КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2008                                                                                           № 31/500

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка В.В.

суддів:           Борисенко І.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Гриценко Н. В.,

від відповідача - не з’явились,

від третьої особи – Цимбаліст В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.12.2007

у справі № 31/500

за позовом                               Закритого акціонерного товариства "Перспектива"

до                                                   Київської міської ради

третя особа відповідача           КП "Київжитлоспецексплуатація"

про                                                  визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.12.2007р. (з врахуванням ухвали від 05.02.2008р.) у справі № 31/500 позовні вимоги задоволено повністю.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою на вказане рішення, в якій просив його скасувати. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що спірне рішення прийняте при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права; своїм листом про продовження дії договору позивач звернувся до Головного управління комунальної власності м. Києва, який не є орендодавцем за договором № 08/1763 від 23.11.2004р., а тому суд безпідставно застосував положення ч. 3 ст. 17 ЗУ “Про оренду державного та комунального майна”; переважне право позивача на продовження дії договору оренди не було порушене, оскільки відповідно до положень ст. 118 ЗУ “Про Державний бюджет України на 2007 рік” відповідачем було прийняте рішення про передачу спірного приміщення в оренду на конкурсних засадах.

Позивач та третя особа відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Апеляційним господарським судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2003р. у справі № 1/358 за позовом ЗАТ “Перспектива” до КП “Київжитлоспецексплуатація” про спонукання до укладення договору позов задоволено; визнано укладеним договір оренди нежитлових приміщень, загальною площею 503,2 м2, за адресою м. Київ, вул. Гната Юри, 13, на умовах, запропонованих позивачем, з КП “Київжитлоспецексплуатація” з визначенням терміну його дії по 31.12.2006р. та з розрахунком орендних платежів відповідно до діючої Методики розрахунку і порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва.

18.10.2007р. ЗАТ “Перспектива” звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про визнання недійсним рішення від 15.03.2007р. № 272/933 в частині додатку 1, позиція 23. Позов мотивований тим, що 07.11.2006р. своїм листом № 61 позивач звернувся до відповідача з заявою про продовження дії договору оренди, укладеного між сторонами відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2003р. у справі № 1/358; позивач виконав такі дії в строк, визначений ЗУ ”Про оренду державного та комунального майна”, а тому згідно із абз. 4 ч. 3 ст. 9 зазначеного закону продовження дії договору оренду вважається погодженим; рішенням Київради від 15.03.2007р. № 272/933 позивачу було відмовлено в наданні в оренду спірного приміщення; з огляду на те, що дія договору оренди спірного приміщення була продовжена, рішення Київради від 15.03.2007р. № 272/933 є незаконним та підлягає скасуванню.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що, приймаючи оскаржуване рішення, Київрада діяла в межах повноважень, наданих їй законодавством України; а, крім того, відповідно до положень ЦК України та ГК України договір оренди може бути укладений лише за взаємним волевиявленням сторін.

25.12.2007р. позивач уточнив позовні вимоги і просив суд винести рішення про скасування рішення Київради від 15.03.2007р. № 272/933 в частині додатку 1, позиція 23; винести рішення на поновлення строку дії договору, що відповідає ст. 17 ЗУ “Про оренду державного та комунального майна”; винести позитивне рішення про залишення орендованого приміщення за позивачем з включенням його до програми приватизації об’єктів комунального майна шляхом викупу.

В судовому засіданні від 19.12.2007р. Господарським судом міста Києва було залучено для участі у справі в якості третьої особи КП “Київжитлоспецексплуатація”.

Третя особа відзиву на позовну заяву не надала.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.12.2007р. у справі № 31/500 (з врахуванням ухвали від 05.02.2008р.) позов задоволений: визнано нечинним та таким, що не відповідає фактичним обставинам і намірам сторін про проведення підготовки до приватизації об’єкту (малої приватизації), рішення Київради ІУ сесії У скликання від 15.03.2007р. № 272/933 в частині додатку № 1, позиція 23, та скасувати його в цій частині з дати прийняття. Мотивуючи таке своє рішення, місцевий господарський суд зазначив, що спірне рішення Київради прийняте всупереч досягнутим сторонами узгоджень щодо продовження дії договору оренди.

Апеляційний господарський суд, заслухавши представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суд - скасуванню у зв’язку з порушенням судом норм процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, з прийняттям нового рішення про відмову в позові повністю.

Як встановлено вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2003р. у справі № 1/358 визнано укладеним між сторонами договір оренди нежитлових приміщень, загальною площею 503,2 м2, за адресою м. Київ, вул. Гната Юри, 13, на умовах, запропонованих позивачем, з КП “Київжитлоспецексплуатація” з визначенням терміну його дії по 31.12.2006р.

Позивач зазначає, що 07.11.2006р. ЗАТ “Перспектива” звернулось до Головного управління комунальної власності м. Києва щодо продовження дії договору оренди, укладеного відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2003р. у справі № 1/358.

За словами позивача, відповідь на вказаний лист у встановлений ЗУ “Про оренду державного та комунального майна” строк надано не було.

10.01.2007р. відповідач своїм листом № 155/1/05-30 від 10.01.2007р. звернувся до позивача з вимогою про звільнення спірного приміщення в зв’язку з закінченням строку дії договору оренди.

Рішенням Київської міської ради 15.03.2007р. № 272/933 було відмовлено ЗАТ “Перспектива” в продовжені дії договору з передачею спірного приміщення в оренду на конкурсних засадах.

Відповідно до уточнених позовних вимог позивач просив суд скасувати рішення Київради від 15.03.2007р. № 272/933 в частині додатку 1, позиція 23; винести рішення на поновлення строку дії договору, що відповідає ст. 17 ЗУ “Про оренду державного та комунального майна”; винести позитивне рішення про залишення орендованого приміщення за позивачем з включенням його до програми приватизації об’єктів комунального майна шляхом викупу.

Задовольняючи позов у повному обсязі, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується правомірність позовних вимог.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Згідно із п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 р. № 11 „Про судове рішення” рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності – на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Рішення господарського суду першої інстанції по даній справі не відповідає зазначеним положенням, оскільки прийнято воно за вимогами, які не були заявлені позивачем.

ЗАТ “Перспектива” звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про визнання недійсним рішення від 15.03.2007р. № 272/933 в частині додатку 1, позиція 23.

В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги і просив суд скасувати рішення Київради від 15.03.2007р. № 272/933 в частині додатку 1, позиція 23; винести рішення на поновлення строку дії договору, що відповідає ст. 17 ЗУ “Про оренду державного та комунального майна”; винести позитивне рішення про залишення орендованого приміщення за позивачем з включенням його до програми приватизації об’єктів комунального майна шляхом викупу.

Місцевий господарський суд при прийнятті рішення не звернув увагу як на первинні вимоги, так і на уточнені вимоги позивача, і вийшов за межі заявленого.

Відповідно до п. 2) ч. 1 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог при наявності двох основних положень: 1) якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору; 2) про це є відповідне клопотання заінтересованої особи.

Приймаючи зазначене рішення, суд першої інстанції не мотивував необхідність виходу за межі позовних вимог, також в матеріалах справи відсутнє відповідне клопотання позивача.

Таким чином рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2008р. у даній справі підлягає скасуванню.

Розглядаючи по суті заявлені позивачем уточнення позову, господарський суд апеляційної інстанції вважає, що позов задоволенню не підлягає по всім заявленим вимогам.

Згідно із ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У відповідності до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

визнання права;

визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право;

відновлення становища, яке існувало до порушення;

примусове виконання обов’язку в натурі;

зміна правовідношення;

припинення правовідношення;

відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 12 ГПК господарським судам підвідомчі спори про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві.

Таким чином, вимога позивача про скасування рішення Київради від 15.03.2007р. № 272/933 в частині додатку 1, позиція 23, не відповідає способам захисту права, передбачених нормами чинного законодавства, що є підставою для відмови в позові.

Що стосується інших позовних вимог, то вони також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Таким чином за своєю правовою природою спірний договір є договором оренди майна.

Спірне приміщення відноситься до комунального майна.

Частина 1 статті 10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” наводить перелік істотних умов договору оренди. Крім того, відповідно ч. 3 цієї статті закон надає можливість зазначення в договорі за згодою сторін й інших умов.

Згідно із пунктом 9.1. спірного договору останній діє до 31.12.2006р. Пунктом 9.3. сторони передбачили продовження його дії на підставі рішення Київської міської ради, що апеляційний суд відносить до істотних умов даного договору.

Рішенням Київської міської ради від 15.03.2007р. № 272/933 „Про продовження термінів дії договорів оренди, надання дозволів на укладання договорів суборенди, встановлення пільгових орендних ставок” ЗАТ „Перспектива” відмовлено в продовженні дії договору оренди № 08/1763 від 23.11.2004р. та питання оренди цього приміщення передано на вирішення шляхом проведення конкурсу.

Згідно із ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Діючим законодавством України не передбачено примусової передачі в оренду комунального майна.

При цьому посилання позивача як закритого акціонерного товариства колективної форми власності на ч. 3 ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” є необґрунтованим, оскільки приписи цієї статті стосуються укладення договорів оренди державного майна орендодавцем з бюджетною організацією.

Є невірним і посилання позивача на статтю 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, оскільки дані положення до правовідносин сторін не можуть бути застосовані із-за наявності істотних умов щодо продовження дії спірного договору.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в частині поновлення строку дії договору, то і в частині залишення орендованого приміщення за позивачем з включенням його до програми приватизації об’єктів комунального майна шляхом викупу повинно також бути відмовлено.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 96, 99, 101, 103 - 105 ГПК України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2007р. (з урахуванням ухвали від 05.02.2008р.) у справі № 31/500 скасувати повністю.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити повністю.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства „Перспектива” (ідентифікаційний код 21484321; м. Київ, вул. Пшенична, 16а) на користь Київської міської ради (ідентифікаційний код 22883141; м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 42 грн. 50 коп. – витрат по оплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

Наказ на виконання даної постанови доручити видати Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Борисенко І.В.

16.04.08 (відправлено)