ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2008 р.

№ 48/137

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

С. Шевчук,

С. Владимиренко, І. Воліка (доповідача),

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Закритого акціонерного товариства (ЗАТ)

“Туристичний комплекс “Либідь”

на рішення

від 08.05.2007 року

господарського суду міста Києва

у справі

№ 48/137

за

позовом

1)          Приватної компанії з обмеженою відповідальністю

"Баніта Лімітед";

2)          Приватної компанії з обмеженою відповідальністю

"Маслав Лімітед"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ)

"Русь Інтернешнл"

треті особи

1)          Відкрите акціонерне товариство (ВАТ)

"Готельний комплекс "Русь";

2)          ТОВ "Місто Слави"

про

визнання недійсним рішення загальних зборів

В судове засідання прибули представники сторін:

скаржника

1)          Федоренко І.Л. (дов. від 28.03.2007 року);

2)          Олійник В.В. (дов. від 10.01.2008 року б/н)

позивача-1

Пономарьов П.О. (дов. від 21.08.2007 року № 5441)

позивача-2

Пономарьов П.О. (дов. від 20.02.2008 року № 1216)

відповідача

Дедіщева В.І. (дов. від 03.01.2008 року б/н)

третіх осіб

не з'явились

06.03.2008 року представником ЗАТ “Туристичний комплекс “Либідь” заявлено клопотання про залучення до участі у справі ТОВ "Русь ЛТД" в якості третьої особи. Колегією суддів Вищого господарського суду України, виходячи з положень Господарського процесуального кодексу України про те, що треті особи можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, зазначене клопотання відхилено.

В судовому засіданні 06.03.2008 було оголошено перерву до 11:00 07.03.2008 для підготовки повного тексту постанови у зв'язку з заявленим представником скаржника клопотанням відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Доповідач: Волік І.М.

ВСТАНОВИВ:

Приватна компанія з обмеженою відповідальністю “Баніта Лімітед” і Приватна компанія з обмеженою відповідальністю “Маслав Лімітед” звернулись до господарського суду з позовною заявою до ТОВ “Русь Інтернешнл” про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТОВ “Русь Інтернешнл”, оформлених протоколом № 33 від 30.09.2006, і викладених в п. 4 підпунктах 1-4 абзацу під назвою “ВИРІШИЛИ по третьому питанню порядку денного”, в частині:

·          погодження пропозиції ТОВ “СЕЛЛ” щодо відчуження йому готельного комплексу “Русь”(усього рухомого та нерухомого майна, яке входить до складу цілісного майнового комплексу);

·          надання згоди генеральному директору ТОВ “Русь Інтернешнл” на укладання договорів щодо відчуження майна готельного комплексу “Русь”, а саме: договору купівлі-продажу нерухомого майна готельного комплексу “Русь”, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 4, літ.А, загальною площею 22 934,400 кв.м, та договорів купівлі-продажу всього (будь-якого) рухомого майна виробничого та невиробничого призначення, що входить до складу готельного комплексу, а також будь-яких договорів, пов’язаних із забезпеченням відчуження майна готельного комплексу;

·          погодження укладених договорів, пов’язаних із забезпеченням зобов’язань з відчуження нерухомого майна готельного комплексу “Русь”(в тому числі, попередні, забезпечувальні та ін.);

·          доручення генеральному директору Байдан В.М. підписати договір купівлі-продажу нерухомого майна готельного комплексу “Русь”, розташованого у м. Києві по вул. Госпітальній, 4, літ.А, загальною площею 22 934,400 кв.м, та договори купівлі-продажу всього (будь-якого) рухомого майна виробничого та невиробничого призначення, що входить до складу готельного комплексу, а також будь-які договори, пов’язані із забезпеченням відчуження майна готельного комплексу.

Обґрунтовуючи своїх вимоги, позивачі вказують на істотні порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень правил, встановлених чинною редакцією статуту ТОВ “Русь Інтернешнл” та діючим законодавством України, зокрема: порушення правила щодо кворуму на загальних зборах учасників товариства та неповідомлення позивачів про проведення загальних зборів із визначеним порядком денним. Позивачі зазначають, що оскаржуваними рішеннями, прийнятими всупереч приписам статуту та законодавства, порушено їх права та майнові інтереси як учасників ТОВ “Русь Інтернешнл”, посилаються при цьому на положення ст. 98 ЦК України, ст. 167 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 61 Закону України “Про господарські товариства”.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2007 до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог залучено ВАТ "Готельний комплекс "Русь" та ТОВ "Місто Слави".

