СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

05 березня 2008 року

Справа № 2-5/595-2008

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Маслової З.Д.,

суддів                                                                      Прокопанич Г.К.,

Ткаченка М.І.,

за участю представників сторін:

позивача: Казакова Наталя Леонідівна, довіреність № б/н від 08.01.08,

відповідача: не з'явився;

прокурора: Зотова Аліса Леонідівна, посвідчення № 319 від 11.12.03, Прокуратура міста Севастополя;

розглянувши апеляційне подання прокурора міста Сімферополя та апеляційну скаргу Сімферопольської міської ради на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Гаврилюк М.П.) від 07 лютого 2008 року у справі № 2-5/595-2008

за позовом           Фірми "РікМи" (вул. Севастопольська, 26-45,Сімферополь, 95000)

до           Сімферопольської міської ради (вул. Толстого, 15, Сімферополь, 95000)

за участю: прокурора міста Сімферополя (вул. Севастопольська, 11, Сімферополь, 95011)

про визнання нечинним рішення

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2008 року фірма „РікМи” м. Сімферополя звернулась до господарського суду АР Крим з позовом до Сімферопольської міської ради на підставі статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні ” від 21 травня 1997 року за №280/97-ВР (а.с. 3-4).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач з перевищенням меж своїх повноважень, без обговорення 10 серпня 2006 року на 6 сесії V скликання міської ради законності прийняття 25 травня 2004 року свого ж рішення №288 20 сесією ХХ1Vскликання про надання фірмі „РікМи” в короткострокову оренду на 2 роки земельної ділянки 0,0048 га для будівництва зупинки громадського транспорту з тимчасовою спорудою - торгівельним павільйоном по вул. Київська/зупинка "Кінотеатр "Мир", задовольнила протест прокурора міста Сімферополя від 19 липня 2006 року №928/06 і скасувала пункт 2.11 рішення.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення сесії Сімферопольської міської ради прийняте в порушення пункту 10 статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, згідно якого акти органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України, визнаються незаконними у судовому порядку, порушує права і охоронювані Законом інтереси позивача, так як про розгляд сесією протесту прокурора фірма „РікМи” не сповіщалася, про скасування рішення дізналася із заявленого прокурором у жовтні 2006 року позову про визнання недійсним договору оренди землі.

Крім того, фірма понесла витрати на виконання умов договору оренди земельної ділянки від 17 червня 2005 року №2-730 з проектування, одержання дозвільних документів, сплати орендної плати і таке інше.

Рішенням господарського суду АР Крим від 07 лютого 2008 року позовні вимоги задоволені. Визнано недійсним рішення 6 сесії V скликання Сімферопольської міської ради від 10 серпня 2006 року в частині скасування п. 2.11 (а.с. 22-23).

В апеляційній скарзі Сімферопольська міська рада просить скасувати рішення суду, так як Рада діяла на підставі протесту прокурора міста Сімферополя у відповідності із вимогами статті 21 Закону України „Про прокуратуру”, протест якого зупиняє дію акту і підлягає розгляду у 10-денний термін.

Крім того, суд розглянув спір за нормами Господарського процесуального кодексу України, а повинен був розглянути за нормами Кодексу адміністративного судочинства України. Більш детальніше доводи викладені в апеляційній скарзі.

В апеляційному поданні прокурор міста Сімферополя просить скасувати рішення суду з тих підстав, що сесія Сімферопольської міської ради вправі скасувати своє ж рішення з мотивів його незаконності і посилається на статті 8, 20 та 21 Закону України "Про прокуратуру".

Розпорядженням керівництва суду від 05 березня 2008 року суддя Лисенко В.А., у зв’язку з зайнятістю в іншій справі, була замінена на суддю Ткаченка М.І.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційного подання та апеляційної скарги Сімферопольської міської ради. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги та апеляційного подання заперечував, вважає рішення суду мотивованим та законним.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Так як явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності не з’явившогося представника відповідача за наявними документами в матеріалах справи.

Розглянувши справу повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи, вислухавши представника позивача та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу та апеляційне подання прокурора не підлягаючими задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що пунктом 2.11 рішення 20-сесії Сімферопольської міської ради ХХ1V скликання № 288 від 25 травня 2004 року фірмі “РікМи” була надана земельна ділянка площею 0,0048 га по вул. Київська/зупинка “Кінотеатр “Мир” для будівництва зупинки громадського транспорту з тимчасовою спорудою –торгівельним павільйоном у короткотермінову оренду на 2 роки.

На виконання вказаного рішення між фірмою “РікМи”та Сімферопольською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки № 2-730 від 17 червня 2005 року, який у встановленому законом порядку нотаріально засвідчений та зареєстрований (а.с. 8-11).

Рішенням 06 сесії V скликання Сімферопольської міської ради від 10 серпня 2006 року п. 2.11 рішення № 288 від 25 квітня 2005 року скасовано на підставі протесту прокурора міста Сімферополя від 19 липня 2006 року за вихідним № 928 (а.с. 7, 16, 17-18).

Пунктом 15 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»передбачено право ради на пленарних засіданнях вирішувати питання стосовно скасування лише актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи Законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Тобто, скасування власних актів прийнятих місцевою радою, вищеназваною нормою Закону не передбачено.

У відповідності зі статтею 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» лише акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

У постановах Вищого господарського суду України від 22 січня 2008 року у справах № 2-6/10294-2007 та № 2-6/10295-2007, на які посилається прокурор у поданні, визначено, що відповідно до статті 21 Закону України "Про прокуратуру", протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. У протесті прокурор ставить питання про скасування акта або приведення його у відповідність з законом, а також поновлення порушеного права. Протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом у десятиденний строк після його надходження. Про наслідки розгляду протесту в цей же строк повідомляється прокурору.

Касаційна інстанція зазначає, що відповідно статті 8 Закону України "Про прокуратуру" вимоги прокурора, що відповідають діючому законодавству, є обов'язковими для всіх органів, підприємств, посадових осіб і виконуються негайно або в передбачені законом або встановлені прокуратурою строки.

Пунктом 2 частини 2 статті 20 Закону України „Про прокуратуру" встановлено, що при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право вносити подання або протест на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень.

Не заперечуючи прав прокурора, передбачених статтями 8, 20 та 21 Закону України "Про прокуратуру в Україні" на внесення протестів, судова колегія звертає увагу на вимоги пункту 10 статті 59 спеціального Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування діють на підставі діючого законодавства, в межах повноважень і шляхом, передбаченим Конституцією України та нормативно- правовими актами.

У зв'язку з цим, Сімферопольська міська рада повинна була розглянути протест прокурора м. Сімферополя з дотримання вимог Конституції України, Закону України „Про прокуратуру" та п. 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Крім того, так як предметом судового розгляду є рішення Сімферопольської міської ради про розгляд протесту прокурора, Севастопольський апеляційний господарський суд, ухвалою від 25 лютого 2008 року відповідно до статей 27, 101 Господарського процесуального кодексу України, залучив прокурора м. Сімферополя до участі у даній справі.

Приведена у апеляційному поданні прокурора судова практика стосується інших підстав і предметів спору, і підтверджує, що виконання п. 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", є обов'язковим.

Щодо апеляційної скарги Сімферопольської міської ради, судова колегія не погоджується з її доводами.

Вимоги фірми «РікМи»засновані на оскарженні дій Сімферопольської міськради, які відображені в прийнятті оспорюваного рішення.

Даний спір заснований на захисті порушеного права фірми «РікМи» на користування земельною ділянкою 0,0048 Га, і не повинен розглядатися за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Як вбачається з матеріалів справи, фірма „РікМи” звернулась до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання недійсним рішення Сімферопольської міської ради від 10 серпня 2006 року „Про надання фірмі „РікМи” земельної ділянки площею 0,0048 га по вул.Київська/зупинка „Кінотеатр „Мир” для будівництва зупинки громадського транспорту з тимчасовою спорудою –торгівельним павільйоном, в короткострокову оренду на 2 роки”, яким вказаний пункт 2.11 рішення № 288 від 25 квітня 2005 року скасовано.

Справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Так, позивачем у даній позовній заяві вказано суб'єкта владних повноважень, але даний спір не носить публічно-правового характеру, а має індивідуальний характер, що в свою чергу виключає розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства.

У даному конкретному випадку предметом спору є відновлення порушеного права позивача на користування певною земельною ділянкою.

Отже, спірні правовідносини повинні розглядатися за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічні позиції щодо неможливості розгляду спорів про право в порядку адміністративного судочинства, виклав Верховний Суд України в постанові від 27 березня 2007 року у справі № 21-1074-06 та Севастопольський апеляційний господарський суд у постанові № 2-5/10222-2007А від 17 січня 2008 року.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що Сімферопольська міська рада, скасувавши власне рішення, вийшла за межі своїх повноважень, передбачених статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", у зв’язку з чим позовні вимоги щодо визнання недійсним оспорюваного рішення Сімферопольської міської ради правомірно визнав такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, рішення господарського суду АР Крим прийняте з відповідним застосуванням та без порушення норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни немає.

Керуючись статтями 101, пунктом 1 статті 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне подання прокурора міста Сімферополя та апеляційну скаргу Сімферопольської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду АР Крим від 07 лютого 2008 року у справі № 2-5/595-2008 залишити без змін.

Головуючий суддя                              підпис                    З.Д. Маслова

Судді                                                            підпис                    Г.К. Прокопанич

підпис                    М.І. Ткаченко