ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2008 Справа № 8/530

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії :

головуючого Логвиненко А.О. (доповідач)

суддів :            Головко В.Г., Стрелець Т.Г.

при секретарі судового засідання Ролдугіна Н.В.

з участю прокурора Кріпак Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу управління пенсійного фонду України в м. Першотравенську на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2008р. у справі

за позовом Прокурора м. Першотравенська в інтересах держави в особі управління пенсійного фонду України в м. Першотравенську Дніпропетровської області

до відповідача Відкритого акціонерного товариства “Павлоградвугілля”, м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення 951,68гр.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 3.01.2003р. задоволено позов прокурора та стягнуто з правопопередника відкритого акціонерного товариства “Павлоградвугілля” (далі ВАТ “Павлоградвугілля”) на користь управління пенсійного фонду України в м. Першотравенську (далі Управління) 951,68гр. збитків. Цим же рішенням з відповідача на користь держави стягнуто судові витрати. Після набрання рішення законної сили видано відповідні накази, які знаходиться на виконанні в державній виконавчій службі (а.с.28-39,45).

23.01.2008р. до суду надійшла заява ВАТ “Павлоградвугілля” про визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги боржник обґрунтував тим, що відносно нього 11.01.2005р. було порушено справу про банкрутство №Б-26/7/05. Під час розгляду справи про банкрутство сформовано реєстр кредиторів до якого стягувач не увійшов, оскільки у передбачений Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” строк стягувач не звернувся з заявою про наявність грошових вимог до ВАТ “Павлоградвугілля”. Тому, у відповідності до ст.14 Закону, вимоги стягувача вважаються погашеними, що унеможливлює виконання наказу суду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2008р. (суддя Дубінін І.Ю.) заяву боржника задоволено, наказ суду визнано таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з ухвалою Управління звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні заяви боржника. При цьому апелянт послався на те, що порушення справи про банкрутство та формування реєстру кредиторів не є підставою для визнання наказу суду таким, що не підлягає виконанню.

Прокурор та боржник відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав :

Задовольнивши заяву боржника та визнавши наказ господарського суду по справі №8/530 таким, що не підлягає виконанню, місцевий суд фактично дійшов висновку, що рішення суду яке набрало чинності про стягнення на користь Пенсійного фонду грошової суми, може не виконуватися не зважаючи на те, що стягувач не отримав зазначеної у рішенні суми. При цьому суд послався на те, що грошові зобвоязання, наявність яких у боржника встановлено відповідним рішенням суду, припинились в зв’язку з тим, що стягувач не звернувся до суду, який розглядає справу про банкрутство ВАТ “Павлоградвугілля”, з заявою про наявність у нього грошових вимог до боржника, а тому вимоги стягувача є погашеними. Проте такий висновок суду є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до ст.125 Конституції України судові рішення, які набрали законної сили є обов’язковими до виконання на всій території України.

Статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” зазначено, що суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. В ст. 6 Конвенції “Про захист прав людини та основних свобод” передбачено право кожного при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Системний аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що виконання судового рішення є невід’ємною складовою частиною судового розгляду, а тому обов’язковість виконання остаточного рішення суду є складовою частиною права на судовий захист інтересів, яке не може бути обмежено. Так, про неприпустимість невиконання судового рішення зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 19.07.1997р. (Горнсбі проти Греції), від 14.12.2006р. (Соловйов проти України), від 14.12.2006р. (Сокур проти України). В рішенні суду від 15.03.2001р. (Піалоплуос та інші проти Греції) зазначено, що якщо не забезпечується виконання рішення суду, то передбачені ст.6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс. В справі (Іммобільяре Саффі проти Італії) судом наголошено що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Крім того, проаналізувавши в рішенні по справі “Сокур проти України” національне законодавство України яке регламентує питання визнання боржника банкрутом, Європейський суду з прав людини дійшов висновку, що не виконання рішень судів та затримка у виконанні рішень щодо стягнення грошових суму з підприємств, відносно яких порушено справу про банкрутство призводить до того, що “державні органи позбавили положення пункту 1 статті 6 Конвенції усього практичного ефекту”, що є неприпустимим.

Про неприпустимість невиконання рішень судів також зазначено і в Указі Президента України “Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів” №261/2008 від 24.03.2008р.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що право стягувача на отримання від боржника зазначеної у рішенні суду сумі є безумовним та не потребує додаткового визнання цього права іншими судами, в тому числі і при розгляді справи про банкрутство боржника. Тому не включення Управління до реєстру кредиторів ВАТ “Павлоградвугілля” не перешкоджає виконанню рішення суду, не скасовує вказане рішення та не може призвести до визнання виданого на виконання цього рішення наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки судова процедура розгляду справ про банкрутство не може бути підставою для невиконання рішень іншого суду, а норми спеціального закону, яким є Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, не можуть скасовувати основні принципи судочинства, визначені Конституцією України та іншими законами, щодо самодостатності та обов’язковості виконання рішень судів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду повинно бути скасовано на підставі п4 ч1 ст.104 ГПК України через неправильне застосування судом норм процесуального права.

Керуючись ст. 101.103-106 ГПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління пенсійного фонду України в м. Першотравенську задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2008р. скасувати.

Відмовити в задоволенні заяви відкритого акціонерного товариства “Павлоградвугілля” про визнання наказу господарського суду по справі №8/530 таким, що не підлягає виконанню.

Головуючий А.О. Логвиненко

Суддя В.Г. Головко

Суддя Т.Г. Стрелець

Постанову оформлено у відповідності до вимог ст. 84 ГПК України 11.04.2008р.