СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

29 січня 2008 року

Справа № 20-5/402

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Антонової І.В.,

суддів                                                                      Ткаченка М.І.,

Котлярової О.Л.,

за участю представників сторін:

позивача: Стайкова Ірина Іванівна, довіреність № 03 від 03.01.08, товариство з обмеженою відповідальністю "Дістрибьютерська компанія "Еллада";

відповідача: Гатіятуллін Ерік Дамірович, довіреність № 48 від 08.01.08, Фонд комунального майна Севастопольської міської ради;

відповідача: не з'явився, Севастопольська міська рада;

третьої особи: Ігнатенко Валерія Вячеславівна, довіреність № 3 від 08.01.08, комунальне підприємство Севастопольської міськой ради "Аррікон";

розглянувши апеляційну скаргу Фонду комунального майна Севастопольської міської ради на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Євдокімов І.В.) від 19 листопада 2007 року у справі №20-5/402

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Дістрибьютерська компанія "Еллада" (вул. Н. Краєвої, 15 (пошта: вул. В. Морська, 21 а/,/Севастополь,99002)

до           Фонду комунального майна Севастопольської міської ради (вул. Луначарського, 5,Севастополь,99011)

Севастопольської міської ради (вул. Леніна, 3,Севастополь,99011)

третя особа: комунальне підприємство Севастопольської міськой ради "Аррікон" (вул. Адм. Октябрьського, 8-2,Севастополь,99011)

про визнання права на приватизацію

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю „Дістрибьютерська компанія „Еллада”, звернувся до господарського суду міста Севастополя з позовною заявою до відповідача, Фонду майна Севастопольської міської ради про визнання незаконними дій по розгляду заяви про включення об’єкту –частини вбудованих приміщень ангару загальною площею 1045, 70 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21 до переліку об’єктів, які підлягають приватизації та визнання за позивачем права на проведення приватизації об’єкту –частини виказаних вбудованих приміщень ангару шляхом викупу.

В процесі розгляду справи позивач доповнив позов вимогами про визнання незаконним рішення Севастопольської міської ради № 359 від 11 грудня 2002 року „Про затвердження Переліку об’єктів культурної спадщини, соціально значущих для міста (у тому числі не житлових приміщень, займаних ними), які відносяться до комунальної власності, приватизація яких не допускається та рішення Севастопольської міської ради № 1926 від 15 травня 2007 року „Про внесення доповнень та змін до рішення Севастопольської міської ради № 359 від 11 грудня 2002 року „Про затвердження Переліку об’єктів культурної спадщини, соціально значущих для міста (у тому числі нежитлових приміщень, займаних ними), які відносяться до комунальної власності, приватизація яких не допускається” в частині включення до переліку об’єктів, які не підлягають приватизації, частини вбудованих приміщень ангару загальною площею 1045,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21.

Ухвалою господарського суду міста Севастополя від 24 вересня 2007 року до участі у справі у якості другого відповідача залучено Севастопольську міську раду, також залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача комунальне підприємство Севастопольської міської ради “Аррікон”.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 19 листопада 2007 року у справі № 20-5/402 (суддя І.В. Євдокимов) позов товариства з обмеженою відповідальністю „Дістрибьютерська компанія „Еллада” задоволений в повному обсязі.

Дії Фонду комунального майна Севастопольської міської ради по розгляду заяви про включення об’єкту –частини вбудованих приміщень ангару загальною площею 1045, 70 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21 до переліку об’єктів, які підлягають приватизації, визнані незаконними.

За товариством з обмеженою відповідальністю „Дістрибьютерська компанія „Еллада” визнано право на проведення приватизації об’єкту –частини вбудованих приміщень ангару загальною площею 1045, 70 кв.м, розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21, шляхом викупу.

