ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.11.08 р.                     Справа № 37/170пд

Господарський суд Донецької області у складі судді Попкова Д.О., при секретарі Паліводі Ю,В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Селидівського виробничого управління по екології Регіонального виробничого об’єднання „Укрвуглеекологія”, м. Селидове, ідентифікаційний код 21971506

до відповідача: Державного підприємства „Регіональне виробниче об’єднання „Укрвуглеекологія”, м. Луганськ, ідентифікаційний код 0017096

про: визнання угоди недійсною,

із залученням у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача: Красноармійської об’єднаної державної податкової інспекції, м.Красноармійськ, ідентифікаційний код 22022924

за участю:

представника Позивача – Карпенко А.А.( за паспортом серії ВВ № 834479 виданим Селідівським МВ УМВС України в Донецькій області. (ліквідатор);

представника Відповідача – не з'явився;

представника Третьої особи – Удод М.І. (за довіреністю №22 від 30.10.2008р.)

Відповідно до вимог ст.4-4 ГПК України, п.7 ст. 129 Конституції України судовий розгляд відбувається з фіксацією технічними засобами аудиозапису.

Згідно із ст.77 ГПК України судове засідання відкладалось з 18.09.2008р. на 02.10.2008р., з 02.10.2008р. на 16.10.2008р., з 16.10.2008р. на 30.10.2008р., з 30.10.2008р. на 13.11.2008р., з 13.11.2008р. на 27.11.2008р.

СУТЬ СПРАВИ:

Селидівське виробниче управління по екології Регіонального виробничого об’єднання „Укрвуглеекологія”, м. Селидове в особі ліквідатора (далі – Позивач) звернулась до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства „Регіональне виробниче об’єднання „Укрвуглеекологія”, м. Луганськ (далі – Відповідач) про визнання угоди приймання-передачі майна у відповідності до акту звіряння розрахунків від 22.01.2003р. між Селидівським виробничим управлянням по екології регіонального об’єднання „Укрвуглеекологія” і Регіональним об’єднанням „Укрвуглеекологія”, м. Луганськ, а також накладними №№ 1,2 від 22.01.2003р. та актами (накладними) приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів №№ 1-9 недійсною.

В обґрунтуванні позовних вимог Позивач посилається на фактичне опосередкування вказаними документами відчуження його майна на користь Відповідача, вчиненого всупереч вимог законодавства без дотримання нотаріальної форми і погодження податкового органу, оскільки все майно перебувало у податковій заставі.

На підтвердження вказаних обставин Позивач надає правоустановчі документи, ухвали у справою про банкрутство №42/38Б від 11.12.2007р. та від 12.08.2007р., договір купівлі-продажу №11/03/1 від 3.01.96р., акт виконання договору №11/03/1, державного акту на право постійного користування землею І – ДН №004394 від 17.04.97р., Рішення Господарського суду Донецької області у справі №31/48пн від 19.05.08р., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.06.08р., акт звірки розрахунків від 22.01.03р., накладні №1, 2 від 22.01.03р., акти №№ 1 – 9 від 22.01.03р., касаційну скаргу №302 від 14.08.08р., листи №10894/10/04 від 28.08.08р. та №33 від 22.07.08р.

Нормативно свої вимоги Позивач обґрунтовує ст.ст.1, 2 Господарського процесуального кодексу України, п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.ст. 47, 48, 49, 60 Цивільного кодексу УРСР, пп. 8.6.1. п. 8.6. ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Заявою від 10.10.2008р. про уточнення позовних вимог Позивач (а.с.а.с.110,111 т.1) фактично змінив підстави позову – залишивши лише твердження про порушення спірною угодою приписів п.п. 8.6.1. п. 8.6. ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” щодо непогодження цього відчуження із податковим органом.

На вимогу суду та задля підтвердження своєї правової позиції Позивачем надані документи для залучення до матеріалів справи (а.с.а.с.48-76, 101-108, 112-118, 142-145 т. 1; 2-4, 30-32 т.2), а також пояснення від 10.10.2008р. з додатками (а.с.а.с.130-135 т.1)

Відповідач у поясненнях від 28.10.2008р. №297 (а.с.20 т.2) проти позову заперечив, посилаючись на відсутність порушень при придбані спірного майна, та надав документи для приєднання до матеріалів справи (а.с.а.с.78–93, 123-129 т.1; 9-11 т.2).