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.05.2007 у справі № 48/137 (суддя В. Сулім) позовні вимоги задоволені, при цьому суд виходив з наступних обставин, що встановлені в ході судового розгляду.

06.07.2006 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 2-4227 прийнято рішення, яким визнано недійсним редакцію статуту ТОВ “Русь Інтернешнл” від 22.08.2005 та скасовано державну реєстрацію цієї редакції статуту, вчинену державним реєстратором Печерської районної у м. Києві державної адміністрації 22.08.2005.

Враховуючи викладене та керуючись положеннями ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вказує, що на момент прийняття оскаржуваного рішення загальних зборів та на момент розгляду справи ТОВ “Русь Інтернешнл” діє на підставі попередньої редакції статуту товариства, затвердженої загальними зборами учасників від 20.11.2004 та зареєстрованої державним реєстратором Печерської районної у м. Києві державної адміністрації 08.12.2004.

Отже, за чинною редакцією статуту, як встановлено господарським судом першої інстанції, засновниками ТОВ “Русь Інтернешнл” є:

-          ВАТ “Готельний комплекс “Русь” (вартість внеску - 48 148 257 грн., що дорівнює 40,386% розміру частки);

-          ТОВ “Місто слави” (вартість внеску - 39 062 990 грн., що дорівнює 32,766% розміру частки);

-          Приватна компанія з обмеженою відповідальністю “Маслав лімітед”(вартість внеску - 16 003 500 грн., що дорівнює 13,424% розміру частки);

-          Приватна компанія з обмеженою відповідальністю “Баніта Лімітед” (вартість внеску - 16 003 500 грн., що дорівнює 13,424%. розміру частки).

Відповідно до ч. 2 ст. 98 Цивільного кодексу України рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить п’ятдесят і більше відсотків майна товариства, приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з чинною редакцією статуту ТОВ “Русь Інтернешнл” до компетенції зборів учасників товариства належить, в тому числі, й вирішення питання про надання попередньої згоди генеральному директору товариства на вчинення правочинів, укладання договорів (угод) на суму, що перевищує 200 000 грн. (п.10.3.8. статуту). При цьому, статутом товариства визначено, що з питань відчуження майна ТОВ “Русь Інтернешнл” на суму, що становить п’ятдесят і більше відсотків майна товариства, рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності не менше як 3/4 загальної кількості голосів учасників товариства.

За наведених обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку, що статут ТОВ “Русь Інтернешнл” покладає можливість прийняття рішення з питань відчуження майна на суму, що становить п’ятдесят і більше відсотків майна товариства, у залежність від наявності погодження учасників, сукупна частка у статутному фонді яких складає не менше 75%, що відповідає змісту ст.ст. 4, 41 Закону України “Про господарські товариства”, ст. 88 Цивільного кодексу України.

30.09.2006 загальними зборами учасників ТОВ “Русь Інтернешнл” прийняті рішення, оформлені протоколом № 33 від 30.09.2006, серед яких:

-          рішення про погодження пропозиції ТОВ “СЕЛЛ” щодо відчуження йому готельного комплексу “Русь”(усього рухомого та нерухомого майна, яке входить до складу цілісного майнового комплексу);

-          рішення про надання згоди генеральному директору ТОВ “Русь Інтернешнл” на укладання договорів щодо відчуження майна готельного комплексу “Русь”, а саме: договору купівлі-продажу нерухомого майна готельного комплексу “Русь”, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 4, літ. А, загальною площею 22 934,400 кв.м, та договорів купівлі-продажу всього (будь-якого) рухомого майна виробничого та невиробничого призначення, що входить до складу готельного комплексу, а також будь-яких договорів, пов’язаних із забезпеченням відчуження майна готельного комплексу;

-          рішення про погодження укладених договорів, пов’язаних із забезпеченням зобов’язань з відчуження нерухомого майна готельного комплексу “Русь”(в тому числі, попередні, забезпечувальні та ін.);

-          рішення про доручення генеральному директору Байдан В.М. підписати договір купівлі-продажу нерухомого майна готельного комплексу “Русь”, розташованого у м. Києві по вул.. Госпітальній, 4, літ. А, загальною площею 22 934,400 кв.м, та договори купівлі-продажу всього (будь-якого) рухомого майна виробничого та невиробничого призначення, що входить до складу готельного комплексу, а також будь-які договори, пов’язані із забезпеченням відчуження майна готельного комплексу.

