ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.08                                                                                           Справа№ 28/19 А

За позовом: Державного територіально-галузевого об”єднання „Львівська залізниця”, м. Львів

до відповідача: Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області, м. Ужгород Закарпатської області

про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області від 14.11.2007 року №/0, від 20.12.2007 року №/1, від 20.12.2007 року №/1, від 22.01.2008 року №/2 та від 22.01.2008 року №/2

Суддя Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м.Львів, вул.Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Від позивача: Завалишин Ю.О. –юрисконсульт

Від відповідача: Попельський С.М. –державний податковий інспектор

Позов заявлено Державним територіально-галузевим об”єднанням „Львівська залізниця” до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області від 14.11.2007 року №/0, від 20.12.2007 року №/1 та від 20.12.2007 року №/1.

Доповненням до позовної заяви від 21.02.2008 року №НПЕ-10/33 (вх.№4213 від 21.02.2008 року) позивач доповнив позовні вимоги, за результатами чого просить визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області від 14.11.2007 року №/0, від 20.12.2007 року №/1, від 20.12.2007 року №/1, від 22.01.2008 року №/2 та від 22.01.2008 року №/2.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в по зовній заяві та письмовому доповненні до позовної заяви, позивач просить суд визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області від 14.11.2007 року №/0, від 20.12.2007 року №/1, від 20.12.2007 року №/1, від 22.01.2008 року №/2 та від 22.01.2008 року №/2.

Відповідач у поданому суду письмовому запереченні, а його представник в судовому засіданні проти позову заперечив, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідач вважає, що надбавки за роз’їзний характер робіт працівників повинні були бути оподатковані податком з доходів фізичних осіб, а тому платнику правомірно донараховано суми податку спірними податковими повідомленнями-рішеннями та застосовано штрафні (фінансові) санкції в порядку п.п. 17.1.9 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державним цільовими фондами».

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (акт перевірки, довідки, податкові повідомлення-рішення, рішення, положення, лист, відомості, постанову та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Постанову в повному обсязі складено 14.03.2008 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області проведено виїзну позапланову перевірку Відокремленого підрозділу „Ужгородська дирекція залізничних перевезень” (без права юридичної особи) Державного територіально-галузевого об”єднання „Львівська залізниця” з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2006 р. по 30.06.2007 р. Перевіркою встановлено порушення п.1.15 ст.1, п.п 4.2.1 п. 4.2 ст.4, п.п г) 4.2.9 п. 4.2 ст.4, п. 7.1 ст.7 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 року №889-ІУ (із змінами і доповненнями).

За результатами перевірки було складено Акт №2668/23-1/10/25449675 від 05.11.2007 року, та ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області прийнято податкове повідомлення –рішення від 14.11.2007 року №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі 4837,08 грн (з яких основний платіж –1612,36 грн, штрафні (фінансові) санкції 3224,72 грн).

За результатами адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, рішенням ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області від 20.12.2007 року №36021/10/250 збільшено на 6,89 грн. суму податкового зобов”язання по податку з доходів фізичних осіб та на 13,78 грн. суму штрафної санкції, за результатами чого ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області винесено податкові повідомлення-рішення від 20.12.2007 року №/1, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі 4837,08 грн (з яких основний платіж –1612,36 грн, штрафні (фінансові) санкції 3224,72 грн) та від 20.12.2007 року №/1, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі 20,67 грн (з яких основний платіж –6,89 грн, штрафні (фінансові) санкції 13,78 грн).

Рішенням про результати розгляду скарги ДПА у Закарпатській області від 22.01.2008 року №158/10/25-055 податкові повідомлення –рішення ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області від 14.11.2007 року №/0, від 20.12.2007 року №/1, від 20.12.2007 року №/1 залишені без змін, за результатами чого ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області винесені нові податкові повідомлення-рішення від 22.01.2008 року №/2 та від 22.01.2008 року №/2 на суми, ідентичні до попередніх податкових повідомлень-рішень за номером „1” від 20.12.2007 року.

При прийнятті постанови суду виходив з наступного.

Відповідно до п. 19.2 а ст. 19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Відповідно до абзацу 3 п. 1.1. ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»під терміном заробітна плата розуміються також інші заохочувальні та компенсаційні виплати або інші виплати та винагороди, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму.

Частиною 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці»передбачено, що до інших заохочувальних та компенсаційних виплат відносяться виплати у формі винагороди за наслідком роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсації та інші грошові та матеріальні виплати, які не передбачені актами діючого законодавства, або які здійснюються поза установленими вказаними актами норми.

Пунктом 1.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики від 13.01.2004 року № 5, визначено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати (п. 2.1. розділу 2 Інструкції); фонду додаткової заробітної плати (п. 2. 2. розділ 2 Інструкції); інших заохочувальних та компенсаційних виплат (п. 2. 3. розділ 2 Інструкції).

