РІШЕННЯ

"21" січня 2008 р.

Справа № 6/178-4368

Господарський суд Тернопільської області

у складі

Розглянув справу

за позовом: Жіночого монастиря "Згромадження сестер Непорочного Зачаття Пресвятої Діви Марії" Львівської Архідієцезії Римо-Католицької Церкви вул. Центральна, 29, с. Язловець, Бучацький район, Тернопільська область

до відповідача : Язловецької сільської ради с. Язловець, Бучацький район, Тернопільська область

третьої особи №1: Тернопільської обласної державної адміністрації, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль

третьої особи №2: Бучацького районного бюро технічної інвентаризації, вул. Галицька, 105, м. Бучач, Тернопільська область

про визнання незаконним та скасування рішення Язловецької сільської ради та про визнання права власності на нерухоме майно

за участю представників сторін:

позивача –Семененко Л.М.

відповідача –не з’явився

третьої особи №1- не з’явився

третьої особи №2 - не з’явився

Суть справи:

Жіночий монастир "Згромадження сестер Непорочного Зачаття Пресвятої Діви Марії" Львівської Архідієцезії Римо-Католицької Церкви звернувся з позовом до Язловецької сільської ради :

- про визнання незаконним та скасування рішення сьомої сесії п’ятого скликання Язловецької сільської ради від 23.05.2007 р. №160 “Про розгляд заяви Жіночого монастиря "Згромадження сестер Непорочного Зачаття Пресвятої Діви Марії";

- та про визнання права власності на приміщення, які знаходяться в центральній частині і лівому крилі Палацу 17-18 століття, а також на ліву частину господарських приміщень та гробницю Блаженної Марцеліни Даровської, що розташовані в с. Язловець, Бучацького району, Тернопільської області.

Свої вимоги, підтриманні в судовому засіданні його представником, позивач мотивував тим, що набув право власності на вказаний об’єкт на підставі розпорядження голови Тернопільської облдержадміністрації №154 від 11.05.2002р.,однак відповідачем, зокрема оспорюваним рішенням, таке право не визнається.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав. Його представник, в судовому засіданні, проти заявлених вимог заперечив, посилаючись, серед іншого, на встановлену заборону приватизації пам’яток культурної спадщини.

Ухвалою суду від 14.12.2007р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучено Тернопільську обласну державну адміністрацію та Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації.

Розгляд справи, призначений вперше на 16.11.2007р., відкладався, востаннє на 21.01.2008р..

В засіданні, представникам сторін роз’яснювались належні йому права і обов’язки, передбачені ст. ст. 20,22, 81-1 ГПК України.

За відсутності відповідних клопотань аудіозапис судового засідання не здійснювався.

Ухвалою від 14.12.2007р. строк вирішення спору, відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України продовжено до 19.01.2008р..

За відсутності згоди позивача на розгляд справи в більш тривалі терміни, рішення у справі прийнято 21.01.2008р..

В засідання 21.01.2008р. представники відповідача та третіх осіб не з’явились, хоча про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином в порядку, передбаченому ст.64 ГПК України. Тому, відповідно до ст.ст.69,75 цього Кодексу, справа розглядається у їх відсутності, за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін і третіх осіб, в т.ч., дані ними в попередніх судових засіданнях, судом встановлено наступне:

- Розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 154 від 11.05.2002 року, прийнятим за наслідками розгляду клопотання Згромадження сестер Непорочного Зачаття Пресвятої Діви Марії та Львівського римо-католицького Митрополита Кардинала Мар’яна Яворського, вирішено передати у власність Згромадження сестер Непорочного Зачаття Пресвятої Діви Марії колишні монастирські приміщення, які знаходяться в центральній частині і лівому крилі пам’ятки архітектури державного значення Палацу 17 ст., ліву частину господарських приміщень та гробницю Блаженної Марцеліни Даровської, пам’ятку архітектури місцевого значення у с. Язловець, Бучацького району, Тернопільської області.

Відповідно до довідки державного архіву Тернопільської області від 28.01.2007р. №37, в 17 –18 століттях біля замку в с. Язловець, Бучацького повіту було споруджено палац, який почав занепадати на початку 19 століття. Як жіночий монастир, заснований Марцеліною Даровською, приміщення почали використовувати з 1863 року.

В 1911 році Марцеліна Даровська померла і була похована в місцевому склепі –гробниці. В період переселення етнічних поляків з території Тернопільської області в Польщу, по Чортківському представництву уряду УРСР, станом на 19.06.1946р. закрито 2 монастирі, в т.ч. і жіночий монастир в с. Язловець.

Постановою виконкому Тернопільської обласної Ради депутатів трудящих від 24.07.1946 року №911 на баланс облздороввідділу передано приміщення і садибу колишнього монастиря в с. Язловець, Золото –Потоцького повіту, Тернопільської області для організації кістково –туберкульозного санаторію.

Після прийняття розпорядження голови Тернопільської ОДА від 11.05.2002 року, переліченні в ньому приміщення перебувають у володінні, користуванні та розпорядженні Жіночого монастиря "Згромадження сестер Непорочного Зачаття Пресвятої Діви Марії" Львівської Архідієцезії Римо-Католицької Церкви (позивача у справі). Вказане стверджується: наказом Управління містобудування та архітектури Тернопільської ОДА № 53/3 від 12.08.2004р., Актом обстеження технічного стану пам’ятки архітектури від 13.08.2004р., Актом прийняття –передачі, затв. начальником Управління містобудування та архітектури Тернопільської ОДА 12.08.2004р., Актом держтехкомісії про прийняття об’єкта в експлуатацію, затв. розпорядженням голови Бучацької райдержадміністрації №222 від 07.06.2004р., охоронним договором на пам’ятку культурної спадщини від 29.08.2004р. № 26, Технічним висновком про стан діючого жіночого монастиря із додатками та іншими зібраними у справі доказами.

18 квітня 2007 року настоятелька монастиря звернулась із письмовим клопотанням та названими документами до Язловецької сільської ради (відповідача) про прийняття рішення щодо визнання за позивачем права власності на спірні приміщення.

Рішенням відповідача від 23.05.2007р. №160 в задоволенні заяви відмовлено, з посиланням на дію Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини” від 01.02.2005р..

У зв’язку з цим, позивачем передано вирішення спору на розгляд суду.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Згідно із змістом п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст.ст.4-3,33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

Як вбачається з поданих сторонами матеріалів, заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та належним чином не спростовані відповідачем.

Так, відповідно до ч.2 ст.17 Закону України “Про свободу совісті та релігійні організації” від 23 квітня 1991 року N 987-XII (далі - Закон N 987-XII), культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим.

Приміщення, які знаходяться в центральній частині і лівому крилі Палацу 17-18 століття, а також ліва частина господарських приміщень та гробниця Блаженної Марцеліни Даровської, що розташовані в с. Язловець, Бучацького району, Тернопільської області передані позивачу у власність саме на підставі розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 154 від 11.05.2002 року.

За текстом розпорядження, його прийнято керуючись ст.17 Закону N 987-XII, а також на виконання указу Президента України від 04.03.1992 р. №125 “Про заходи щодо повернення релігійним організаціям культового майна” і його розпорядження від 22.04.1994р. “Про повернення релігійним організаціям культового майна”.

Згідно з ст.ст.86,128 ЦК УРСР, ст.ст.11,202,328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Релігійні організації мають право власності на майно, придбане або створене ними за рахунок власних коштів, пожертвуване громадянами, організаціями або передане державою, а також придбане на інших підставах, передбачених законом (ч.3 ст.18 Закону N 987-XII).

Таке право вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.49 чинного на час винесення розпорядження Закону України “Про власність “ та ч.2 ст.328 ЦК України).

Станом на 21.08.2008р., розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 154 від 11.05.2002 року, яке, згідно з ст.17 Закону N 987-XII, є підставою набуття позивачем права власності на нерухоме майно ніким, у встановленому законом порядку, не скасовано і не визнано не дійсним.

При цьому необґрунтованим є посилання на невідповідність розпорядження вимогам Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини” від 01.02.2005р. №2391 , який не діяв на момент прийняття розпорядження та в якому відсутні посилання на його зворотню дію в часі.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та ніхто не може бути безпідставно позбавлений права власності. Як зазначено у ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист усіх суб'єктів права власності, і усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Релігійні організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності. Право власності релігійних організацій охороняється законом (ст.18 Закону N 987-XII ).

Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на прийняте відповідачем рішення, заперечення на позов та пояснення третьої особи №2, вимоги щодо визнання права власності на приміщення, які знаходяться в центральній частині і лівому крилі Палацу 17-18 століття, а також на ліву частину господарських приміщень та гробницю Блаженної Марцеліни Даровської, що розташовані в с. Язловець, Бучацького району, Тернопільської області за позивачем підлягають задоволенню.

Щодо оспорюваного рішення Язловецької сільської ради від 23.05.2007р. №160, то слід зазначити наступне.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, визначені Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні” 21 травня 1997 року280/97-ВР (далі - Закон N 280/97-ВР).

Статтями 25,26 та іншими нормами цього Закону не передбачено повноважень відповідача на розпорядження майном, що є пам’ятками архітектури, зокрема державного значення.

Відтак, рішення сьомої сесії п’ятого скликання Язловецької сільської ради від 23.05.2007р. №160, з наведених у ньому підстав, прийняте з перевищенням визначеної законом компетенції.

Відмова, викладена у згаданому рішенні відповідача зачіпає інтереси власника і оспорюється ним, а тому, згідно з ч.1 ст. 392 ЦК України, рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1,2,12,4-3,33,34,43,44,49,69,75,82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

1.Визнати за Жіночим монастирем "Згромадження сестер Непорочного Зачаття Пресвятої Діви Марії" Львівської Архідієцезії Римо-Католицької Церкви вул. Центральна, 29, с. Язловець, Бучацький район, Тернопільська область право власності на приміщення, які знаходяться в центральній частині і лівому крилі Палацу 17-18 століття, а також на ліву частину господарських приміщень та гробницю Блаженної Марцеліни Даровської, що розташовані в с. Язловець, Бучацького району, Тернопільської області.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення сьомої сесії п’ятого скликання Язловецької сільської ради від 23.05.2007 р. №160 “Про розгляд заяви Жіночого монастиря "Згромадження сестер Непорочного Зачаття Пресвятої Діви Марії"”.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор – апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення “____”_____________ 2008р., через місцевий господарський суд.

Суддя