ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

20.02.2008

Справа №2-30/17521-2007

За позовом Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радуга», м. Сімферополь, вул. Беспалова, буд. 35/13.

До відповідача Підприємство об’єднання громадян (релігійної організації, профспілки) «Будинок художника» Кримської організації національної спілки художників України, м. Сімферополь, вул. К. Маркса, буд. 13/16.

Про визнання незаконними та скасування договорів оренди допоміжних приміщень будинку № 35/13 по вул. Беспалова в м. Сімферополі.

Суддя Ловягіна Ю.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Сущенко, за дов. від 08.02.2008 р. № 1/8/02 у справі, Латухін, керівник.

Від відповідача – Черняк, за дов. від 05.11.2007 р., Лаврінський, за дов. від 01.11.2007 р. № 01-353-12.

Суть спору: позивач – Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радуга» - звернувся до господарського суду АР Крим до відповідача – «Будинок художника» Спілки художників Криму з позовом про визнання незаконними договору оренди нежитлових приміщень будинку № 35/13 по вул. Беспалова в м. Сімферополі, скасування всіх договорів оренди нежитлових приміщень будинку № 35/13 по вул. Беспалова в м. Сімферополі та просить заборонити відповідачу укладати договори оренди нежитлових приміщень будинку № 35/13 по вул. Беспалова в м. Сімферополі

У судовому засіданні, яке відбулося 20.02.2008 р., позивач змінив свої вимоги, виклавши пункти 2 та 5 в новій редакції, а саме: просить визнати недійсним договір оренди цокольного поверху будинку № 35/13 по вул. Беспалова в м. Сімферополі та зобов’язати відповідача усунути перешкоди в користуванні приміщеннями цокольного поверху. В решті вимоги залишені без змін.

Крім того, позивач уточнив найменування відповідача, просить вважати відповідачем - Підприємство об’єднання громадян (релігійної організації, профспілки) «Будинок художника» Кримської організації національної спілки художників України.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі ст. 19 Закону України «Про об’єднання співвласників багатоквартирного будинку» та п. 4.1. Статуту всі приміщення будинку, в тому числі допоміжні, є спільним майном членів об’єднання «Радуга» і всі питання оренди допоміжних приміщень, в яких знаходяться технічні приміщення для обслуговування будинку, знаходяться у віданні правління об’єднання співвласників. При цьому відповідач, порушуючи права позивача, передбачені ст. 10, 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», передав в оренду допоміжні приміщення під бар, магазин та під парикмахерську. Також позивач посилається на те, що відповідачі порушують ст. 30 Закону України «Про власність», яка регулює здійснення права колективної власності.

Крім того, позивач посилається на те, що не може самостійно представити всі договори оренди, які були укладені відповідачем з орендаторами, а тому просить суд на підставі ст. 38 ГПК України, сприяти виявленню всіх договорів оренди, витребувати їх у відповідача та визнати їх всі недійсними.

Оскільки у відповідача відбулася реорганізація, ухвалою від 20.02.2008 р., на підставі ст. 25 ГПК України суд замінив відповідача – «Будинок художників» спілки художників Криму на його правонаступника Підприємство об’єднання громадян (релігійної організації, профспілки) «Будинок художника» Кримської організації національної спілки художників України.

Відповідач у відзиві від 18.01.2008 р. проти позову заперечує з підстав, що згідно із свідоцтвом про право власності П-688 від 27.06.2003 р. Національній спілці художників України належить право власності на приміщення в будинку по вул. Беспалова, № 35/13 в кількості 825,8 кв.м. З вкладених підстав, вважає, що має право укладати договори оренди, оскільки діє по довіреності власника, самостійно розпоряджається приміщеннями, які є творчими майстернями.

Розгляд справи фіксувався технічними засобами відповідно до ст. 4 – 4, 81 – 1 Господарського процесуального кодексу України. В судовому засіданні оголошувалася перерва відповідно до ст. 77 ГПК України.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, господарський суд розглядає справу по наявним в ній матеріалам. Інших доказів сторонами не представлено.

Розглянув матеріали справи, заслухав доводи представників сторін, суд –

в с т а н о в и в:

На підставі Закону України «Про об’єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі – Закону) була утворена організація Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радуга», що підтверджується Статутом підприємства (а.с. 11 – 15), довідкою № 09/2-6-19/3214 (а.с. 10) і є юридичною особою.

На підставі п. 1.2., 1.3. Власники квартир, житлових та нежитлових приміщень зобов’язані виконувати вимоги Закону та Статуту. Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку утворено виключно для обслуговування, ремонту та реконструкції житлового будинку та утримання прибудинкової території за рахунок членів Об’єднання за рахунок доходів від господарської діяльності, отриманих та використаних Об’єднанням відповідно до мети його діяльності. Пунктами 3.1. та 3.4. Статуту, зокрема передбачено, що співвласники квартир, часток квартир та нежитлових приміщень будинку є співвласниками на праві спільній сумісній власності, допоміжних приміщень будинку, його конструктивних елементів та технічного оснащення. Об’єкти, які знаходяться в спільній сумісній власності членів об’єднання, передають їм в управління правлінню Об’єднання.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про об’єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Неподільне майно не підлягає відчуженню. Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку.

З вказаних підстав, позивач вважає, що він є співвласником спірного приміщення і просить визнати недійсними всі договори оренди, які були укладені відповідачем.

Проте заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з позову, позивач не вказує які саме договори оренди він просить визнати недійсними та не вказує інших відповідачів, з якими були укладені спірні договори оренди.

На підставі ст. 1, 21 ГПК України організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Сторонами в судовому процесі є позивачі та відповідачі. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідачем по справі позивач визначив лише Підприємство об’єднання громадян (релігійної організації, профспілки) «Будинок художника» Кримської організації національної спілки художників України, проте спір про визнання договору недійсним розглядається з участю двох відповідачів, орендодавця та орендаря.

Слід зазначити, що згідно з вказаними нормами, лише позивач може визначити особу, яка порушує його право чи інтереси, лише позивач може пред’явити вимоги до конкретної особи, вказавши його в статусі відповідача.

На підставі ст. 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача або встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем. Однак, такі заходи застосовуються судом у разі, коли відповідач був визначений позивачем помилково, при цьому неналежний відповідач вибуває. В разі, коли позивач взагалі не визначив відповідача, у господарського суду відсутні повноваження щодо визначення та залучення до участі у справі додаткового, нового відповідача.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Яким вимогам можуть суперечити договори оренди позивачем взагалі не вказано, правової підстави заявлених вимог не визначено. Крім того, позивач посилається на ст. 30 Закону України «Про власність», який втратив чинність на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України» від 27 квітня 2007 року № 997-V.

Що стосується вимог позивача про зобов’язання відповідача усунути перешкоди в користуванні приміщеннями цокольного поверху, то вони не підлягають розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет спору, збільшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову або зменшити розмір своїх вимог. Однак змінивши свої вимоги позивач фактично заявив додаткові позовні вимоги, оскільки про них не йшлося в позовній заяві, і такі вимоги не можуть бути розглянуті в рамках даної справи, а лише в окремому провадженні. В судовому процесі позивач також підтвердив, що їм заявлені додаткові вимоги.

З приведених обставин, суд вважає, що з підстав, заявлених позивачем, позов задоволенню не підлягає.

Держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 20 лютого 2008 р. були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Відповідно до ст. 84 ГПК України рішення оформлено та підписано 27 лютого 2008 р.

Керуючись ст. 49, 82 – 84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ловягіна Ю.Ю.