Пунктом 3.16. розділу 3 Інструкції зі статистики заробітної плати визначено, що до фонду оплати праці не належать надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер у розмірах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 490 від 31.03.1999 року «Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджуваних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний характер)» встановлено, що надбавки до тарифних ставок і посадових окладів працівників, робота яких має роз'їзний характер встановлюється у розмірах, передбачених колективним договором або за погодженням із замовником і не можуть перевищувати граничні норми витрат, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999 року «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном».

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 490 від 31.03.1999 року передбачено, що витрати на проїзд до місця проживання і назад, а також на найом житлового приміщення зазначеним працівникам відшкодовуються в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999 року «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном».

Норми відшкодування витрат для відряджень установлені постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999 року «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном»лише у вигляді добових. Отже, надбавки за роз'їзний характер роботи фактично замінюють відшкодування на добові витрати.

Згідно із загальними положеннями Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордоном, затвердженої наказом Міністерства фінансів № 59 від 13.03.1998 року, окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (видатки на харчування інших особистих потреб фізичної особи), норми яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999 року «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном», а витрати на проїзд та проживання відшкодовуються лише за наявності підтверджуючих документів, що передбачено і в Постанові Кабінету Міністрів України № 490 від 31.03.1999 року.

Таким чином, якщо робота працівника носить роз'їзний характер, його поїздки не вважаються відрядженням з їх відповідним оформленням. При цьому, виплата відповідних надбавок прирівнюється за своєю сутністю до виплати добових відрядженому і відповідно до п. п. 4.3.2. п. 4.З. ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»не відноситься до складу доходів фізичних осіб, які підлягають оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Відповідно до п.п. 4.3.2 п. 4.3 ст. 4 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включається сума коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, з урахуванням норм пункту 9.10 статті 9 цього Закону.

Таким чином, виплати за роз’їзний характер роботи за своїм характером та призначенням аналогічні до добових витрат при відрядженні. В свою чергу, добові витрати не є об’єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб, а тому і виплати за роз’їзний характер роботи не можуть оподатковуватися податком з доходів фізичних осіб, оскільки такі виплати є компенсацією за роз’їзний характер роботи, а не доходом працівника.

Слід зауважити, що процедура виплати такої компенсації на залізничному транспорті врегульована „Положенням про порядок і умови відшкодування витрат працівникам залізничного транспорту, робота яких постійно проходить в дорозі або має роз’їзний характер, а також при службових поїздках в межах обслуговуваних дільниць, в тому числі при роз’їздах за межі України”, затвердженим Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України “Укрзалізниця” від 10.06.2002 р. № 285-Ц, згідно якого працівникам робота яких постійно проходить в дорозі або має роз’їзний характер, а також при службових поїздках в межах обслуговуваних дільниць виплачується надбавка в розмірі 50% добових, встановлених при відрядженнях в межах України за кожну добу знаходження в роз’їздах. При цьому час, проведений працівниками в поїздці, включаючи працівників, які обслуговують приміські поїзди, та роз”їздах, який складає 12 і більше годин, але не менше цілої доби, враховується як одна доба.

Відповідно до п.8 цього Положення підставами для виплати надбавки являються відомість обліку роз”їздів (ф.ФРУ-12), маршрутні листки, план-графіки, журнали обліку тощо, тобто ті документи, які підтверджують виїзди і їх тривалість, причому форми документів, які підтверджують виїзд і його тривалість, визначаються керівником підприємства чи відокремленого підрозділу.

Слід зауважити, що виплати за роз”їзний характер роботи проводяться лише на підставі документів, що підтверджують факт роз”їзної роботи, зокрема, відомостей (ф.ФРУ-12).

Необхідно також відмітити, що у Листі ДПА України від 08.06.2004 року №4528/6/17-3116, вказано, що надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, що виплачуються у розмірах, передбачених колективними договорами або за погодженням із замовником, але не вище граничних норм витрат, понесених у зв'язку з відрядженням (зокрема, добових витрат), встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 663 "Про норми відшкодування витрат на відрядження у межах України та за кордон", Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98 р. № 59, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 31.03.98 р. № 218/2658, не є об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб з підстав, встановлених пп. 4.3.2 п. 4.3 ст. 4 Закону.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно донараховано податок з доходів фізичних осіб на виплати за роз”їзний характер роботи, а тому позовні вимоги про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області від 14.11.2007 року №/0, від 20.12.2007 року №/1, від 20.12.2007 року №/1, від 22.01.2008 року №/2 та від 22.01.2008 року №/2, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Судові витрати у вигляді 3 грн 40 коп судового збору присуджуються з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись п.3, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71,86,87,94,98,158,160,162,163,167 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задоволити повністю.

2.          Визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області від 14.11.2007 року №/0, від 20.12.2007 року №/1, від 20.12.2007 року №/1, від 22.01.2008 року №/2 та від 22.01.2008 року №/2.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного територіально-галузевого об”єднання „Львівська залізниця” (79000, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ідентифікаційний ) 3 грн 40 коп - судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя