Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2008 р. Справа № 07/36-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Варибрус В.А.

відповідача - Янко Д.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківського державного авіаційного підприємства орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору в інтересах відокремленого підрозділу – Заводу технічного обслуговування та ремонту авіаційної техніки «ТОРА», м. Харків (вх. № 3861 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 15.11.07 р. по справі № 07/36-07

за позовом Харківського державного авіаційного виробничого підприємства в інтересах відокремленого підрозділу - Заводу по технічному обслуговуванню та ремонту авіаційної техніки "ТОРА" м. Харків

до ТОВ "ІнтерАМІ" ЛТД м. Харків

про стягнення 21 685,51 грн.

встановила:

Позивач, Харківське державне авіаційне орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробниче підприємство в інтересах відокремленого підрозділу –заводу по технічному обслуговуванню та ремонту авіаційної техніки „ТОРА” ХДАВП, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача –ТОВ „ІнтерАМІ” ЛТД 21685,51 грн., в тому числі, 14150,00 грн. основного боргу по оплаті наданих послуг за договором № 13/02 від 14.03.02 р., 127,70 грн. інфляційних нарахувань, 1252,56 грн. –3% річних, 5164,75 грн. пені, 990,50 грн. штрафу та відшкодування судових витрат по справі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.11.2007р. по справі № 07/36-07 (суддя Інте Т.В.) у позові відмовлено повністю. Рішення вмотивоване тим, що строк оплати виконаних робіт не настав в зв’язку з невиконанням позивачем обов’язку по виставленню рахунків на оплату робіт і невизначеною датою підписання акту виконаних робіт.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповністю з’ясовані обставини, які мають значення для справи, посилаючись на те, що сам акт виконаних робіт від 30.06.04р. є підставою для проведення взаємних розрахунків; вважає, що факт відсутності дати складання акту на примірнику відповідача не свідчить про відсутність дати укладення правочину; суд не надав оцінки податкової накладної № 163 від 30.06.04р., яка, на думку позивача, є підтвердженням того, що дата складання зазначеного акту виконаних робіт від 30.06.04р. є дійсною. На цій підставі просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення місцевого господарського суду мотивованим, таким, що відповідає дійсності, прийнятим на підставі чинного законодавства, посилаючись на те, що на адресу відповідача рахунки на оплату наданих позивачем послуг не надходили, а тому, у відповідності до вимог ст. 530 ЦК України та умов договору, відсутні правові підстави для здійснення оплати таких робіт. Просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши уповноважених представників сторін, які підтвердили свої позиції, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 15.11.2007 року без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених обставин спору, за якими встановив, що 14.03.02 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 13/02 ( далі –договір) про виконання „Заводом” (позивачем) на користь „Замовника” (відповідача) робіт по технічному обслуговуванню, попередній оцінці технічного стану та зберігання літаків до укладення договору на ремонт.

Згідно п. 2.2 договору, приймання – здача робіт оформлюється актами виконаних робіт, а п. 5.1 договору передбачає, що оплата виконаних робіт та зберігання літаків проводиться у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок позивача, протягом 10-ти банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт, по виставленим позивачем рахункам.

Строк дії договору сторони передбачили до 31.12.02 р.

До договору сторонами було додано Перелік робіт, що підлягають виконанню на літаках Л410 УВЦ-Е, які належать „Замовнику”, з заводськими номерами 872005, 871912, 871905, 871940, 871819 (а.с.10).

Доповненням № 1 від 30.10.02 р. до договору (а.11) сторони додали до п. 1.2 договору додаткові умови, вказавши, що на літаках Л-410 УВП-Е № 872005, 871912, 871905, 871940, 871819 „Завод” виконує роботи, передбачені регламентом технічного обслуговування при зберіганні літаків строком до одного року, а „Замовник” сплачує їх вартість.

Цим же доповненням до договору сторони передбачили вартість робіт, яка складає 14150,00 грн., в тому числі 20% ПДВ в сумі 2858,33 грн. та продовжили строк дії договору до 31.12.03 р.

Позивач свої зобов’язання за договором виконав, що підтверджено актом виконаних робіт, складеним сторонами в 2004 році та підписаним керівниками обох підприємств (а.с.12).

Пункт 1 акту зазначає про виконання комплексу робіт, згідно договору № 13/02 та Доповненню № 1 до нього від 30.10.02 р. передбачених регламентом технічного обслуговування при зберіганні літаків строком до одного року, на суму 14150 грн. на літаках Л-410 УВП-Е № 872005, 871912, 871905, 871940, 871819.

Пункт 2 акту засвідчує про відсутність у сторін претензій одна до одної та визначає даний акт як підставу для проведення взаємних розрахунків.

Відповідно до умов п. 5.1 договору, оплата робіт повинна бути проведена „Замовником” (відповідачем) протягом 10-ти банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт по виставленим „Заводом” (позивачем) рахункам.

Доказів виконання зобов’язань щодо виставлення рахунків на оплату робіт, позивач суду не надав., але послався на те, що акт виконаних робіт було підписано 30.06.04 р., тобто, після закінчення строку дії договору –31.12.03 р., в зв’язку з чим вважає, що його умови щодо виставлення рахунків відповідачу, не були обов’язковими для виконання, а оплата повинна бути здійснена відповідачем на умові п.2 акту, в якому зазначено, що саме акт є підставою для проведення взаємних розрахунків.