Ухвалою суду від 02.10.2008р. за клопотанням Позивача №43 від 19.09.2008р. (а.с. 47 т.1) до участі у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача залучено Красноармійську об’єднану державну податкову інспекцію (далі –Третя особа).

Третя особа надала пояснення № 22293/10/10-013 із додатками (а.с.а.с.38-40 т.2), якими повідомила про реєстрацію податкової застави всього майна Позивача та відсутність згоди на відчуження його майна.

Представники учасників справи у судових засіданнях підтримали свою позицію, викладену письмово.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а окремі ненадані учасниками справи документи, та відсутність представника Відповідача у світлі приписів ст.ст. 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України, не вливають на таку кваліфікацію.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду учасниками справи докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВСТАНОВИВ:

03.01.1996р. між ЗАТ „Красноармійське ОП „Укрбуд” (продавець) та Селидівським виробничим управлінням по екології Регіонального виробничого об’єднання „Укрвуглеекологія” був укладений договір купівлі-продажу (а.с.а.с.116,117 т.1) №11/03/1 від 03.01.1996р. (далі – договір), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець придбаває визначене рухоме та нерухоме майно в обмін на реалізацію дизельного пального у кількості 300т.

Додатковою угодою від 15.10.1996р. (а.с. 118 т.1) сторони дійшли згоди про здійснення покупцем розрахунку вугіллям на суму недоплати.

Як вбачається із акту виконання договору №11/03/1 від 13.02.1997р. (а.с.24 т.1) вказаний договір сторонами виконано: з боку продавця передано майна на суму 129963,52грн., з боку покупця здійснено постачання дизельного палива, вугілля та відступлення заборгованості на суму 101529,01грн.

17.04.1997р. Позивачем на підставі рішення виконавчого комітету Української міської ради (а.с.108 т.1) був отриманий державний акт (а.с.102 т.1) на право постійного користування землею І – ДН №004394 для розміщення будівель і споруд, вказаних в акті виконання договору №11/03/1 від 13.02.1997р., що вбачається з клопотання керівника Позивача (а.с.105 т.1).

11.06.2002р. ухвалою Господарського суду Донецької області (а.с. 134 т.1) в межах справи про банкрутство Позивача № 18/209Б було затверджено мирову угоду, у зв’язку із чим провадження у справі припинено.

В подальшому, 17.02.2005р. ухвалою Господарського суду Донецької області (а.с. 135 т.1) зазначену мирову угоду розірвано, проте у задоволені заяви про поновлення провадження у справі про банкрутство № 18/209Б відновлено.

Як вбачається із змісту листа Донецького обласного управління з питань банкрутства №01-22/1910 від 26.09.2008р. (а.с.103 т.1) у період з 11.06.2002р. по 17.02.2005р. за даними електронної бази проваджень у справах про банкрутство відносно Позивача не порушувалося.

22.01.2003р. між Позивачем та Відповідачем складений акт звіряння розрахунків (а.с.31 т.1) згідно з яким у рахунок погашення заборгованості Позивача перед Відповідачем останньому було передано майно, визначене у накладних та актах приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (а.с.а.с.32-41 т.1), що вказувалося в акті виконання договору №11/03/1 від 13.02.1997р.

Як вбачається із змісту витягу із державного реєстру застав рухомого майна (а.с.30 т.2) та листа Третьої особи № 10894/10/04 від 28.08.2008р. (а.с.43 т.1) станом на 22.01.2003р. майно Позивача перебувало у податковій заставі. При цьому, податковим органом не надавалося згоди на його відчуження Відповідачу, і належних у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів протилежного останнім до матеріалів справи не надано.

14.02.2008р. ЗАТ „Красноармійське ОП „Укрбуд” передав Позивачу інвентарні картки (а.с.а.с.52-71) відносно майна, визначеного в акті виконання договору №11/03/1 від 13.02.1997р., про що складено відповідний акт приймання-передачі (а.с. 51 т.1).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.08.2005р. (а.с.а.с.112-113 т.1) в межах справи про банкрутство Позивача № 42/38Б, порушеної за заявою Красноарміської ОДПІ (а.с.а.с.142-144 т.1), визнані конкурсні вимоги останньої у розмірі 585701,76грн. грошових зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), і окремо – 20951,21 грн. пені та штрафу.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.12.2007р. (а.с.а.с.18, 19 т.1) у справі №42/38Б ліквідатором Позивача призначено Карпенко А.А. та встановлено строк ліквідаційної процедури до 11.06.2008р.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 19.05.2008р. у справі № 31/48пн (а.с.а.с.27, 28 т.1) за Позивачем визнано право власності на майно, отримане від ЗАТ „Красноармійське ОП „Укрбуд” згідно із актом виконання договору №11/03/1 від 13.02.1997р.

09.06.2008р. було зареєстроване права власності Позивача на об’єкти нерухомості на підставі вказаного судового рішення (а.с. 29 т.1).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.08.2008р. (а.с.а.с. 20 т.1) у справі № 42/38Б ліквідаційну процедуру продовжено до 11.12.2008р.

Рішення Господарського суду Донецької області від 19.05.2008р. було оскаржене Державним підприємством „Регіональне виробниче об’єднання „Укрвуглеекологія” в касаційному порядку (а.с.42 т.1) з мотивів наявності акт звіряння розрахунків, накладних та актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 22.01.2003р., у зв’язку із чим ліквідатор Позивача Карпенко А.А. дізнався про їх існування.

За таких обставин, останній звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у поясненнях від 28.10.2008р. №297 (а.с.20 т.2)

Позиція Третьої особи стосовно розглядуваної справи викладена у поясненнях пояснення №22293/10/10-013 (а.с. 38 т.2). При цьому, у судовому засіданні 27.11.2008р. представник Третьої особи вказав на некоректність заявлених Позивачем вимог, оскільки фактично угода про відчуження майна на користь Відповідача місця не мала.

Суд розглядає позовні вимоги з урахуванням підстав, викладених у заяві від 10.10.2008р. про уточнення позовних вимог (а.с.а.с.110,111 т.1) та поясненнях від 10.10.2008р. (а.с.а.с.130, 131 т.1), оскільки згідно ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення у справі змінювати підстави позову.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача до Відповідача такими, що підлягають не підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

З огляду на зміст заявлених вимог, сутність розглядуваного спору полягає у захисті права власності на майно шляхом визнання недійсним угоди з її відчуження, вчиненого без погодження із податковим органом, попри перебування майна у податковій заставі, що призвело до порушення інтересів податкової інспекції як кредитора Позивача в межах справи про банкрутство останнього № 42/38Б.

Оскільки спірної угоди про відчуження у формі єдиного документу між сторонами не складалось, суд, враховуючи позицію касаційної інстанції, викладену в п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2007р.” від 18.03.2008р. № 01-8/164, кваліфікує наявні в матеріалах справи акт звіряння розрахунків та накладні і акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (а.с.а.с.31-41 т.1) як документи, що опосередковують таку угоду та підтверджують її наявність, у зв’язку із чим зауваження представника Третьої особи, оголошені у судовому засіданні 27.11.2008р. про фактичну відсутність спірної угоди, судом до уваги не приймаються як юридично неспроможні.

Як зазначено в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” від 28.04.1978р. № 3, вирішуючи спір про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсним і настання відповідних правових наслідків. З огляду на це, та враховуючи критерії обґрунтованості судового рішення, визначені в абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму ВСУ „Про судове рішення” від 29.12.1976р. № 11, предметом судової оцінки, спрямованої на з’ясування законності спірного договору, мають бути фактичні обставини спірних правовідносин учасників справи.

Суд зауважує, що оцінка відповідності спірної угоди здійснюється відносно законодавства України, що діяло на момент його укладання, що зумовлено приписами ст. 58 Конституції України, якою запроваджено загальне правило заборони ретроспективної дії у часі законів та інших нормативних актів, яке, враховуючи положення ч. 1 ст. 91 Цивільного кодексу та абз. 4 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 09.02.1999р. № 1- рп/99 норми, розповсюджують це правило і на юридичних осіб, а також - п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, абз. 3 п. 10 чинного Роз’яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” від 12.03.1999р. № 02-5/111.

Беручи до уваги дату вчинення спірної угоди, підстави для кваліфікації його як недійсного містилися у ст.ст. 45-60 Глави 3 ЦК УРСР.

Виходячи із наведених Позивачем підстав позову у розумінні їх визначення в абз. 2 п. 3.7. Роз’яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” від 18.09.1997р. № 02-5/289, останній вимагає визнання спірного договору недійсним у зв’язку із невідповідністю приписам пп. 8.6.1. п. 8.6. ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” щодо відсутності погодження на відчуження майна з боку податкового органу, оскільки відповідне майно перебувало у податковій заставі – іншого нормативного обґрунтування Позивачем не наведено і відповідних доказів не надано.

