ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

22.01.08                                                                                           Справа№ 3/356А

Суддя Н.Березяк при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

за позовом: ДП Міністерства оборони України „Львівський завод збірних конструкцій”, м. Львів

До відповідача: ДПІ у Залізничному районі м. Львова

Про скасування податкових повідомлень - рішень

За участю представників:

від позивача: Долінська О., Курницька І.І., Баяк Г.Б. - представники

від відповідача: Карпин Я., Дриганюк С. - представники

Представникам сторін роз’яснено права та обов‘язки , передбачені ст.ст.49,51 КАС України.

Суть спору: ДП Міністерства оборони України „Львівський завод збірних конструкцій” звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова про скасування податкових повідомлень-рішень № /0/717 від 16 січня 2007 року, №/0/18207 від 14 червня 2007 року.

22.01.2008 року ДП Міністерства оборони України „Львівський завод збірних конструкцій” подало уточнення позовних вимог в якому просить замість зазначених вище податкових повідомлень-рішень скасувати податкові повідомлення-рішення №/3/25488 від 20.08.2007 року на суму 59165,00 грн. та № /3/25489 від 20.08.2007 року на суму 985,00 грн.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Відповідач позов заперечив з підстав і мотивів, викладених в своїх поясненнях, просив позов залишити без задоволення.

В судовому засіданні оголошувались перерва до 22.01.2008 року.

22.01.2008 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності , встановив наступне:

Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м.Львова проводилась планова виїзна перевірка ДП Міністерства оборони України „Львівський завод збірних конструкцій” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2004 року по 30.06.2006 року. За результатами перевірки 26.12.2006 р складено Акт № 923/23-0/08006864, на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення:

-          №/3/25488 від 20.08.2007 р., яким визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток в сумі 59165,00 грн. (основний платіж - 40100,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 19065,00 грн.);

- №/3/25489 від 20.08.2007 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток в сумі 985,00 грн. (штрафна (фінансова) санкція - 985,00 грн.).

ДП Міністерства оборони України „Львівський завод збірних конструкцій” не погоджується із зазначеним вище податковими повідомленнями-рішеннями, що стало підставою їх оскарження в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення .

При прийнятті постанови, суд виходив з наступного :

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення №/3/25488 від 20.08.2007 р. та №/3/25489 від 20.08.2007 року прийняті відповідачем на підставі акту перевірки № № 923/23-0/08006864 від 26.12.2006 року, в якому зафіксовано порушення позивачем :

-           п.4.1.6 п.4.1 ст.4,п.5.1, пп..5.2.1 п5.2,пп..5.3.9 п.5.3, 5.9 ст. 5, пп.. 12.3 ст. 12 Закону України " Про оподаткування прибутку підприємств " від 22.05.1997р. за № 283/97-ВР (із внесеними змінами та доповненнями), а саме - підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 40100,0 грн.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на ту обставину, що, як зазначено в акті перевірки: „згідно даних бухгалтерського обліку станом на 30.06.2006 року ДП МОУ „Львівський завод збірних конструкцій” має кредиторську заборгованість перед ТзОВ „Торгово-фінансова компанія” в сумі 17556,03 грн., перед ПВКП „УкрМеталЦентр” –1378,12 грн., перед ТзОВ „Інжкомплект” – 276,29 грн., перед ПП „Укртехнопроект” –471,83 грн.

Крім того, відповідач зазначає про те, що у 2001 році ДП МОУ „Львівський завод збірних конструкцій” був виданий вексель на суму 3116,0 грн., який постачальником не пред’явлений до погашення. Податкова інспекція вважає, що оскільки вексель, строк пред’явлення якого минув, не пред’явлений до виконання , то ДП МОУ „Львівський завод збірних конструкцій” зобов’язане вартість векселя віднести до складу валових витрат.

Згідно даних автоматизованої інформаційної системи обласного рівня (АІС ОР) ДПА у Львівській області відповідачем встановлено, що 29.08.2005 року господарським судом було визнано банкрутом та скасовано державну реєстрацію ТзОВ „Торгово-фінансова компанія”.

