ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 січня 2008 р.

№ Б15/61-07

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого  -                                       Полякова
Б.М.

Суддів -
Ткаченко Н.Г.

Катеринчук Л.Й.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві касаційну скаргу ТОВ "Поліскло"

на ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від
14.06.2007 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 19.09.2007 р. по справі № Б15/61-07 за заявою суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи -ОСОБА_1. до приватного підприємства
"Завод "Вірто" про визнання банкрутом, -

В
С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від
17.04.2007 р. було порушено провадження по справі № Б15/61-07 про
банкрутство приватного підприємства "Завод "Вірто", відповідно
до ст.52 Закону України "Про відновлення платоспроможності  боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2007
р.    по справі  № Б15/61-07 визнано боржника -  ПП "Завод "Вірту"  банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру
строком на один рік, ліквідатором боржника призначено ініціюючого кредитора -СПД          ОСОБА_1.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 14 червня
2007 р. /суддя Петренко Н.Е./
затверджено  звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс банкрута, боржника - ПП "завод "Вірту"  ліквідовано,
провадження по справі  № Б15/61-07
припинено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 19 вересня 2007 р. по справі № Б15/61-07
/колегія суддів у складі :
Джихур О.В., Виноградник О.М., Білецька Л.М./ ухвала господарського суду
Дніпропетровської області від 14.06.2007 р. залишена без змін, а апеляційна
скарга ТОВ "Поліскло" без задоволення.

В касаційній скарзі  кредитор -Товариство з обмеженою
відповідальністю "Поліскло"
просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області
від 14.06.2007 р. та  постанову  Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 19.09.2007 р.,
посилаючись на те, що вони постановлені з порушенням норм  матеріального та процесуального права, справу
направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Представники сторін в судове
засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним
чином.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко
Н.Г.,   перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що
касаційна скарга  підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Ліквідатор боржника СПД ОСОБА_1.  08.06.2007 р. подала  до суду першої інстанції звіт та
ліквідаційний баланс банкрута, який свідчить про незадоволення грошових
вимог   кредиторів  у справі за відсутністю  будь-якого майна у банкрута, у ліквідаційному
балансі боржника відображені лише пасиви боржника.

Ухвала суду першої інстанції
мотивована тим, що ліквідатором боржника СПД ОСОБА_1, проведено у встановленому
Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом" порядку ліквідаційну процедуру банкрута, складено   ліквідаційний  баланс підприємства  та звіт, які свідчать про  те, що на час завершення ліквідаційної
процедури, майно і грошові кошти у банкрута відсутні, а тому задоволення вимог
кредиторів є неможливим, відповідно до п.6 ст.31 Закону України  “Про відновлення платоспроможності боржника
або визнання його банкрутом”  вимоги, не
задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними, а отже, провадження
по справі підлягає припиненню.

Але з такими висновками суду першої та
апеляційної інстанції  погодитись не  можна.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Відповідно до чинного законодавства
рішення суду  є законним
тоді,  коли суд, виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності -на підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржувана ухвала суду першої
інстанції та апеляційна постанова
зазначеним вище вимогам не відповідають.

Згідно зі ст.41 ГПК України
господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

Як вбачається із матеріалів
справи,  ліквідатором боржника                СПД ОСОБА_1, незадоволені
вимоги всіх  кредиторів по справі в сумі
567043,59 грн.,  у зв'язку із відсутністю  активів
у банкрута.

Затверджуючи звіт ліквідатора ПП
“Завод Вірто” СПД ОСОБА_1., ліквідаційний баланс  та припиняючи провадження по справі, судом
першої інстанції не було належним чином
досліджено звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс  боржника, не було з'ясовано чи вчинив
ліквідатор боржника всі необхідні заходи
по пошуку  майна, яке належить
банкруту, що підлягає включенню до ліквідаційної маси та чи повідомив належним
чином ліквідатор боржника всіх відомих йому кредиторів про  визнання ПП “Завод Вірто”  банкрутом.

Відповідно до ст. 25  Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор з дня
свого призначення  здійснює  інвентаризацію та оцінку майна банкрута,
вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута,
подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника, тощо.

Відповідно до ст. 40 Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" підставою для припинення провадження у справі є затвердження
звіту ліквідатора в порядку, передбаченому ст. 32 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.32 Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" якщо за результатами ліквідаційного балансу після задоволення
вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про
ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Отже, господарські суди попередніх
інстанцій, в порушення  вимог
закону,  постановили  судове рішення по справі без всебічного,
повного і об'єктивного розгляду  всіх
обставин справи та доказів, які мають суттєве значення для правильного
вирішення спору.

Крім того, постанова господарського
суду апеляційної інстанції мотивована тим, що
для визнання боржника відсутнім, відповідно до вимог ст.52 Закону
України  “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”,   достатньо однієї із ознак: фактичного
припинення підприємницької діяльності або відсутності органу управління
юридичної особи -боржника за місцем знаходження;

- згідно довідки ЄДРПОУ місце
знаходження боржника є м.Дніпропетровськ, вул. Терпигорева, 1-Б, але за
повідомленням орендодавця ПП “Порционн”,
ПП “Завод Вірто” розірвав з ним договір оренди будинку № 1-Б по вул. Терпигорєва
у м. Дніпропетровськ і за вказаною адресою
підприємство більше не знаходиться (а.с. 15), крім того, про відсутність
боржника за юридичною адресою також свідчить неотримання боржником поштової
кореспонденції;

- вимоги ініціюючого кредитора в
розмірі 10 800 грн., належним чином підтверджені, а отже, доводи викладені
ініціюючим кредитором в заяві про порушення відносно боржника  підтверджені матеріалами справи, у зв'язку з
чим у господарського суду були правові підстави щодо порушення провадження по
справі про банкрутство ПП “Завод Вірто” за ознаками           ст. 52 Закону України  “Про відновлення платоспроможності боржника
або визнання його банкрутом”.

Відповідно до ст.52 Законом України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом",  якщо громадянин-підприємець
- боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її
місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів
державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій,
документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що
свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про
порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана
кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання
зобов'язань.

Поскільки процедура банкрутства
відсутнього боржника є спрощеною,  в  даній процедурі банкрутства відсутня
процедура розпорядження майном боржника,
то право на оскарження постанови про визнання боржника банкрутом в
порядку ст.52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника
або  визнання його банкрутом” належить
лише боржнику,  ліквідатору та
ініціюючому кредитору, оскільки інших учасників справи на  час прийняття такої постанови ще немає.

Відповідно до вимог ст.52 Закону
України “Про відновлення платоспроможності боржника або  визнання його банкрутом” інші визнані
кредитори по справі про банкрутство, мають право оскаржувати ухвалу про
затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу боржника.

В касаційній скарзі на ухвалу
господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2007 р., якою був
затверджений звіт ліквідатора та припинено провадження по справі ПП "Завод
"Вірто" кредитор -ТОВ "Поліскло" посилається на те, що
боржник -  не припинив свою підприємницьку
діяльність, а отже підстав для здійснення провадження відповідно до ст.52
Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або  визнання його банкрутом”, як відсутнього
боржника не має.

Постанова господарського суду
Дніпропетровської області від 26.04.2007 р., якою ПП "Завод
"Вірту"   визнано банкрутом
мотивована лише тим, що за даними кредитора, боржник відсутній за своїм місцем
знаходженням.

Господарськими судами попередній
інстанцій не було перевірено, чи надав ініціюючий кредитор суду докази вжиття
заходів по отриманню зазначеної в заяві заборгованості в установленому порядку,
доказів неможливості встановити місцезнаходження  керівних органів боржника, довідки
реєструючого органу  про відсутність  боржника за його місцезнаходженням,
документів органу зв'язку про неможливість вручення кореспонденції боржнику, за
його юридичною чи поштовою (фактичною) адресою.

Згідно зі ст.17 Закону України “Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”, який набув
чинності  з 01.07.2004 р., в Єдиному
державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу,
а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3
ст.18 зазначеного Закону , якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру були внесені до реєстру, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін, якщо відомості, які підлягають внесенню  до Єдиного державного реєстру , не були до
нього внесені , вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Даним Законом також визначено
порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність
юридичної особи за її  місцезнаходженням.

Виходячи з вимог ч.2 ст.34 ГПК
України обставини справи, які відповідно до законодавства  повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається із матеріалів справи,
при прийнятті постанови про визнання відсутнього боржника банкрутом  господарські суди  попередніх інстанцій, не надали належної
оцінки та не  з'ясували  факту наявності чи відсутності  в Єдиному державному реєстрі запису про
відсутність юридичної особи боржника за її місцезнаходженням, відповідно до
вимог Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців”.

Таким чином,  господарський
суд  Дніпропетровської області та
Дніпропетровський апеляційний господарський суд належним чином  не
з'ясували  дійсні обставини
справи,  не дали  належної оцінки  всім
зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін та законодавчо
не обґрунтували свої висновки.

За таких обставин, ухвалу
господарського суду Дніпропетровської області від     14.06.2007 р. та постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 р., не можна
визнати як такі, що відповідають
фактичним обставинам справи і вимогам закону і вони підлягають
скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції на стадію ліквідаційної процедури.

При новому розгляді справи суду слід врахувати
вище викладене, більш повно та  всебічно
перевірити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі
доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та
вимог закону постановити законне та обґрунтоване  рішення.

На підставі викладеного та керуючись  ст.52 Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом",  ст. ст.1115,
1117 - 11113    Господарського процесуального кодексу України,
Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н
О В И В:

Касаційну скаргу ТОВ "Поліскло"
задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської
області від     14.06.2007 р. та
постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 р.
по справі № Б15/61-07 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції на стадію ліквідаційної процедури.

Головуючий -
Поляков Б.М.

Судді -
Ткаченко
Н.Г.

Катеринчук Л.Й.