ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.02.08 р.                     Справа № 12/188пд

Господарський суд Донецької області у складі колегії суддів

Головуючого О.М. Сковородіної

Суддів Є.І. Мєзєнцева

Р.Г. Новікової

при секретарі судового засідання: Бахмет А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Фірус А.О. довіреність від 01.11.07р.

від відповідачів: 1) не з’явився

2) Крамаренко Ю.В. довіреність від 30.10.07р.

Поважна І.О. довіреність від 19.10.07р.

від третіх осіб: 1) Сомова К.А. довіреність від 02.01.08р.

2) не з’явився

3) не з’явився

у справі за позовом: Управління матеріально – технічного постачання Державної

холдінгової компанії “Шахтарськантрацит” м. Шахтарськ

до відповідачів: 1) Відділу державної виконавчої служби Шахтарського районного управління юстиції м. Шахтарськ

2) Товариства з обмеженою відповідальністю “Каменеобробний завод “Омфал” м. Шахтарськ

треті особи: 1) Спеціалізоване державне підприємство “Укрспец’юст” в особі Донецької філії спеціалізованого державного підприємства “Укрспец’юст”

м. Донецьк

2) Державна холдінгова компанія “Шахтарськантрацит” м. Шахтарськ

3) Міністерство вугільної промисловості України м. Київ

про визнання недійсним протоколу проведення публічних торгів, визнання недійсною угоди, зобов’язання повернення позивачеві об’єкт в первісному стані

Позивач, Управління матеріально – технічного постачання Державної холдінгової компанії “Шахтарськантрацит” м. Шахтарськ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Шахтарського районного управління юстиції м. Шахтарськ, Товариства з обмеженою відповідальністю “Каменеобробний завод “Омфал” м. Шахтарськ про визнання недійсним протоколу проведення публічних торгів, визнання недійсною угоди, зобов’язання повернення позивачеві об’єкт в первісному стані.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що при підготовці та проведенні на публічних торгах реалізації комплексу об’єкту „Нафтобаза”, що розташований за адресою: 86200, Донецька область, м. Шахтарськ, вул. Леніна, 85А, про що був складений протокол № 3050321-1 від 16.05.03р., відповідачем 1 були порушені норми діючого законодавства, а саме: Закону України „Про введення мораторію на примусову реалізацію майна” від 29.11.01р. № 2864-III.

Відповідач 1 у справі вимоги позивача не визнає, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Заперечуючи проти позову, вказував на те, що: 1) відділ ДВС не є відповідачем у справі, оскільки, не є правонаступником прав та обов’язків відділу, який проводив реалізацію майна позивача; 2) позивач був повідомлений про проведення торгів, дії відповідача 1 та результати торгів не були оскаржені позивачем в суді за місцем знаходження нерухомого майна; 3) дії державного виконавця щодо звернення стягнення на майно позивача та продаж його з прилюдних торгів є правомірними.

Відповідно до довідки Головного управління статистики у Донецькій області від 20.06.2006 р. за № 22-2/1907 Відділ державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області вилучено з державного реєстру .

Тому провадження у справі, в частині вимог до відповідача 1 підлягає припиненню на підставі п. 6 ст.80 ГПК України.

Відповідач 2 у справі вимоги позивача не визнає, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Заперечуючи проти позову, вказував на те, що: 1) відповідач 2 є добросовісним набувачем та відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано у добросовісного набувача, якщо воно було продано в порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) ст. 2 Закону України „Про введення мораторію на примусову реалізацію майна” від 29.11.01р. № 2864-III встановлено, що мораторій не розповсюджується на примусову реалізацію нерухомого і іншого майна державних підприємств, яке не використовується в виробничій діяльності такими підприємствами; 3) про факт здійснення арешту та опису майна позивача відповідачем 1 були повідомлені Фонд державного майна України та Міністерство палива і енергетики України (лист від 04.02.03р. № 2-402); 4) вартість придбаного на торгах майна відповідачем 2 була повністю сплачена в порядку, встановленому правилами проведення торгів.

Ухвалою суду від 13.06.06р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, було залучено Спеціалізоване державне підприємство “Укрспец’юст” в особі Донецької філії спеціалізованого державного підприємства “Укрспец’юст” м. Донецьк (далі за текстом – третя особа1). Представник третьої особи 1 надав письмові пояснення, в яких вказував на те, що примусова реалізація арештованого майна здійснювалась у відповідності до вимог діючого законодавства (Закону України „Про виконавче провадження”, Тимчасового положення „Про порядок проведення публічних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.99р. за № 68/5).

Ухвалою суду від 10.07.07р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, було залучено Державну холдінгову компанію „Шахтарськантрацит” (далі за текстом – третя особа 2). Представник третьої особи в судові засідання не з’явився, письмових пояснень на позовну заяву суду не надав.

Ухвалою суду від 12.09.07р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, було залучено Міністерство вугільної промисловості України м. Київ (далі за текстом – третя особа 3). Представник третьої особи 3 в судове засідання не з’явився, надав письмові пояснення на позовну заяву, в яких він вказує, що позивач є підприємством з державною формою власності, та відповідачем 1 були порушені вимоги Закону України „Про введення мораторію на примусову реалізацію майна” від 29.11.01р. № 2864-III при реалізації майна позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив.

11.12.2002р. за № 657 позивач за підписом керівника та головного бухгалтера надав начальнику Шахтарського міського Відділу ДВС довідку, що спірне майно в основному виробництві не використовується, а також надав перелік основних засобів, які знаходяться на нафтобазі.

16.12.2002 року був складений акт опису та арешту серії АА№ 483107, яким державний виконавць для примусового виконання виконавчих листів, виданих 1998-2002 роках Шахтарським міським судом, у присутності понятих, описав майно нафтобази. Акт опису та арешту на цей час не оскаржено та не визнано недійсним.

13.01.2003 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ( серія АА № 553040) якою був накладений арешт на все майно, що належать боржнику ( позивачу в цій справі). Вказана постанова на цей час не оскаржена та не визнана недійсною.

14.01.2003року керівник позивача звернувся на адресу Шахтарського міського управління юстиції ( лист № 33а), яким запропонував для реалізації майно, яке знаходиться на балансі підприємства, і яке не використовується у виробництві, а саме: база № 3, автозаправочна станція, нафтобаза.

04.02.2003 року Начальник Шахтарського міського ВДВС, листом за № 2-402 на адресу Фонду державного майна України ( в копії до Міністерства палива та енергетики) повідомив, що Шахтарським міським відділом ВДВС було описано і арештовано майно, яке не використовувалося в основному виробництві підприємства Управління матеріально-технічного постачання ДХК “Шахтарськантрацит”, а саме: Нафтобазу та базу № 3. Цим же листом було повідомлено, що вартість описаного та арештованого майна буде визначатися експертом. Заборгованість УМТС ДХК “Шахтарськантрацит” по заробітній платі, відшкодування збитків, аліментів згідно рішень суду, а також виконавчого збору становила 1 420 000 грн.

03.10.2003 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шахтарського районного управління юстиції була прийнята постанова № 33 про арешт коштів боржника (позивача по цій справі). Вказана постанова на цей час не оскаржена та не визнана недійсною.

25.05.2004 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шахтарського районного управління юстиції був накладений арешт на грошові кошти боржника ( позивача), які знаходяться на рахунку у філії “Відділення Промінвестбанку в м.Шахтарськ Донецької області”.

Вартість проданого майна визначена експертом, що підтверджується висновком, виконаним Донецькою товарною Біржею “Партнер” та складає 169 382 грн. Оцінка вартості майна на цей час не оскаржена.

30.04.2003 року між Відділом державної виконавчої служби Шахтарського управління юстиції та третьою особою 1 був підписаний договір № 3050321 про реалізацію арештованого майна, згідно якого останній повинен був здійснити дії, пов'язані з наданням послуг по реалізації арештованого нерухомого майна на прилюдних торгах.

30.04.2003 року здійснена публікація про проведення торгів в печатному виданні “Партнер-інформ”. 16.05.2003 року були проведені прилюдні торги спірного майна. Переможцем визнано відповідача 2.

16.05.2003р. проведено прилюдні торги. Переможцем вказаних торгів визнано Товариство з обмеженою відповідальністю “Каменеобробний завод “Омфал” (відповідач 2).

Оцінюючи правомірність проведення спірних торгів та їх результати, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”, встановлений мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Відповідно до ст. 2 цього Закону, під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами.

Мораторій не поширюється на відчуження рухомого та іншого майна підприємства, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності.

Виконуючи вказівку Вищого господарського суду України, при новому розгляді справи, судом достеменно досліджувалось питання, чи є майно, що було продане під час прилюдних торгів 16.05.2003р. таким, що використовується в виробничому процесі.

Так, по-перше, відповідно до п.п.4.4. Статуту позивача, передбачено, що відчуження засобів виробництва, що є державною власністю та закріплені за підприємством, здійснюється із дозволу компанії (третьої особи 2 у справі), в порядку, передбаченому діючим законодавством.

Одразу, суд зазначає, що в даному випадку положення статуту слід розуміти такими, що передбачають не надання самого дозволу на певну примусову реалізацію майна, а лише необхідність отримання інформації щодо цього майна (як-то використанні його у виробничому процесі і т.п.), від належної уповноваженої особи – в данному випадку від третьої особи 2.