Вказана заборгованість позивачем станом на день складання Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м.Львова акту перевірки № 922/23-0/08006864 від 26.12.2006 р. не сплачена. Як зазначено в акті перевірки, зазначена кредиторська заборгованість визнана податковою інспекцією безнадійною, як така, за якою минув строк позовної давності, внаслідок чого, на думку відповідача, підприємством занижено валовий дохід на загальну суму 19682,27 грн. та на 3116,00 грн. по непогашеному векселю. З огляду на викладене, податковою інспекцією зроблено висновок про порушення позивачем п.п.4.1.6 п.4.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 22798,27 грн.

Такі доводи податкової необґрунтовані і не заслуговують на увагу суду .

Відповідно до пункту 1.25 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в редакції Закону, що діяла на момент прийняття спірного рішення, безнадійна заборгованість - заборгованість, яка відповідає будь-якій з ознак, зазначених у переліку, наведеному у цьому пункті, зокрема - це заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності.

На підставі зазначених вище даних відповідач дійшов висновку про те, що до даних кредиторів, а також кредиторської заборгованості позивача може бути застосовано п.1.25 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" щодо безнадійної заборгованості.           Доводи відповідача необґрунтовані і не заслуговують на увагу суду.

Згідно п.1.25 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" безнадійна заборгованість - заборгованість, яка відповідає будь-якій з наведених нижче ознак:

-          заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності;

-          прострочена заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, направлені на примусове стягнення майна позичальника, не призвели до повного погашення заборгованості;

-           заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна: фізичної особи, на яке в відповідно до закону може бути спрямовано стягнення; фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності або юридичної особи, оголошених банкрутами у порядку, встановленому законом, або при їх ліквідації (зняття з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності);

-           заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних від продажу на відкритих аукціонах (публічних торгах) майна позичальника, переданого у заставу як забезпечення зазначеної заборгованості, за умови, що інші юридичні дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника не призвели до повного покриття заборгованості;

-          заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажору), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

-          прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також визнаних у судовому порядку безвісно відсутніми, померлими або недієздатними, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач посилається на заниження валового доходу в порушення позивачем п.п. 4.1.6 п.4.1 ст.4 та п.п.12.3.1 п.12.3 ст.12 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Відповідно до п.п.12.3.1 п.12.3 ст.12 зазначеного Закону - „ сума заборгованості відноситься на валові витрати кредитора у разі, якщо строк позовної давності за відповідним договором з дебітором минув до моменту набрання чинності цим Законом. У цьому ж періоді дебітор збільшує свої валові доходи на таку саму суму. Заборгованість, за якою кредитор не звертається до суду щодо її примусового стягнення до закінчення строків позовної давності, не включається до складу валових витрат кредитора згідно з підпунктом 12.1.1 пункту 12.1 цієї статті та не може бути відшкодованою за рахунок його страхових резервів.”

Як вбачається з матеріалів справи, описана в акті перевірки заборгованість ДП МОУ „Львівський завод збірних конструкцій” є не кредиторською, а дебіторською. Крім того, слід звернути увагу, що описана в акті перевірки (а.с.37-38) заборгованість виникла у 2003 році і строк позовної давності по ній минув лише у 2006 році, тобто після набрання чинності зазначеним вище Законом, що свідчить про неправильне трактування та застосування відповідачем положень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваних рішень.

Що стосується посилання відповідача на кредиторську заборгованість по виданому позивачем векселі, то слід зазначити наступне:

Відповідно до статті 70 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, від 07.06.30 (дата приєднання України 06.07.99), позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Статтею 77 зазначеної Конвенції передбачено, що до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Виходячи зі змісту вказаних норм Конвенції, початок перебігу строку позовної давності для зобов'язань за простим векселем починається від дати настання строку платежу, зазначеному у векселі.

Як вбачається з акту перевірки (а.с.38), датою погашення простого векселя, виданого позивачем є його пред’явлення до оплати. Таким чином, оскільки зазначений вексель не був пред’явлений до оплати, строк погашення простого векселя не настав, а отже кредиторська заборгованість позивача не є такою, за якою минув строк позовної давності, а відтак не підлягає включенню до складу валових доходів як безнадійна.

