донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

05.03.2008 р.                                                              справа №25/368

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Стойка О.В.

суддів

Діброви Г.І. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Хє Георгій Дюн-Хакович, довіреність,

від відповідача:

Кузьмін О.Ю., довіреність

Кучма Т.М., довіреність,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” м. Київ в особі Центру електрозв’язку № 1 Донецької філії ВАТ „Укртелеком” м. Краматорськ Донецької області

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від

17.01.2008 року

по справі

№25/368 (Бойко І.А.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Важпромкомплекс" м.Краматорськ Донецької області

до

Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” м. Київ в особі Центру електрозв’язку № 1 Донецької філії ВАТ „Укртелеком” м. Краматорськ Донецької області

про

стягнення матеріальної шкоди в сумі 3720грн.00коп. та моральної шкоди в сумі 128228грн.81коп.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2007 року до господарського суду Донецької області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Важпромкомплекс" м.Краматорськ Донецької області (позивач) до Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” м. Київ в особі Центру електрозв’язку № 1 Донецької філії ВАТ „Укртелеком” м. Краматорськ Донецької області (відповідач) про стягнення матеріальної шкоди в сумі 3720грн.00коп. та моральної шкоди в сумі 128228грн.81коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.01.2008 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Відповідач не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також недоведеність обставин, які господарський суд визнав встановленими.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом позовних вимог в даній справі є вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 3720грн. та моральної шкоди в сумі 128228, 81грн.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилається на те, що внаслідок звернення відповідача до суду у справах №16/163 та №25/267пд із позовами до позивача про стягнення збитків у сумі 128 228,81грн та визнання договору про надання послуг телефонного зв»язку №752 від 12.08.04р. недійсним, а також внаслідок розгляду цих справ по суті, йому була спричинена моральна шкода, оскільки відповідач неодноразово стверджував про фальсифікацію ТОВ „Важпромкомплекс” правоустановчих документів, чим принизив його ділову репутацію, поставив підприємство в важке становище.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у травні 2006р. звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з позивача збитків у сумі 128 228,81грн., де 94846грн.00коп.- різниця між тарифом, передбаченим законодавством за установку телефону та тарифом за його фактичне переоформлення, 19947грн.16коп. – інфляційні, 13435грн.65коп. – відсотки за користування чужими грошовими коштами (справа №16/163).

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.01.07р., залишенним в силі постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.03.07р. по справі №16/163 у задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено.

Постановою вищого господарського суду України від 06.06.07р. по справі №16/163 постанову апеляційної інстанції від 13.03.07р. скасовано та справу передано на новий розгляд.

На момент постановлення рішення по даній справі, справу №16/163 по суті не розглянуто, її провадження зупинено.

Також відповідач звернувся до господарськог суду із позовом до позивача про визнання договору про надання послуг телефонного зв’язку № 752 від 12.08.2004р. недійсним, внаслідок помилки (справа № 25/267пд).

Рішенням господарського суду Донецької області по справі №25/267пд у задоволенні позовних вимог відповідача до позивача про визнання договору про надання послуг телефонного зв»язку №752 від 12.08.04р. недійсним - відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.12.07р. по справі №25/267пд вищезазначене рішення залишено без змін, набрало законної сили та до теперішнього часу не скасовано.

Зазначеним рішенням суду встановлені фатки укладення між Закритим акціонерним товариством “Важпромкоплект” та відповідачем договору про надання послуг телефонного зв’язку № 752 від 09.06.1998р., відповідно до якого послуги електрозв’язку надавалися по 120 основним телефонам, 14 основним радіоточкам та 2 лініям безпосереднього зв’язку, укладення між позивачем та відповідачем 12.08.2004р. договору № 752 про надання послуг телефонного зв’язку та факт переоформлення телефонних номерів з ЗАТ “Важпромкоплект” на позивача в силу передачи телефонізованих ліній, що знаходяться в одній будівлі, через право власності одного засновника на майно.

Суд по справі 25/267 пд визнав недоведеними доводи відповідача про неправдівість правоустановчих документів, наданих позивачем для укладення відповідного договору та наявність впливу помилки при здійсненні цього правочину з боку відповідача.

Отже підставою до стягнення моральної шкоди в даній справі (25/368) позивач вважає саме звернення відповідача до суду із вимогами про стягнення збитків, визнання договору недійсним та посилання останього при цьому на надання позивачем начебто фальсифікованих документів.

Будь-яке посилання в цій частині позову на норми матеріального права позовна заява не містить. Відсутнє це посилання також і в письмових поясненнях, наданих суду першої інстанції (а.с.131-134).

Розрахунок суми моральної шкоди позивач не надає, але пов»язує її із сумою в 128228грн.81коп., що заявлена відповідачем до стягнення в справі №16/163.

Вимоги про стягнення матеріальної шкоди позивач оцінює в 3720 грн, обґрунтовує ст.22 ЦК України, ст.224 ХК України та пов»язує із понесеними збитками у вигляді витрат на відрядження, вартості проїзду представника позивача та водія з м.Крамоторська до м.Донецька внаслідок вищезазначеного звернення відповідача до суду із необгрунтованими вимогами.

Відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Приниженням ділової репутації юридичної особи є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати її господарської (підприємницької) діяльності у зв’язку з чим знижується вартість її нематеріальних активів.

За приписами ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За приписами ст. 224, ч.1 ст. 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною, матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже поняття відповідальності за заподіяну шкоду включає такі складові, як наявність шкоди, протиправна поведінка (бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний зв’язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Отже, тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов’язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 ЦК.

Позивачем взагалі не надано доказів поширення негативної інформації відповідачем. Позовна заява, а також його письмові пояснення протягом розгляду справи в першій інстанції не містять посилань на жодний конкретний письмовий (або в усній чи іншій формі) факт поширення такої інформації саме відповідачем, через що судова колегія позбавлена можливості його дослідити. Надані копії судових рішень ( в тому числі, тих, що скасовані в передбаченому законом порядку), є лише доказом спростування певних доводів сторони по справі в судовому порядку, але не є доказом самого поширення. Всі терміни та висловлення, що містять ці судові рішення, застосовані відповідним судом, а не відповідачем.

У якості протиправної поведінки відповідача позивач вказує на звернення відповідача до суду з необґрунтованими вимогами. Отже підставами позовних вимог в цій справі не є порушення відповідачем господарського зобов»язання.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Також право на судовий захист гарантовано приписами ст.55 Конституції України, ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17.07.1997 року за №475/97-ВР.

Отже сам факт звернення відповідача до суду із позовом до відповідача не може визнаватися, як неправомірний. Позивачем не надано суду доказів того, що з боку відповідача при цьому мало місце зловживання своїми процесуальними правами та саме це спричинило йому шкоду.

Оскільки на теперішній час, а також на момент винесення рішення суду по даній справі, судові рішення по справі №16/163 скасовані вищестоящою інстанцією, взагалі відсутні підстави до надання оцінки обставинам цієї справи, а також обґрунтованості заявлених позовних вимог в її межах.

Крім того, розмір заявленої до стягнення моральної шкоди не є обгрунтованим, позивачем взагалі не надано суду доказів наявності такої шкоди. Відповідні доводи про приниження честі та ділової репутації позивача базуються лише на припущеннях останнього, конкретних доказів цього не надано.

Щодо покладення на відповідача витрат (збитків) позивача по забезпеченню присутності у судових засіданнях у справах №16/163 та 25/267пд свого представника (транспортних та командировочних) на відповідача у якості відшкодування шкоди, то за вищенаведених мотивів законні підстави для цього також відсутні. Будь-яких неправомірних дій відповідача, що мали би причинно-наслідковий зв»язок із понесеними витратами, судовою колегією не встановлено, факт звернення останнього до суду у якості такої дії розцінений бути не може.

На підставі вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає, що позивач не довів всіх умов цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної та матеріальної шкоди, а саме наявність протиправних дій відповідача, наявність моральної шкоди та причинно-наслідкового зв’язку між цими складовими, а також матеріальною шкодою.

Колегія суддів вважає, що за вищенаведених обставин, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не дослідив обставини справи,що мають значення для її вирішення, зокрема, аналізуючи позовні вимоги сторони в іншій справі не взяв до уваги той факт, що ця справа знаходиться в стадії розгляду та припустився до оцінки їх обгрунтованості. Крім того, суд не дослідив та не обґрунтував розмір грошового відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст.24 ЦК України, на яку послався суд при задоволенні позовних вимог. Визнаючи факт заподіяння моральної шкоди, суд не дослідив будь-яки докази з цього приводу та свої висновки виклав лише на припущеннях, але ці висновки не підтвреджені певними доказами та є недоведеними. Також при вирішенні питання про стягнення матеріальної шкоди, суд послався на ст.224 ГК України, ст.614 ГК України, але у якості неправомірної поведінки-порушення зобов»язання- визначив факт неправомірного звернення відповідача до суду, що свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне рішення Господарського суду Донецької області від 17.01.08р. по справі №25/368 скасувати через неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які місцевий господарський суд визнав встановленими та неправильне застосування норм матеріального права на підставі ст.104 ч.1 п.1,2, 4 ГПК України.

По справі слід прийняти нове рішення, яким у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 3720грн.00коп. та моральної шкоди в сумі 128228грн.81коп. - відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати по справі слід покласти на позивача, відшкодувавши за його рахунок на користь відповідача сплачене останнім державне мито за подання апеляційної скарги в сумі 93,50 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103,104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” м. Київ в особі Центру електрозв’язку № 1 Донецької філії ВАТ „Укртелеком” м. Краматорськ Донецької області задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 17.01.08р. по справі №25/368 скасувати.

Прийняти нове рішення яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Важпромкомплекс" м.Краматорськ Донецької області до Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” м. Київ в особі Центру електрозв’язку № 1 Донецької філії ВАТ „Укртелеком” м. Краматорськ Донецької області про стягнення матеріальної шкоди в сумі 3720грн.00коп. та моральної шкоди в сумі 128228грн.81коп - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Важпромкомплекс" м.Краматорськ Донецької області на користь Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” м. Київ в особі Центру електрозв’язку № 1 Донецької філії ВАТ „Укртелеком” м. Краматорськ Донецької області державне мито за подання апеляційної скарги у розмірі 93,50 грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Головуючий          О.В. Стойка

Судді:          Г.І. Діброва

Т.А. Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС