ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.03.08
р.
Справа № 39/29пн

Господарський
суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіной Н.С.

при
секретарі судового засідання Ба храмовій А.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За
позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Крокус” м. Донецьк

До
відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Донецьк

про:
визнання права власності

За
участю представників сторін

від
позивача Лаврін О.В. - за довіреністю;

від
відповідача ОСОБА_1 - особисто;

В С Т
А Н О В И В:

Позивач,
Товариство з обмеженою відповідальністю “Крокус” м. Донецьк, звернувся до
господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 м. Донецьк, про визнання права власності на нерухоме
майно -  приміщення (літ. А-4), що
розташовано за адресою м. Донецьк, вул. Постишева, 109, загальною площею 146, 6
кв.м. у повному об'ємі відповідно до технічного паспорту.

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилається на листи від 22.01.2008 р., від
25.01.2008 р., від 01.02.2008 р., договір купівлі-продажу  від 03.04.2002 р., акт приймання-передачі від
24.04.2002 р., реєстраційне посвідчення, договір купівлі-продажу квартири від
07.06.2003 р., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 926665
від 04.07.2003 р., договору купівлі-продажу квартири від 10.12.2007 р., витяг з
державного реєстру право чинів № 5112079 від 10.12.2007 р., витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17091279 від 18.12.2007 р.,
висновок про технічний стан несучих та огороджувальних вбудованого нежитлового
приміщення ДП “Експертно-технічний центр” “Інноваційна науково-технічна
експертна компанія”.

Представник
відповідача в судове засідання з'явився, надав відзив на позов, проти позовних
вимог заперечив, посилався на відсутність у позивача правоустановчих документів
на спірне майно.

В
ході розгляду справи, позивач, згідно ст. 22 ГПК України уточнив позовні
вимоги, змінив предмет позову, та просив суд визнати за ним право власності на
вбудоване нежитлове приміщення (літ. А-4), що розташовано за адресою м.
Донецьк, вул. Постишева, 109, загальною площею 146, 6 кв.м. у повному об'ємі
відповідно до технічного паспорту.

Суд
розглядає позовні вимоги з урахуванням уточнень.

Вислухавши
пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані
докази, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

10.12.2007
р., в порядку, передбаченому статтями 655-697 ЦК України, між продавцем,
громадянином ОСОБА_2 та покупцем, ТОВ “Крокус”,
укладено договір купівлі-продажу квартири реєстр. № 6427, відповідно до
якого останнє набуло права власності на квартиру № 18 в буд. № 109 по вул.
Постишева у м. Донецьку. Означений договір купівлі-продажу згідно 657 ЦК
України  укладено у письмовій формі та
посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу
ОСОБА_3.

В
порядку статті 182 ЦК України та згідно вищезазначеного договору, право
власності позивача на вказаний об'єкт виникло з моменту нотаріального
посвідчення та державної реєстрації договору -з 10.12.2007 р.

Крім
того, позивач, відповідно до договорів купівлі-продажу від 23.04.2002 р. та від
07.06.2003 р. реєстр. № 3214 є власником вбудованого приміщення площею 96,4
кв.м. та квартири № 9 площею 26, 70 кв.м. в буд. № 109 по вул. Постишева у м.
Донецьку.

Таким
чином, виходячи зі змісту норм статей 128 ЦК УРСР, 316-317, 328 ЦК України -
позивач є добросовісним набувачем та власником спірних приміщень, отриманих на
підставах, що передбачені договором та не заборонені законом.

Як
зазначає позивач, він в ході власної господарської діяльності, самочинно
здійснив перебудову існуючих об'єктів, внаслідок чого утворилося нове
приміщення, яке перестало бути житловим, про що свідчить технічний паспорт БТІ
та висновок ДП “Експертно-технічний центр” “Інноваційна науково-технічна
експертна компанія”, згідно якого реконструйоване приміщення відповідає
розробленому проекту та діючим будівельним нормам та правилам та має
експлуатуватися лише як нежитлове.

Виходячи
з норм частини 2 статті 7 Житлового кодексу Української РСР, непридатні для
проживання жилі приміщення, переобладнуються для використання в інших цілях. З
огляду на наведене, позивач, з метою реалізації власних прав на користування
спірним приміщенням, проживання у якому на теперішній час є неможливим, а також
в порядку реалізації права на свободу підприємницької діяльності, передбаченого
статтями 41-42 Конституції України і статтями 317-319 ЦК України, здійснив
переобладнання придбаної квартири. Ідентифікація цього нового об'єкту
нерухомості, а також відповідність спірного приміщення існуючим санітарним,
вогнетривким та будівельним нормам та правилам, факт задовільного стану
приміщення, та факт непогіршення стану несучих конструкцій будинку внаслідок
перебудови -визначені низкою документів, у тому числі технічним висновком ДП
“Експертно-технічний центр” “Інноваційна науково-технічна експертна компанія” з
додатками та технічним паспортом комунального підприємства „Бюро технічної
інвентаризації міста Донецька”.

З
огляду на наведене, означене право власності позивача на спірне приміщення
виникло на законних підставах, тому суд вважає безсумнівною наявність у
позивача права власності на спірну нерухомість. Статус спірної нерухомості як
нежитлового приміщення, витікає з технічного висновку ДП “Експертно-технічний
центр” “Інноваційна науково-технічна експертна компанія” та технічного паспорту
комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації міста Донецька”, за
змістом яких цільовим призначенням Приміщення не може бути проживання громадян.
Вказане в порядку частини 4 статті 4 Житлового кодексу Української РСР означає,
що Приміщення у будь-якому разі не відноситься до житлового фонду і за
висновком суду є нежитловим.

У
відповідності до ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності
набуття права власності, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлене
судом. Згідно ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких
порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, хоч би
ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За нормами ст. 392 ЦК
України, власник наділений правом захисту права власності в суді у разі
невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності. Оскільки,
відповідач згідно правової позиції заперечує право власності позивача на
спірний об'єкт, суд вважає правомірним звернення ТОВ “Корокус” до суду за
захистом свого порушеного права.

Таким
чином, вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на приміщення (літ.
А-4), що розташовано за адресою м. Донецьк, вул. Постишева, 109, загальною
площею 146, 6 кв.м, є такими, що підлягають задоволенню.

Судові
витрати  відповідно до ст. 49 ГПК
України, підлягають віднесенню на відповідача.

На
підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 328,376 ЦК України, ст. 115 ГК України,
керуючись ст.ст.22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Крокус” м. Донецьк -
задовольнити.

Визнати
за Товариством з обмеженою відповідальністю “Крокус” м. Донецьк право власності
на вбудоване нежитлове приміщення (літ. А-4), що розташовано за адресою м. Донецьк,
вул. Постишева, 109, загальною площею 146, 6 кв.м.

Стягнути
з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Донецьк на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю “Крокус” м. Донецьк витрати по сплаті державного
мита в сумі 85 грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп.

В
судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може
бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя
Морщагіна
Н.С.