Крім того, згідно пункту 4.5 статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість" (у відповідній редакції) у разі, коли після продажу товарів (робіт, послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації за продаж товарів (робіт, послуг), включаючи перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари продавцю, а також у зв'язку з визнанням боргу покупця безнадійним у порядку, визначеному законодавством України, податок, нарахований у зв'язку з таким продажем, перераховується відповідно до змін бази оподаткування. При цьому продавець зменшує суму податкового зобов'язання на суму надмірно нарахованого податку, а покупець відповідно збільшує суму податкового зобов'язання на таку ж суму в період, протягом якого була зменшена сума компенсацій продавцю. У зворотному порядку відбувається перегляд сум податкових зобов'язань при збільшенні суми компенсації продавцю. Правила, визначені цим пунктом, застосовуються також при збільшенні суми валових витрат або валового доходу платника цього податку внаслідок проведення процедур врегулювання сумнівної або безнадійної заборгованості відповідно до положень статті 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" чи визнання боргу покупця безнадійним з інших причин, визначених законом.

Є неправомірним донарахування податковою інспекцією по зазначених вище обставинах ДП МОУ „Львівський завод збірних конструкцій” податку на прибуток, оскільки дебіторська заборгованість позивача не може вважатись безнадійною, в зв'язку з невідтворенням продавцями товарів послуг відповідної суми ПДВ у складі податкових зобов'язань податкової декларації у спірному періоді, як того вимагає пункт 4.5 статті 4 названого Закону.

Що стосується доводів відповідача про безпідставне включення позивачем до складу валових витрат сум без наявності первинних документів та відображення їх у бухгалтерському обліку, то вони необґрунтовані і спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, як зазначено в акті перевірки (а.с.43-44) витрати на придбання товарів (робіт,послуг) згідно даних декларації позивача складають 2147, 4 тис.грн., а згідно даних податкового обліку ( документів представлених до перевірки ТзОВ „Магнат ПЕТ”) складають 2126,8 тис.грн., в зв’язку з чим, на думку податкової інспекції, виникло відхилення на 20,6 тис.грн.

Однак, слід звернути увагу на ту обставину, що при заповненні таблиці (а.с.43) та при описаних в акті перевірки даних бухгалтерського та податкового обліку, Головної книги за 2004 рік (а.с.44) перевіряючи внесено дані іншого платника податків, а саме ТзОВ „Магнат ПЕТ” , а не ДП МОУ „Львівський завод збірних конструкцій”, перевірка якого здійснювалася. Зазначене підтверджується як самим актом перевірки (а.с.43) так і даними Головної книги за 2004 рік , які не відповідають даним, зазначеним ревізорами в акті перевірки.

Висновки податкової інспекції щодо розходження в сумі 20,0 тис. грн., які виникли в результаті безпідставного включення до р.04.1 Декларації з податку на прибуток підприємства за ІУ квартал 2004 року витрат на придбання товарів (робіт, послуг) без наявності первинних документів та відображення їх в бухгалтерському обліку, викладені в акті перевірки, ґрунтуються виключно на суб’єктивних припущеннях перевіряючи, не підтверджуються жодними доказами та суперечать первинним документам, даним бухгалтерського обліку, Головній книзі за 2004 рік, які подані на огляд суду та були представлені позивачем для перевірки. В акті перевірки відображені необґрунтовані дані, а також суб’єктивні припущення перевіряючих, які не мають підтверджених доказів, що є порушенням п.2.3.4. «Порядку оформлення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства”, зареєстрованого в Мін’юсті 25.08.2005р за №925/11205, ст. 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»та ст.19 Конституції України.

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення зазначеної норми відповідач не надав суду належних і допустимих доказів правомірності прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що є підставою для задоволення позовних вимог.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.7-9, 14, 17, 69-71, 79, 86,158-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2.Скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м.Львова №/3/25488 від 20.08.2007 року.

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м.Львова №/3/25489 від 20.08.2007 року.

4. Судові витрати покласти на Позивача.

5. Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України 28.01.2008р.

Суддя                                                                                                     Березяк Н.Є.