В підтвердження факту підписання акту виконаних робіт саме 30.06.04 р., позивач надав суду для огляду оригінал примірника акту.

Проте, примірнику акту відповідача не містить дати його підписання.

Дослідивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції визнав роботи виконаними на підставі договору, що підтверджується зазначенням в акті про виконання комплексу робіт згідно договору та Доповненню до нього. Вартість виконаних робіт 14150 грн., зазначена в акті, також відповідає вартості, визначеній у Доповненню до договору. Тип та номери літаків, по яким виконувались роботи також відповідають умовам Доповнення до договору.

Таким чином, господарський суд в оскаржуваному рішення визначився, що підписавши акт в 2004 р.( так як рік підписання зазначений на обох примірниках), сторони підтвердили силу договору на час підписання, що обумовлює погодження сторін щодо його чинності і, як слідство, зобов’язання додержання його умов.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк оплати виконаних робіт, за зазначених умов, не настав, а позивач є таким, що порушив вимоги ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, оскільки дата підписання акту виконаних робіт є невизначеною, а позивач не виставив відповідачу рахунки на оплату їх вартості, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З даними висновками господарського суду повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржене рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд при його прийнятті взяв до уваги обставини, суттєві для розгляду цього спору, а висновки, викладені в ньому, узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття правомірного рішення.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на той факт, що в акті виконаних робіт від 30.06.04р. вказано, що саме цей акт є підставою для проведення взаємних розрахунків між сторонами Договору від 14.03.02р. № 13/02. Тим самим сторони погодили зміну порядку проведення розрахунків та визнали, що застосування рахунків не потребується. З цього моменту, вважає позивач, єдиною підставою для проведення розрахунків є Акт виконаних робіт від 30.06.04р.

Колегія суддів визнає необґрунтованість та безпідставність таких тверджень, оскільки наведені доводи повністю спростовуються умовами договору № 13/02 від 14.03.02р.

Розділом 5 (п. 5.1) Договору, що, в свою чергу став підставою заявленого позову, встановлено, що оплата за виконані роботи та зберігання здійснюється безготівковим платежем на розрахунковий рахунок Заводу, протягом 10-ти банківських днів, з моменту підписання Акту виконаних робіт по виставленим Заводом рахункам.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Наявний у відповідача примірник акту виконаних робіт за договором № 13/02 від 14.03.07р. не містить дати його підписання. На адресу відповідача від позивача не надходили рахунки на оплату наданих позивачем послуг.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів також зазначає, що твердження позивача щодо акту виконаних робіт як вимоги оплати виконаних робіт у зобов’язаннях строк яких не визначений, є хибним.

Доказів направлення вимоги відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України позивачем не надано.

Слід також зазначити, що такі юридичні факти, як передання позивачем та прийняття відповідачем робіт за спірним договором вже після спливу терміну його дії та підписання відповідного акту виконаних робіт, свідчить про згоду сторін на продовження строків договору та розповсюджування на їх правовідносини взаємно погоджених умов договору № 13/02 від 14.03.02р.

Таким чином, акт виконаних робіт, на якій посилається позивач, не може вважатися самостійною угодою, а тому твердження позивача про відсутність необхідності застосування до даних правовідносин умов договору № 13/02 від 04.03.02р. щодо обов’язку позивача направити відповідачу рахунок, є безпідставним.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на наявність податкової накладної, яка, за його твердженнями, складається в момент вчинення господарської операції та щомісячно відображається у податковій звітності з цього податку, та доводить той факт, що дата складання акту виконаних робіт від 30.06.04р. є дійсною.

Колегія суддів не може погодитись з такими твердженнями, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобов’язань продавця у двох примірниках.

Таким чином, податкова накладна складається в момент виникнення податкового зобов’язання, а не в момент вчинення господарської операції.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач не надав доказів виставлення відповідачеві рахунків у відповідності з умовами п. 5.1 договору № 113/02 від 14.03.02р., в зв’язку з чим місцевий господарський суд обґрунтовано визначився, що термін виконання відповідачем обов’язку щодо оплати 14150,00 грн. виконаних позивачем робіт не настав і права позивача відповідачем не порушені, а тому правомірно дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення зазначеної суми.

Ст. 33 Господарського процесуального кодексу України визначено обов'язок доказування, який розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Однак, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не надав ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді належних доказів наявності підстав для оплати виконаних позивачем робіт відповідно до акту виконаних робіт. Разом з цим, факти, викладені в апеляційній скарзі та його посилання на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час вирішення справи.

З огляду на такі фактичні обставини, колегія суддів вважає, що в даному випадку права позивача не порушено, а позовні вимоги, заявлені позивачем в частині стягнення суми боргу в розмірі 14150,00 грн., задоволенню не підлягають, оскільки вони заявлені передчасно, не ґрунтуються на умовах договору та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Враховуючи, що у відповідача не настав обов’язок щодо сплати суми боргу в розмірі 14150,00 грн., відсутні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне перерахування позивачеві грошових коштів, а тому позовні вимоги в частині стягнення 127,70 грн. інфляційних нарахувань, 1252,56 грн. –3% річних, 5164,75 грн. пені, 990,50 грн. штрафу є необґрунтованими та правомірно визнані судом першої інстанції такими, що задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду Харківської області від 15.11.2007р. по справі № 07/36-07 прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, а доводи позивача з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 530 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарськогосуду Харківської області від 15.11.2007р. по справі № 07/36-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Демченко В.О.

Судді Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.