Дійсно, як вбачається із наявних у справі документів (а.с.43 т.1; а.с.а.с.30, 40 т.2) станом на 22.01.2003р. майно Позивачу у зв’язку із податковою заборгованістю перебувало у податковій заставі, яка виникла 12.06.1998р. – належних у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів наявності підстав, передбачених п.п. 8.7. та п.п.8.9. ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” для зупинення податкової застави або наявності обмеження у її застосуванні відносно відчуженого майна до матеріалів справи не надано.

При цьому, відносно того, що наявні витяги з реєстру про існування податкової застави стосуються лише рухомого майна, тоді, як за спірною угодою були відчужені і об’єкти нерухомості, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що згідно пп. 8.2.2. п. 8.2. ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” в редакції, діючий на момент вчинення спірної угоди, право податкової застави поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували у його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також – на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов’язань або податкового боргу.

Суд звертає увагу, що зазначений законодавчий припис в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу був визнаний неконституційним та втратив чинність лише з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 24.03.2005р. № 2-рп/2005, а отже – був чинний на момент вчинення спірної угоди.

За таких обставин, суд вважає, що все майно, яке було відчужене на підставі спірної угоди, на момент її вчинення перебувало у податковій заставі.

В свою чергу, за змістом пп. а) пп. 8.6.1. п. 8.6. ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” операція з відчуження платником податків, активи якого перебувають у податковій заставі, майна, за винятком готової продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти за їх звичайними цінами, мають бути обов’язково погоджені із податковим органом.

Втім, як вбачається із листа (а.с.43 т.1) та пояснень (а.с.38 т.2) Третьої особи такої згоди на відчуження Позивачу не надавалось – докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Разом із цим, вказані обставини не можуть вважатися достатніми для задоволення позовних вимог Селидівського виробниче управління по екології Регіонального виробничого об’єднання „Укрвуглеекологія” з огляду на таке.

За змістом ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб’єктивного права (інтересу) у Позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку Відповідача.

Обов’язковість доведення наявності факту порушення спірної угодою прав та/або інтересів Позивача узгоджується і з позицією Вищого господарського кодексу України, викладеною в абз. 1 п. 4. Роз’яснення „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” від 12.03.1999р. № 02-5/111.

Між тим, оскільки за змістом п. 8.1. ст.8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” право податкової застави виникає у податкового органу, до компетенції якого згідно ст. 2 цього Закону віднесено здійснення перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) та здійснювати заходи з погашення податкового боргу, остільки відчуження платником податків майна, яке перебуває у податковій заставі, без необхідного письмового погодження податкового органу, порушує права саме податкового органу, а не платника податків.

Враховуючи, що залучена у якості Третьої особи Красноарміська ОДПІ не тільки не висувала вимог щодо недійсності спірної угоди, але її представник у судовому засіданні 27.11.2008р. взагалі заперечував її існування, а діюче законодавство України не передбачає можливості Селидівського виробниче управління по екології Регіонального виробничого об’єднання „Укрвуглеекологія” звертатися із позовними заявами задля захисту прав і інтересів податкового органу, за відсутністю доказів інших обставин, з якими законодавство повзає визнання угоди недійсною, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, як таких що заявлені неналежною особою.

Аналогічної позиції щодо права на позов у таких категоріях справ дотримується і Верховний Суд України, що вбачається із змісту Постанови від 15.05.2007р.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати підлягають віднесенню на рахунок Позивача у повному обсягу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог Селидівське виробниче управління по екології Регіонального виробничого об’єднання „Укрвуглеекологія”, м. Селидове (ідентифікаційний код 21971506) до Державного підприємства „Регіональне виробниче об’єднання „Укрвуглеекологія”, м. Луганськ (ідентифікаційний код 0017096) про визнання угоди приймання-передачі майна у відповідності до акту звіряння розрахунків від 22.01.2003р. між Селидівським виробничим управлянням по екології регіонального об’єднання „Укрвуглеекологія” і Регіональним об’єднанням „Укрвуглеекологія”, м. Луганськ, а також накладними №№ 1,2 від 22.01.2003р. та актами (накладними) приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів №№ 1-9 недійсною у повному обсягу.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення 10-ти денного строку з дня його підписання, а у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання протягом зазначеного строку – після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо рішення не буде скасовано.

За згодою присутнього представника Позивача у судовому засіданні 27.11.2008р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення підписано 27.11. 2008р.

3. Рішення може бути оскаржене через Господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його підписання або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя