ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційні скарги Кобеляцької райспоживспілки, м. Кобеляки Полтавської області (далі –Райспоживспілка), та

Святопантелеймонівської релігійної громади Української православної церкви Київського патріархату, с. Бутенки Кобеляцького району Полтавської області (далі –Релігійна громада)

на рішення господарського суду Полтавської області від 14.01.2008

зі справи № 16/400

за позовом Управління Полтавської єпархії Української православної церкви, м. Полтава (далі –Управління Полтавської єпархії УПЦ)

до виконавчого комітету Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, с. Бутенки Кобиляцького району Полтавської області (далі –Виконком)

про визнання права власності,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача –комунальне підприємство “Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації”, м. Кременчук (далі –КП “Кременчуцьке МБТІ”);

комунальне підприємство “Кобеляцьке бюро технічної інвентаризації”, м. Кобеляки Полтавської області (далі –КП “Кобеляцьке БТІ”); Райспоживспілка.

Судове засідання проведено за участю представників:

Управління Полтавської єпархії УПЦ –Макарчука Ф.В.,

Виконкому –не з’яв.,

КП “Кременчуцьке МБТІ” –не з’яв.,

КП “Кобеляцьке БТІ” – не з’яв.,

Райспоживспілки –Рукаса В.О.,

Релігійної громади –Рукаса В.О.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про визнання права власності на будівлю –колишню контору споживчого товариства, розташовану в с. Бутенки Кобеляцького району по вул. Шевченка, 6 (далі –спірна будівля).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.01.2008 (суддя Тимощенко О.М.) позов задоволено: визнано право власності Управління Полтавської єпархії УПЦ на спірну будівлю. У прийнятті зазначеного рішення суд з посиланням на приписи статей 11, 204, 328, 392 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), а також Положення про громадське майно (основні засоби) споживчої кооперації (далі –Положення) виходив з обґрунтованості позовних вимог.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Райспоживспілка просить скасувати оскаржуване рішення. Скаргу мотивовано неправильним застосуванням судом норм матеріального і процесуального права, в тому числі ЦК України, ГПК України і Положення.

Аналогічне прохання міститься і в касаційній скарзі Релігійної громади, яка не була учасником процесу в даній справі. Скаргу й мотивовано, зокрема, прийняттям судом рішення, яке стосується прав Релігійної громади на користування спірною будівлею, без залучення названої громади до участі у справі.

У відзиві на касаційну скаргу Релігійна громада Управління Полтавської єпархії УПЦ заперечує проти її доводів, зазначаючи, що оскаржуване судове рішення не стосується прав і обов’язків скаржника, та просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а відповідне судове рішення –без змін.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційних скарг.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції з урахуванням такого.

Судом першої інстанції у справі встановлено, що:

- на підставі акта безоплатної передачі основних засобів від 16.09.2004 Бутенківське споживче товариство передало Управлінню Полтавської єпархії УПЦ спірну будівлю; податок на додану вартість в сумі 1 313, 40 грн. було одержано цим товариством від названого Управління згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 17.09.2004 № 4;

- 08.07.2007 Управління Полтавської єпархії УПЦ звернулося до Виконкому з листом № 705, яким просило прийняти рішення про оформлення права власності на спірну будівлю;

- рішенням від 09.10.2007 Виконком “фактично відмовив позивачу” у зв’язку з тим, що “дане питання є спірним”, та рекомендував названому Управлінню, а так само Райспоживспілці, яка також звернулася із заявою про видачу свідоцтва на право власності на спірну будівлю, звернутися до суду;

- правління Полтавської обласної спілки споживчих товариств постановою від 02.09.2004 № 339, прийнятою на підставі клопотання правління Райспоживспілки, постанови правління Райспоживспілки від 12.08.2004 № 38, протоколу засідання комісії Райспоживспілки по продажу, здачі в оренду основних засобів від 09.08.2004 про безоплатну передачу спірної будівлі, листа Управління Полтавської єпархії УПЦ, а також Положення, дало правлінню Райпоживспілки згоду на безоплатну передачу спірної будівлі у власність названому Управлінню;

- 25.04.2007 постановою правління Райспоживспілки “було відмінено” постанову правління Райспоживспілки від 12.08.2004 № 38 про безоплатну передачу майна, а отримані від Управління Полтавської єпархії УПЦ кошти в сумі 1 313, 40 грн. (податок на додану вартість) вирішено повернути на поточний рахунок названого Управління; на час розгляду даної справи (в суді першої інстанції) ці кошти не перераховано, що не заперечується й Райспоживспілкою;

- як підставу скасування постанови правління Райспоживспілки від 12.08.2004 № 38 у постанові правління Райспоживспілки від 25.04.2007 зазначено конфлікт між Релігійною громадою і Управлінням Полтавської єпархії УПЦ. Водночас із згаданого акта безоплатної передачі основних засобів від 16.09.2004 вбачається, що спірна будівля передавалася у власність Полтавській єпархії УПЦ, а не Релігійній громаді.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Приймаючи рішення з цієї справи, місцевий господарський суд виходив, зокрема, з того, що “за своєю правовою природою акт безоплатної передачі основних засобів від 16.09.2004 є фактично правочином, на підставі якого до позивача перейшло право власності на будівлю, що розташована в с. Бутенки по вул. Шевченка, 6 Кобеляцького району”.