Виходячи з матеріалів справи, а зокрема, змісту протоколу № 33 від 30.09.2006, господарським судом першої інстанції встановлено, що позивачі не були присутніми на загальних зборах учасників ТОВ “Русь Інтернешнл”, що відбулись 30.09.2006, та не приймали участі у голосуванні за порядком денним, і про існування прийнятих на названих загальних зборах дізнались від ТОВ “Русь Інтернешнл” у лютому 2007 року.

Так протокол загальних зборів від 30.09.2006 свідчить про те, що на зборах були присутніми представники ТОВ “Місто слави” та ВАТ “Готельний комплекс “Русь”, які згідно з чинною редакцією статуту у сукупності мають 73,152% голосів, що менше ніж передбачені законом в даному випадку 3/4 голосів (75%).

Місцевим господарським судом прийнята до уваги довідка № 97 від 26.03.2007 щодо балансу ТОВ “Русь Інтернешнл” станом на 01.10.2006 та бухгалтерська відомість наявності основних засобів станом на 30.09.2006, відповідно до яких готельний комплекс „Русь” (будівля готельного комплексу та інженерні й інші комунікації, санітарно-технічні системи та інша інфраструктура, що забезпечує можливість використання готельного комплексу за призначенням) на дату підписання протоколу загальних зборів від 30.09.2006 складає 81,4% майна ТОВ „Русь Інтернешнл”.

Виходячи з встановлених обставин справи, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідно до положень ст. 98 ЦК України та чинної редакції статуту ТОВ “Русь Інтернешнл” рішення, які стосуються відчуження готельного комплексу “Русь”, мали прийматись не тільки за участю і погодженням ТОВ “Місто слави” та ВАТ “Готельний комплекс “Русь”, а й щонайменш - одного з позивачів.

Однак, місцевим господарським судом встановлено, що оскаржувані рішення прийняті за відсутністю необхідного для цього кворуму (75% голосів учасників) на загальних зборах учасників ТОВ “Русь Інтернешнл”, що відбулись 30.09.2006.

Згідно з ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України цивільна дієздатність юридичної особи здійснюється через її органи, що мають діяти відповідно до установчих документів та закону.

Беручи до уваги вказане положення закону та положення ч. 2 ст. 97 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 41 Закону України „Про господарські товариства”, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що волевиявлення стосовно набуття прав та обов’язків, пов’язаних із відчуженням майна на суму, що становить п’ятдесят і більше відсотків майна товариства, яке здійснюється загальними зборами, може вважатися вираженим від імені товариства лише за умов дотримання зборами вимог статуту при прийнятті відповідного рішення.

Таким чином, місцевий господарський суд зазначив, що відсутність необхідного кворуму на загальних зборах учасників товариства є підставою для визнання недійсними оскаржуваних рішень, як таких, що прийняті з перевищенням повноважень та не виражають волевиявлення товариства стосовно відповідних питань.

Разом з тим, суд зауважує, що до матеріалів справи не надано доказів, на підтвердження повідомлення позивачів щодо проведення 30.09.2006 загальних зборів учасників ТОВ “Русь Інтернешнл”, і наведене не заперечується відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 61 Закону України “Про господарські товариства” про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного.

Згідно з ч. 5 ст. 98 Цивільного кодексу України рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом (ст. 20 Господарського кодексу України).

За наведених обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог.

В апеляційному порядку зазначене рішення не переглядалось.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою в порядку ст. 107 ГПК України, ЗАТ “Туристичний комплекс “Либідь” просить оскаржуване рішення скасувати та припинити провадження у справі. Скаржник, якого не було залучено до участі у справі вважає, що рішення господарського суду стосується його прав та обов'язків, що є правовою підставою, на думку ЗАТ “Туристичний комплекс “Либідь”, для його оскарження останнім.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга ЗАТ “Туристичний комплекс “Либідь” не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 107 ГПК України сторони у справі мають право подати касаційну скаргу, а прокурор касаційне подання на рішення місцевого господарського суду, що набрало законної сили, та постанову апеляційного суду. Касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і обов'язків.

