у здійсненні прав, передбачених частиною 1 статті 55 та
частиною 2 статті 124 Конституції України, і фактично ухилився від здійснення
судочинства.

Розгляд апеляційної скарги призначено
на 17.03.08р.

В судове засідання апеляційної
інстанції не з'явився представник Державної податкової інспекції у Козелецькому
районі.

17.03.08р.
через відділ діловодства апеляційної інстанції надійшов відзив ДПІ у
Козелецькому районі на апеляційну скаргу, в якій податкова інспекція просить
апеляційну скаргу позивача задовольнити та скасувати ухвалу Господарського суду
Чернігівської області  від 25.01.2008.

Дослідивши
доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

Бурлака
Костянтин Федорович, який є акціонером та власником 42 728 простих іменних
акцій ВАТ „Остерський завод „Радіодеталь”, згідно  сертифікатів № 476 від 17.04.96, № 476 від
08.10.96, звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до
ВАТ „Остерський завод „Радіодеталь” і ТОВ „Інтеграл-Монтаж” про визнання
недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ВАТ
„Остерський завод „Радіодеталь” та ТОВ „Інтеграл-Монтаж” від 21.09.06р.

Позовні
вимоги ОСОБА_1. обґрунтовує тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна
від 21.09.06р. не відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до частини 2
статті 203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної дієздатності, якої 21.09.06 продавець - ліквідатор
ОСОБА_2. не мала.

Постановою
господарського суду Чернігівської області від 31.07.06р. по справі № 9/189б
визнано банкрутом ВАТ „Остерський завод „Радіодеталь”, відкрита ліквідаційна
процедура, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2.
дану постанову скасовано постановою Вищого господарського суду від 19.12.06р.

В
подальшому, 23.01.07 згідно з протоколом комітету кредиторів ВАТ „Остерський
завод „Радіодеталь” комітет кредиторів Товариства на ОСОБА_2. покладено
обов'язки ліквідатора. Постановою Господарського суду Чернігівської області від
01.02.07 підтверджені повноваження ОСОБА_2., як ліквідатора Товариства. Дана
постанова залишена без змін апеляційною інстанцією. Постановою Вищого
господарського суду від 10.10.07р. постанову суду першої інстанції скасовано, а
справу № 9/189б направлено на новий розгляд. Позивач вказує на те, що ОСОБА_2.
не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, укладаючи спірний договір,
крім того під час укладання даного договору порушено встановлений порядок
продажу майна боржника.

Позивач
зазначає, що він звертався з аналогічним позовом до Козелецького районного
суду. Ухвалою Козелецького районного суду від 12.10.07р. матеріали позовної
заяви передано на розгляд Господарського суду Чернігівської області.
Апеляційний суд Чернігівської області скасував ухвалу Козелецького районного
суду, а провадження по справі закрив, оскільки такий спір не є підвідомчим
судам загальної юрисдикції.

Ухвалою
Господарського суду Чернігівської області від 25.01.08р.            № 02-03/60 відмовлено позивачу у
прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 статті 62 Господарського
процесуального кодексу України.

Пункт
3.2 роз'яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики
застосування Господарського процесуального кодексу України” № 02-5/289 від
18.09.97р. встановлює, що питання про прийняття позовної заяви вирішується
суддею, який має право відмовити у її прийнятті у випадках, передбачених
статтею 62 Господарського процесуального кодексу України. Так, на підставі
пункту 1 статті 62 ГПК суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір
непідвідомчий господарському суду, зокрема коли його вирішення чинним
законодавством віднесено до компетенції іншого органу.

Відповідно
до статті 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено право
юридичних осіб, громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи звернення до господарського суду за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. У випадках
передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право
також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності.

Пунктом
1 статті 12 даного Кодексу встановлено, що господарським судам підвідомчі справи
у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні
господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна.

Згідно
пункту 4 роз'яснення Вищого господарського суду України       № 02-5/111 від 12.03.99 „ Про деякі
питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” зі
змінами і доповненнями якщо чинне законодавство не визначає кола осіб, які
можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням угод недійсними,
господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід
керуватися правилами статті 2 ГПК. Отже, крім контрагентів за договором,
прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке
підприємство, установа, організація, чиї права та охоронювані законом інтереси
порушує ця угода.

Відповідно
до пункту 1.2. рекомендацій Вищого господарського суду України № 04-5/14 від
28.12.07 „Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що
виникають з корпоративних відносин” до корпоративних спорів належать також спори
за позовами учасників (акціонерів) господарських товариств про визнання
недійсними правочинів, укладених товариством, якщо позивач обґрунтовує позовні
вимоги порушенням його корпоративних прав або інтересів.

До
виключної компетенції господарських судів відносяться справи у спорах між
учасниками (акціонерами, засновниками) господарського товариства та
господарським товариством, пов'язані з реалізацією та захистом корпоративних
прав.

У
вирішенні питання про те, чи є спір таким, що виник з корпоративних правовідносин,
та чи підлягає він вирішенню господарським судом, слід виходити з вимог пункту
4 частини статті 12 Господарського процесуального кодексу України, який
передбачає справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому
числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Відповідно
до частини 3 статті 167 Господарського кодексу України під корпоративними
відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та
припиняються щодо корпоративних прав. Корпоративні права у частині 1 даної статті  визначені як права особи, частка якої
визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією,
отримання частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними документами.

За
змістом частини 4 статті 12 Господарського процесуального кодексу України
ознаками корпоративного спору є:

-
склад учасників спору: або господарське товариство та його учасник (учасники),
в тому числі такі, що вибули, або учасники господарського товариства;

-
предмет спору: спір між господарським товариством та його учасником (у тому
числі таким, що вибув) має бути пов'язаний з порушенням чи оспоренням   корпоративних прав учасника господарського
товариства, спір між учасниками господарського товариства повинен мати зв'язок
зі створенням або припиненням господарського товариства, управлінням його
діяльністю.

В
позовній заяві позивач просить Господарський суд Чернігівської області визнати
недійсним господарське зобов'язання - договір купівлі-продажу нерухомого майна,
укладений між Відкритим акціонерним товариством „Остерський завод „Радіодеталь”
в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2. і Товариством з обмеженою
відповідальністю „Інтеграл-монтаж”, відповідно до якого продавець передав у
власність покупця комплекс нежитлових будівель та споруд, розташованих у місті
Остер на загальну суму 1 426 845,27 грн.

ОСОБА_1.
зазначає, що за своїм предметом даний позов спрямований на захист акціонером
ВАТ „Остерський завод „Радіодеталь” порушених самим товариством його прав та
охоронюваних законом інтересів, яке полягає в укладенні договору
купівлі-продажу від 21.09.06р.

Конституція
України та чинне законодавство України не перешкоджає акціонеру - фізичній
особі - захищати свої безпосередні законні інтереси шляхом звернення як до
судів загальної юрисдикції, так і до господарських судів на підставі статей 8,
55 Конституції України, статті 1 Господарського процесуального кодексу України,
статті 4 Цивільного процесуального кодексу та статті 6 Закону України „Про
судоустрій”.

Відповідно
до пункту4.4 Рішення Конституційного Суду України                № 18-рп/2004 від 01.12.04 акціонер
може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом
звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим
акціонерним товариством, учасником якого він є.

Пункт
2.2 рекомендацій Вищого господарського суду України                      № 04-5/14 від 28.12.07
„Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з
корпоративних відносин” передбачає, що відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України передбачено право юридичних осіб, громадян, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи звернення до
господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. Виходячи з цього, господарським судам у вирішенні
спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід з'ясовувати чи були
порушені корпоративні права позивача внаслідок недотримання товариством норм
законодавства або вимог установчих документів.

За таких обставин у суду першої
інстанції не було правових підстав для відмови у прийнятті позовної заяви
згідно пункту 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи
викладене, Київський апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що
ухвала Господарського суду Чернігівської області від 25.01.2008р. №  02-03/60 підлягає скасуванню.

На
підставі викладеного та керуючись ст.ст.101-106 Господарського процесуального
кодексу, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.
Задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1.

2.
Скасувати ухвалу Господарського суду Чернігівської області                       №  02-03/60 від 25.01.2008.

3.
Матеріали позовної заяви повернути до Господарського Чернігівської області для
розгляду.

Головуючий суддя                                                                      Капацин  Н.В.

Судді
Калатай  Н.Ф.

Коротун  О.М.

19.03.08 (відправлено)