Проте, документів, які б підтверджували отримання такої інформації від Державної холдінгової компанії “Шахтарськантрацит” в матеріалах справи, не міститься.

При цьому, перевіряючи дійсність тверджень позивача, щодо задіяння майна у виробничому процесі, суд дійшов висновку про не доведення таких обставин, а саме:

1) товарно-транспортні накладні на відпуск паливо-мастильних матеріалів та довіреності на отримання цих матеріалів (арк. справи 49-90 т.2), свідчать про відпуск товару з “11 складу” УМТС ГХК “Шахтарськантрацит”. Але, на неодноразову вимогу суду, жодного доказу, який би підтверджував той факт, що “11 склад” входить до складу об’єктів, які були реалізований під час проведення біржових торгів, не надано. Наразі з цим, доказів про те, що спірне майно є єдиним майном позивача, на якому відбувається відпуск паливо-мастильних матеріалів, також не надано, а напроти, підтверджено, що є інші об’єкти (складські приміщення), які використовуються за аналогічним призначенням.

2) накази по підприємству позивача (арк. справи 44-48 т.2), свідчать лише про певне регулювання питань забезпечення протипожежної безпеки підприємства, експлуатації водопровідних мереж тощо, а не проведення власне виробничої діяльності. Наказ про скорочення чисельності та штату працівників по об’єктах нафтобаза та теплиця (№ 88 від 6.08.2003р. арк. справи 43 т.2), штатний розклад на 2203р. (т. 3 арк. справи 6-9), накази про трудові відносини з працівниками (т. 3 арк. справи 16-20) також не є доказами про те, що спірне майно, на момент проведення торгів, забезпечувало ведення виробничої діяльності позивача.

Аналогічно відсутні докази, що продане обладнання на суму 13847,20грн., використовувалось у виробничому процесі позивача під час проведення торгів.

Отже, посилання позивача на неправомірність відчудження майна під час торгів є безпідставними, та як слід, володіння спірним майном відповідачем 2 є правомірним та набутим за належними правовими підставами. Добросовісність поведінки відповідача 2 щодо придбання спірного майна не спростована під час розгляду справи.

Крім того, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Аналогічні приписи були закріплені ст. 145 ЦК УРСР.

Судом встановлено, що у даному випадку майно було продано на виконання рішень місцевого суду по виплаті заборгованості із заробітної плати та аліментам.

Таким чином, позовні вимоги щодо витребування майна не підлягають задоволенню.

Позивач також звернувся до суду із позовними вимогами щодо визнання недійсним протоколу №3050321-1 від 16.05.2003р., який за своєю правовою природою є лише документом, що посвідчує проведення прилюдних торгів. Вимог щодо визнання прилюдних торгів недійсними позивач не заявляв.

Стаття 16 ЦК України не передбачає такого способу захисту права, як визнання протоколу проведенних біржових торгів недійсним. Отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню через невірне обрання позивачем способу захисту права.

Також позивач просив визнати недійсною угоду про продаж майна, але без посилання на норми законодавства, чинного на час укладання спірної угоди.

Під час нового розгляду справи судом було з’ясовано, що заявляючи про недійсність договору, позивач мав на увазі те, що відчуження майна (обладнання на суму 13847,20грн.) відбулось в супереч вимог Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”. Але, як встановлено судом вище, торги (в т.ч. щодо продажу обладнання) відбулись згідно порядку, встановленому законодавством, і тому, не має підстав вважати, що сама угода є недійсною.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”, ст.ст. 16, 388 ЦК України, ст. 145 ЦК УРСР, керуючись п. 6 ст. 80, ст. ст. 22, 33, 42, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині позовних вимог Управління матеріально – технічного постачання Державної холдінгової компанії “Шахтарськантрацит” м. Шахтарськ до Відділу державної виконавчої служби Шахтарського районного управління юстиції м. Шахтарськ.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Управління матеріально – технічного постачання Державної холдінгової компанії “Шахтарськантрацит” м. Шахтарськ до Товариства з обмеженою відповідальністю “Каменеобробний завод “Омфал” м. Шахтарськ, за участю третіх осіб: Спеціалізованого державного підприємства “Укрспец’юст” в особі Донецької філії спеціалізованого державного підприємства “Укрспец’юст” м. Донецьк, Державної холдінгової компанії “Шахтарськантрацит” м. Шахтарськ, Міністерства вугільної промисловості України м. Київ про визнання недійсним протоколу проведення публічних торгів, визнання недійсною угоди, зобов’язання повернення позивачеві об’єкт в первісному стані.

Повний текст рішення підписаний 11.02.08р.

Рішення набирає законної сили 22.02.08р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу XII ГПК України.

Суддя Сковородіна О.М.

Судді Є.І. Мєзєнцев

Р.Г. Новікова