Фонд комунального майна Севастопольської міської ради зобов’язано здійснити приватизацію об’єкту –частини вбудованих приміщень ангару загальною площею 1045, 70 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21, шляхом викупу товариством з обмеженою відповідальністю „Дістрибьютерська компанія „Еллада”.

Рішення Севастопольської міської ради № 359 від 11 грудня 2002 року „Про затвердження Переліку об’єктів культурної спадщини, соціально значущих для місця (у тому числі нежитлових приміщень, займаних ними), які відносяться до комунальної власності, приватизація яких не допускається, визнано недійсним в частині включення до переліку об’єктів, які не підлягають приватизації, вбудованих приміщень ангару загальною площею 1045, 70 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21.

Рішення Севастопольської міської ради № 1926 від 15 травня 2007 року „Про внесення доповнень та змін до рішення Севастопольської міської ради № 359 від 11 грудня 2002 року „Про затвердження Переліку об’єктів культурної спадщини, соціально значущих для міста (у тому числі нежитлових приміщень, займаних ними), які відносяться до комунальної власності, приватизація яких не допускається” визнано недійсним в частини включення до переліку об’єктів, які не підлягають приватизації, частині вбудованих приміщень ангару загальною площею 1045, 70 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, Фонд комунального майна Севастопольської міської ради звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані неповним з’ясуванням господарським судом міста Севастополя обставин, що мають значення для справи, а також порушенням норм матеріального права.

Так, Фонд комунального майна Севастопольської міської ради вважає, що місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки тому, що згідно з Положенням про Фонд комунального майна Севастопольської міської ради Фонд не має права здійснювати приватизацію комунального майна без згоди на це Севастопольської міської ради.

Таким чином, зобов’язавши Фонд комунального майна Севастопольської міської ради здійснити приватизацію комунального майна шляхом викупу, суд першої інстанції, на думку апелянта, вийшов за межі своїх повноважень та обмежив права власника на реалізацію права на розпорядження належним йому майном.

Необґрунтованість судового рішення, як твердить апелянт, полягає також у тому, що у ньому не вказано у якій саме частині визнані недійсними рішення Севастопольської міської ради № 359 від 11.12.2002 та № 1926 від 15.05.2007, оскільки рішення не містять прямих посилань на вбудовані приміщення ангару загальною площею 1045, 70 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21.

У судове засідання, призначене на 29 січня 2008 року представник відповідача не з’явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що відповідно до частини 2 статті 101 Господарського-процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності нез’явившихся представників сторін.

У зв’язку з відпусткою судді Лисенко В.А., на підставі розпорядження заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду, здійснено заміну судді Лисенко В.А. на суддю Котлярову О.Л..

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статей 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступне.

01 березня 2006 року між комунальним підприємством Севастопольської міської ради “Аррікон” (орендодавець) та товариством з обмеженоюв ідповідальністю „Дістрибьютерська компанія „Еллада” (орендар) був укладений договір № 379 оренди нерухомого майна - частини вбудованих приміщень ангару загальною площею 1045,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21.

Вказаний договір був узгоджений з Фондом комунального майна Севастопольської міської ради 01 березня 2006 року за № 70/06.

Балансова вартість об’єкту оренди склала 89198,00 грн. Строк дії договору встановлений до 09 вересня 2006 року.

21 листопада 2006 року протоколом узгодження змін до договору оренди строк його дії встановлений до 08 вересня 2007 року, також був змінений розмір орендної плати, який склав 5019,36 грн.

Наказом Фонду комунального майна Севастопольської міської ради від 26 червня 2006 року № 352 позивачу був наданий дозвіл на проведення невідокремлених поліпшень нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21, були узгоджені роботи на суму 44944,00 грн., а також запропоновано внести зміни до договору оренди № 379 від 01 березня 2006 року, у відповідності до яких компенсація витрат позивачу повинна здійснюватись тільки в ході здійснення приватизаційних процесів.

