ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008 р.

№ 4/108-1697

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс"

на постанову

від 05.11.07 Львівського апеляційного господарського суду

у справі

№4/108-1697 господарського суду Тернопільської області

за позовом

прокурора Козівського району в інт. держави в особі Козівської райдержадміністрації та Вівсянської сільської ради

до

Приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс"

про

розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення 9070,84 грн.

у справі взяли участь представники

від Генеральної Прокуратури України- Громадський С.О. посв. №76 від 10.02.05;

позивача: не з'явилися

відповідача: Авдєєнко В.В.- адвокат, довір. у справі

ВСТАНОВИВ:

Згідно уточнення до позовної заяви №861 від 14.05.07 прокурор просив припинити провадження відносно розірвання договору оренди землі та стягнення орендної палати за землю в сумі 1295 грн. 84 коп. у зв'язку із добровільною сплатою. Стягнути з відповідача за користування землею резервного фонду Вівсянської сільської ради за 2006 р. в сумі 7775 грн. неотриманого прибутку у вигляді орендної плати за землю, оскільки останнє користувалося землею без договору оренди.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 18.07.07 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь Вівсянської сільської ради 7775 грн. боргу з орендної плати. В решті позову провадження у справі припинено (суддя Бурда Н.М.).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.11.07 рішення суду першої інстанції змінено, а саме, в пункті 2 резолютивної частини визначено стягувану суму як 7775 грн. недоотриманих доходів за самовільне користування земельною ділянкою (колегія суддів у складі: Орищин Г.В., Дубник О.П., Якімець Г.Г.).

В поданій касаційній скарзі відповідач Приватне агропромислове підприємство "Агропродсервіс" просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції, провадження у справі припинити, посилаючись на те, що спір не підвідомчий господарським судам та повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства України. Також скаржник посилається на те, що прокурором було заявлено лише вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за 2006 рік, а не шкоди, як вказав суд апеляційної інстанції. В описовій частині рішення відсутнє посилання на зміну позовних вимог прокурором, а в матеріалах справи відсутні докази направлення прокурором заяви про зміну позовних вимог відповідачу у справі. Окрім того, прокурором не було зазначено в чому полягає шкода, якими діями чи бездіяльністю відповідача вона заподіяна, чим підтверджується факт заподіяння шкоди та не наведено розрахунок суми заподіяної шкоди.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

29.01.07 між Козівською райдержадміністрацію та ПАП "Агропродсервіс" на підставі рішення Вівсянської сільської ради №77 від 31.01.05, розпорядження голови райдержадміністрації №581 від 23.10.06 було укладено договір оренди землі, відповідно якого відповідач зобов'язувався прийняти у строкове платне користування земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення - рілля, загальною площею 52,38 га строком на 10 років.

Пунктом 7 цього договору орендар зобов'язаний вносити орендну плату за використання землі в розмірі 1,5% в 2006р. та 2007 р., в розмірі 2% - в 2008 р., 3% - в 2009р. від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата на 2006 р. становить 7775 грн., на 2007 р.- 7775 грн, на 2008р.- 10366 грн.. на 2009 р.- 15559 грн. Орендну плату переглянути після 3 –х років використання земельної ділянки.

Згідно п.9 договору орендна плата вноситься в грошовій формі у розмірі 1/12 частини орендної плати до 25 числа кожного місяця на рахунок орендодавця.

Відповідно до п.36 (Прикінцеві положення) цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, договір зареєстровано в Козівському районному відділі Тернопільської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" 29.01.07р.

17.08.06 Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у Тернопільській області винесено припис №001678, яким встановлено, що відповідач самовільно займає земельну ділянку з земель запасу 3,2 га та землі резервного фонду 54,5 га на території Денісівської сільської ради та землі резервного фонду площею 53 га на території Вівсянської сільської ради.

01.09.06 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на директора ПАП "Агропродсервіс".

Зазначені акти відповідачем не оскаржені.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про оренду землі” оренда землі –це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст.18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Тобто договір оренди земельної ділянки є правовстановлюючим документом, який посвідчує право орендаря користуватися наданою йому земельною ділянкою.

Попередніми судовими інстанціями з врахуванням вимог ст.ст.120, 125, 126 Земельного кодексу України встановлено, що відповідач без правовстановлюючих документів користувався земельною ділянкою, оплату за користування не здійснював, внаслідок чого суди дійшли правомірного висновку, що Вівсянська сільська рада недоотримала доходів у вигляді орендної плати за землю в сумі 7775 грн. за 2006 р.

Доводи скаржника про те, що прокурором та судом не вказано в чому полягало заподіяння шкоди відповідачем, колегія суддів до уваги не приймає. Судами встановлено, що до укладання договору оренди відповідач користувався землею самовільно і не сплатив за неї орендну плату. Розмір орендної плати за 2006 р. сторони вказали в договорі оренди землі.

Щодо посилань скаржника про те, що справа має розглядатися з а правилами адміністративного судочинства колегія суддів зазначає наступне.

Дана справа не є справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 ч.1 ст.3 КАС України з огляду на наступне.

Зміст позовної заяви прокурора Козівського району в інтересах держави в особі Козівської райдержадміністрації та Вівсянської сільської ради свідчить про пред'явлення ним на підставі ст.ст.141,143 Земельного кодексу України та ст. 22 ЦК України позову про стягнення недоотриманого прибутку у вигляді орендної плати за землю.

Проте, найістотнішим є те, що згідно з п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України).

Держава в особі уповноважених органів також може бути учасником цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України), в тому числі відносин відшкодування шкоди.

Таким чином, предмет спору свідчить, що між сторонами по справі виникли цивільні відносини відшкодування шкоди, заподіяної при проведенні господарської діяльності. При цьому наявність у позивача статусу суб'єкта владних повноважень не змінює правову природу спірних цивільних відносин та не робить даний спір публічно-правовим.

Дана справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення

справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), наведене у п.1 ч.1

ст.3 КАС України, чим спростовуються твердження скаржника про зворотне.

Таким чином касаційна інстанція дійшла висновку, що апеляційна інстанція прийняла постанову у відповідності з встановленими обставинами справи та з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Підстави для скасування постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119,11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс" залишити без задоволення, постанову від 05.11.07 Львівського апеляційного господарського суду у справі №4/108-1697 господарського суду Тернопільської області –без змін.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді                    Є.Чернов

В.Цвігун