Предметом спору у дані справі є корпоративний спір про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ “Русь Інтернешнл” за позовом двох його учасників, які не приймали участі в загальних зборах, на яких були прийняті оскаржувані рішення, внаслідок неповідомлення даних акціонерів про їх проведення.

ЗАТ “Туристичний комплекс “Либідь”, обґрунтовуючи своє звернення до господарського суду касаційної інстанції на підставі ст. 107 ГПК України, посилається на те, що оскаржуване ним рішення у справі впливає на його майнові права щодо готельного комплексу "Русь", набутих ним на підставі договору купівлі-продажу № 4721 від 22.12.2006 року, укладеного з одного боку між ТОВ "Вольний Вітер" (продавець), яке діяло відповідно до Закону України "Про іпотеку" за рахунок ТОВ "СЕЛЛ" на підставі іпотечного договору, укладеного між ТОВ "СЕЛЛ" та ЗАТ "ТАС-ІНВЕСТБАНК", а також договору відступлення прав за іпотечним договором, укладеного між ЗАТ "ТАС-ІНВЕСТБАНК" та ТОВ "Вольний Вітер", та, з другого боку, ЗАТ “Туристичний комплекс “Либідь”.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 ГК України, яка визначає зміст корпоративних прав, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами

Як випливає зі змісту пункту 1 частини четвертої статті 12 ГПК України, до корпоративних спорів належать спори між учасниками (акціонерами) господарського товариства з приводу створення, припинення товариства та управління його діяльністю. Оскільки установчі документи господарського товариства затверджуються під час створення товариства, подаються для державної реєстрації товариства та в подальшому регулюють відносини з приводу управління господарським товариством, спори за позовами учасників товариства про визнання недійсними установчих документів товариства або їх частини, змін до них належать до корпоративних і вирішуються господарськими судами за місцезнаходженням відповідних господарських товариств.

Пункт 4 частини першої статті 12 ГПК передбачає такий склад сторін корпоративного спору: 1) учасник (акціонер, засновник) господарського товариства, в тому числі такий, що вибув, та товариство або 2) учасники (акціонери, засновники) господарського товариства у спорі між ними, пов'язаному із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням цього товариства.

Вищенаведені законодавчі положення не відносять до складу сторін корпоративного спору осіб, які мають право на набуття корпоративних прав шляхом вступу до господарського товариства або придбання акцій.

Учасниками судового процесу у спорах про визнання недійсними рішень загальних зборів господарських товариств з підстав недотримання вимог закону та/або установчих документів під час їх скликання та проведення є учасник (учасники) або акціонер (акціонери), права яких на участь у загальних зборах було порушено, та господарське товариство.

Оскільки результат вирішення спору залежить лише від встановлення судом наявності та ступені порушень прав позивача (позивачів) під час скликання та проведення загальних зборів, залучення інших учасників (акціонерів) товариства або осіб, з якими на підставі спірних рішень товариство вступило у правовідносини, не вимагається.

Таким чином, слід дійти висновку, що підстав для перегляду рішення господарського суду у даній справі за касаційною скаргою ЗАТ “Туристичний комплекс “Либідь” не вбачається, оскільки спір у справі стосується виключно корпоративних прав учасників ТОВ “Русь Інтернешнл”, рішення загальних зборів якого оскаржується, враховуючи обґрунтування скаржником свого звернення до господарського суду касаційної інстанції посиланням на придбання в подальшому майна, що було відчуженим ТОВ “Русь Інтернешнл”, та питання про яке вирішувалось на загальних зборах, рішення яких, як вже зазначалось, є предметом спору у даній справі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скаржник- ЗАТ “Туристичний комплекс “Либідь” обґрунтовуючи свої вимоги в касаційній скарзі не довів, що позовні вимоги у справі порушують його корпоративні права та інтереси чи інші його права та інтереси.

Щодо доводів касаційної скарги та надання скаржником нових доказів, колегія суддів зазначає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України також враховує, що статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, право господарського суду оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ЗАТ “Туристичний комплекс “Либідь” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 08.05.2007 у справі № 48/137 залишити без змін.

Головуючий, суддя С. Шевчук

Судді : С. Владимиренко

І. Волік