26 червня 2006 року між сторонами був підписаний протокол узгодження змін до договору оренди № 379 від 01 березня 2006 року про доповнення договору пунктом 8.4, яким передбачено, що вартість невідокремлених поліпшень, здійснених орендарем за рахунок власних коштів за згодою орендодавця на суму 44944,00 грн. (з ПДВ), підлягає відшкодуванню в частині компенсації витрат тільки в ході здійснення приватизаційних процесів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були здійснені поліпшення об’єкту оренди на суму 37429,00 грн..

Відповідно до пункту 1.2 договору балансова первісна вартість об’єкту оренди за даними балансоутримувача склала 89198,00 грн.

Таким чином, вартість невідокремлених поліпшень, які були виконані позивачем, перевищує 25 % від остаточної вартості об’єкту оренди.

На виконання вимог пункту 8.4 договору позивач 24 квітня 2007 року направив на адресу Фонду комунального майна Севастопольської міської ради заяву за вих. № 80 про включення об’єкту оренди до переліку об’єктів, які підлягають приватизації.

Фонд комунального майна Севастопольської міської ради листом за вих. № 1838 від 08 червня 2007 року відмовив позивачу у задоволенні його заяви, мотивуючі свою відмову тим, що рішенням сесії Севастопольської міської ради № 359 від 11.12.2002 „Про затвердження Переліку об’єктів культурної спадщини, соціально значущих для міста (у тому числі не житлових приміщень, займаних ними), які відносяться до комунальної власності, приватизація яких не допускається, до переліку об’єктів, які не підлягають приватизації, включена частина вбудованих приміщень ангару, загальною площею 1045,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21.

Відмова Фонду комунального майна Севастопольської міської ради включити об’єкт оренди - вбудовані приміщення ангару загальною площею 1045,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21, до переліку об’єктів, які підлягають приватизації, з’явилась підставою для звернення товариства з обмеженою відповідальністю „Дістрибьютерська компанія „Еллада” до господарського суду міста Севастополя із даною позовною заявою.

Позивач також просить визнати недійсним рішення Севастопольської міської ради № 359 від 11 грудня 2002 року „Про затвердження Переліку об’єктів культурної спадщини, соціально значущих для міста (у тому числі не житлових приміщень, займаних ними), які відносяться до комунальної власності, приватизація яких не допускається та рішення Севастопольської міської ради № 1926 від 15 травня 2007 року „Про внесення доповнень та змін до рішення Севастопольської міської ради № 359 від 11 грудня 2002 року”, на підставі яких позивачу було відмовлено у приватизації спірного майна.

Заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Фонду комунального майна Севастопольської міської ради виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України “Про приватизацію державного майна” встановлено, що приватизація державного майна –це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до вказаного Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України.

Згідно з частиною 4 статті 3 вказаного Закону відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Продаж майна, що є у комунальній власності, здійснюють органи, створювані відповідними місцевими радами. Зазначені органи діють у межах повноважень, визначених відповідними місцевими радами, та є їм підпорядкованими, підзвітними та підконтрольними.

Відповідно до положень статті 7 Закону державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні.

Згідно зі статтею 8 Закону покупцями об'єктів приватизації можуть бути: юридичні особи, зареєстровані на території України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності.

Рішенням Севастопольської міської ради № 339 від 12 грудня 2002 затверджено Положення про Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради, яке діяло на момент укладення договору № 379 від 01 березня 2006 року, пунктами 6.19, 6.20 якого передбачалося, що Фонд комунального майна Севастопольської міської ради організує програму приватизації, є органом приватизації по об’єктам права комунальної власності, від імені та за дорученням ради укладає договори купівлі-продажу, здійснює контроль їх виконання.

Дана компетенція Фонду визначена також пунктом 9 Положення, затвердженим рішенням Севастопольської міської ради № 2070 від 12 червня 2007 року.

Відповідно до статті 4 Закону України „Про приватизацію державного майна” державна програма приватизації визначає цілі, пріоритети та умови приватизації, розробляється Фондом державного майна України і затверджується Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 51 Державної програми приватизації на 2000 - 2002 роки, затвердженою Законом України “Про Державну програму приватизації” у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, приміщення) орендар одержує право на викуп цього майна, якщо орендарем за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 відсотків залишкової (відновної за вирахуванням зносу) вартості майна (будівлі, споруди, приміщення). Оцінка вартості об'єкта приватизації у цьому разі здійснюється із застосуванням експертної оцінки. Таке ж право одержує орендар у разі прийняття рішення про приватизацію відповідно до законодавства України.

Як зазначалося вище, що наказом Фонду комунального майна Севастопольської міської ради від 26 червня 2006 року № 352 позивачу був наданий дозвіл на проведення невідокремлених поліпшень нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Севастополь, Камишове шосе, 21 –а саме були узгоджені роботи на суму 44944,00 грн., а також запропоновано внести зміни до договору оренди № 379 від 01 березня 2006 року в частині того, що компенсація витрат позивачу буде здійснена тільки в ході здійснення приватизаційних процесів.

Не погоджучись з вимогами позивача, Фонд комунального майна Севастопольської міської ради посилається на рішення Севастопольської міської ради № 1926 від 15 травня 2007 року „Про внесення доповнень та змін до рішення Севастопольської міської Ради № 359 від 11 грудня 2002 року „Про затвердження Переліку об’єктів культурної спадщини, соціально значущих для міста (у тому числі не житлових приміщень, займаних ними), які відносяться до комунальної власності, приватизація яких не допускається”, у відповідності до якого спірний об’єкт є таким, що не підлягає приватизації.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказане рішення прийнято після того, як Фонд комунального майна Севастопольської міської ради узгодив, а позивач здійснив поліпшення орендованого майна більш ніж на 25%, тобто придбав право на приватизацію спірного майна шляхом викупу.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” об'єктами малої приватизації є: цілісні майнові комплекси невеликих державних підприємств, віднесених Державною програмою приватизації до групи А; окреме індивідуально визначене майно; об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 2 Закону не можуть бути об'єктами малої приватизації будівлі (споруди, приміщення) або їх окремі частини, які становлять національну, культурну та історичну цінність і перебувають під охороною держави.

Відповідно до пункту 5 Закону України не підлягають приватизації визначені в установленому порядку спеціалізовані підприємства торгівлі, що обслуговують виключно громадян, які мають пільги згідно з чинним законодавством.

Згідно зі статтею 6 Закону України заклади культури, приміщення та будівлі соціально-побутового призначення, споруджені за рахунок коштів державних підприємств, які обслуговують населені пункти, райони чи мікрорайони у містах, громадські організації або певні професійні (виробничі) колективи можуть бути у встановленому порядку виключені з переліку об'єктів малої приватизації за рішенням Фонду державного майна України, його регіональних відділень та представництв у районах та містах, Фонду майна Автономної Республіки Крим та його представництв, а також за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих Рад відповідного рівня.

Відповідно до пункту 2 статті 5 Закону приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До об'єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення.

Спірне майно не має ознак об'єкта, що має загальнодержавне значення, а тому є обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що на той момент, коли орган приватизації відповідно до закону повинен був вирішити питання про приватизацію орендованого об’єкту ніяких обмежень щодо приватизації даного об’єкту не існувало, у зв’язку з чим позивач мав право на приватизацію шляхом викупу приміщень, які знаходились у нього в оренді.

Згідно з частиною 1 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю „Дістрибьютерська компанія Еллада” і необхідність їх задоволення в повному обсязі.

Перелік викладеного свідчить про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, пунктом 1 частини 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду комунального майна Севастопольської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Севастополя від 19 листопада 2007 року у справі № 20-5/402 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  І.В. Антонова

Судді                                                                       М.І. Ткаченко

О.Л. Котлярова