КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2008                                                                                           № 48/374

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Воробйов А.В., Ульянов С.М.

від відповідача - Білошук О.Т.

від третьої особи - Ванюшина Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліхімекс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.11.2007

у справі № 48/374

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Політрейд"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліхімекс"

третя особа           Товариство з обмеженою відповідальністю "Он-лайн капітал"

про                                                  стягнення

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Політрейд» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з ТОВ «Поліхімекс» 3 105 750,00 грн. основного боргу, 3% річних –170 513,68 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2007 р. позов задоволений повністю

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та припинити провадження у справі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Зокрема заявник посилається на те, що ТОВ «Поліхімекс» не укладало договору К1514 від 01.11.2004 р., а отже у нього не могло виникнути зобов’язань перед ТОВ «Політрейд» та ТОВ «Он-лайн капітал». Відповідач стверджує, що вказаний договір є нікчемний тому провадження у справі підлягає припиненню у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Позивач просив суд рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

01.11.04 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Політрейд”, яке діяло через свого повіреного Товариство з обмеженою відповідальністю “Он-лайн капітал”(ліцензія ДКЦПФР АБ № 113372) уклало із Товариством з обмеженою відповідальністю “Поліхімекс”договір № К1514 купівлі-продажу векселів.

Згідно із п. 1.1 договору Позивач продав, а Відповідач купив простий вексель № 7220, емітований ПП “Люксон”(), дата складання векселя - 20.08.03р., строк погашення - 31.12.05 року, номінальна вартість 5 000 000,00 грн.

Сторони визначили, що вартість векселя складає 615 000,00 доларів США; оплата здійснюється в українських гривнях по курсу НБУ на день оплати. На момент підписання сума Договору складає 3 263 497,50 грн. (п. 2.1 договору).

Пунктом 2.2 договору встановлено, що Відповідач зобов'язаний здійснити розрахунки за придбаний вексель з Позивачем не пізніше 1 листопада 2005 року, включно.

02.11.04р. Позивач в межах строку, встановленого п. 2.3 договору, передав, а Відповідач прийняв простий вексель № 7220, емітент векселя ПП “Люксон”(), дата складання векселя - 20.08.03р., строк погашення - 31.12.05р., номінальна вартість 5.000.000,00 грн., про що Сторонами було складений та підписаний акт прийому-передачі цінних паперів від 02.11.04р.

Відповідач не здійснив оплату за придбаний вексель у встановлений строк.

Позивач направляв претензію на адресу Відповідача (претензія № 1 від 18.10.06р.), але не отримав відповіді.

Відповідно до п. 3.1 договору у випадку несвоєчасного або неналежного виконання однією із сторін своїх зобов'язань, передбачених в цьому договорі винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства України.

Таким чином, відповідач не оплатив заборгованість у сумі 3105750,00 грн.

З доказів по справі вбачається, що позивач виконав свої зобов’язання в повному обсязі та належним чином.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Стаття 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо тверджень апелянта про те, що договір № К1514 від 01.11.2004 р. є нікчемний, а отже не породжує прав та обов’язків для сторін судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (п. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Оскільки недійсність договорів купівлі-продажу векселів законом не встановлена, твердження відповідача про нікчемність договору № К1514 від 01.11.2004 р. є безпідставним.

Доказів визнання договору № К1514 від 01.11.2004 р. недійсним у визначеному чинним законодавством порядку матеріали справи не містять.

Також відповідачем не було надано контррозрахунку суми заборгованості, визначеної у позовній заяві.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 3 105 750,00 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 170 513,68 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2007 року у справі № 48/374 про задоволення позовних вимог прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліхімекс» підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2007 року у справі № 48/374 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліхімекс»- без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

28.01.08 (відправлено)