Однак відповідний висновок є передчасним, оскільки не ґрунтується на повному з’ясуванні обставин справи з огляду на таке.

Згідно з приписами Закону України “Про споживчу кооперацію”:

- володіння, користування та розпорядження власністю споживчої кооперації здійснюють її органи відповідно до компетенції, визначеної статутами споживчих товариств та їх спілок (абзац другий частини першої статті 9);

- майно споживчих товариств та їх спілок може бути продано, передано, здано в оренду, надано в позичку і безплатне тимчасове користування членам споживчих товариств, державним, кооперативним та іншим організаціям, трудовим колективам, окремим громадянам тільки за рішенням загальних зборів, конференцій та з’їздів відповідних спілок або уповноважених ним органів (частина друга статті 10).

Відповідно до цього Закону, інших законодавчих актів України розроблено Положення (затверджене постановою шостих зборів Ради Укоопспілки сімнадцятого скликання 03.04.2003, з подальшими змінами та доповненнями), яке є нормативним актом Укоопспілки, обов’язковим для виконання споживчими товариствами, споживспілками, їх підприємствами (об’єднаннями), іншими суб’єктами господарювання системи Центральної спілки споживчих товариств України (Укоопспілки) (пункт 1.2 Положення).

1) Згідно з пунктом 6.1 Положення основні засоби (крім неподільного громадського майна) у разі неможливості використання їх за призначенням, а також неможливості продажу, передачі в операційну оренду, внеску до статутного капіталу суб’єктів господарювання можуть бути безоплатно передані споживчим товариствам, споживспілкам системи Центральної спілки споживчих товариств України, органам місцевого самоврядування, державним органам, а також громадам офіційно зареєстрованих релігійних конфесій для загальногромадських цілей, якщо це не створить конкуренцію споживчій кооперації. Основною умовою безоплатної передачі основних засобів є попереднє відшкодування одержувачем власнику основних засобів податку на додану вартість.

Релігійна громада, за визначенням частини першої статті 8 Закону України “Про свободу совісті та релігійні організації”, є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об’єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

За змістом частини другої статті 7 та статті 12 цього ж Закону релігійні громади діють на підставі відповідних статутів (положень).

Відтак у розгляді даної справи господарський суд повинен був перевірити належними засобами доказування (але не перевірив), чи підпадає позивач у справі під визначення релігійної громади у розумінні наведених приписів Закону України “Про свободу совісті та релігійні організації”, а отже, і зазначеного пункту 6.1 Положення. З цією метою суд мав, зокрема, з’ясувати зміст відповідних норм статуту (положення), на підставі якого діє позивач.

2) Відповідно до пункту 6.3 Положення безоплатна передача основних засобів за межі системи Укоопспілки проводиться за рішенням вищого органу управління споживчого товариства, споживспілки або уповноваженого ними органу за попередньою згодою (постановою) правління облспоживспілки.

В даному разі місцевим господарським судом з’ясовано наявність попередньої згоди правління Полтавської облспоживспілки на передачу спірної будівлі позивачеві, але не перевірено наявність та зміст рішення вищого органу управління Райспоживспілки стосовно такої передачі, а також не встановлено, чи підписаний акт безоплатної передачі від 16.09.2004 з боку Райспоживспілки уповноваженими на це особами.

Тим часом з’ясування усіх згаданих вище обставин мало значення для вирішення питання про правомірність здійснення Райспоживспілкою передачі спірної будівлі позивачеві у справі, а отже, й питання щодо визнання за позивачем права на таку будівлю.

Не встановивши під час розгляду даної справи цих обставин, що входять до предмету доказування в ній, суд першої інстанції припустився неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

У зв’язку з цим у Вищого господарського суду України відсутні підстави для висновку про правильність застосування місцевим господарським судом й норм матеріального права, у тому числі ЦК України та Положення.

Крім того, підлягають перевірці належними засобами доказування доводи скаржників про те, що:

- згідно з постановою правління Райспоживспілки від 09.06.2004 № 30 спірну будівлю (приміщення) залишено у користуванні Релігійної громади, якою це приміщення відремонтовано;

- спірною будівлею, переобладнаною в молитовне приміщення, користується Релігійна громада;

- відтак оскаржуване судове рішення стосується прав Релігійної громади.

За результатами відповідної перевірки суду необхідно вирішити питання щодо наявності або відсутності підстав для залучення Релігійної громади до участі у справі.

Касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права, встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, у новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, встановити обставини та вчинити процесуальні дії, зазначені в цій постанові, дати цим обставинам та доводам учасників судового процесу належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Кобеляцької райспоживспілки та Святопантелеймонівської релігійної громади Української православної церкви Київського патріархату задовольнити.

2. Рішення господарського суду Полтавської області від 14.01.2008 зі справи № 16/400 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов