ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2008 р.

№ 22/228/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.

Владимиренко С.В.

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

на рішення господарського суду Запорізької області від 16 липня 2007 року та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2007 року

у справі № 22/228/07

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит"

До

Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

Про

Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

за участю представників:

позивача: не з’явилися;

відповідача: Вишнякова Д.О.,

встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Скиданова Ю.О.) від 16 липня 2007 року у справі № 22/228/07 позовні вимоги задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчий напис реєстраційний № 3561, вчинений 31 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського округу Запорізької області Нарохою Ольгою Василівною про звернення стягнення на майно, яке підлягає витребуванню, а саме: сільськогосподарську техніку у кількості 28 (двадцять вісім) одиниць згідно додатку № 1, яке належить ТОВ “Фаворит”. Судові витрати покладено на відповідача.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2007 року (Мойсеєнко Т.В., Зубков Т.П., Коробка Н.Д.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів, оскільки судами при винесенні оскаржуваних судових актів порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що 26 березня 2004 року між акціонерним поштово-пенсійним банком “Аваль” в особі Запорізької обласної дирекції АППБ “Аваль” (правонаступником якого є відповідач по справі) та ТОВ "НВА Холдинг" укладено кредитний договір № 010/02-17/417, відповідно до п. 1.1. якого кредитор відкрив позичальнику відновлювальну (револьверну) кредитну лінію у сумі 500 000,00 грн. строком до 25 березня 2005 року зі сплатою 19 % річних.

Відповідно до ч. 2 п. 3.3. Кредитного договору забезпеченням зобов’язань за цим договором є застава майна майнового поручителя ТОВ “Фаворит”, перелік якого визначений сторонами у даному пункті та представляє собою 28 одиниць сільськогосподарської техніки.

26 березня 2004 року між акціонерним поштово-пенсійним банком “Аваль” в особі Куйбишевського відділення Запорізької обласної дирекції АППБ “Аваль” та ТОВ "Фаворит" укладено договір застави майна.

У пункті 1.1 договору застави зазначено, що згідно кредитного договору № 010/02-17/417 від 26 березня 2004 року, заставодержатель відкрив ТОВ “НВА Холдінг”, відновлювальну (револьверну) кредитну лінію у сумі 500 000,00 грн. до 25 березня 2005 року зі сплатою 19 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1. цього Договору заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу належне йому майно згідно Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.2. договору застави).

31 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Нарохою О.В. вчинено виконавчий напис реєстраційний № 3561 про звернення стягнення на майно, яке підлягає витребуванню, а саме - сільськогосподарська техніка у кількості 28 одиниць згідно Додатку 1, яка належить ТОВ “Фаворит”. Зазначена техніка на підставі Кредитного договору № 010/02-17/417 від 26 березня 2004 року та Договору застави, посвідченого Ярошенком С.В., приватним нотаріусом Куйбишевського районного нотаріального округу Запорізької області 26 березня 2004 року за реєстровим № 299, передана у заставу у якості забезпечення погашення зобов’язань по кредиту та відсоткам за його використання у відповідності до ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ТОВ "НВА Холдинг" АППБ "Аваль", правонаступником якого є ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції АППБ "Аваль".

Як встановлено судами, предметом договору застави від 26 березня 2004 року є рухоме майно.

Згідно ст. 1 Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” –цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов’язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. цього Закону до забезпечувальних обтяжень належать застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору.

Частиною 1 ст. 590 Цивільного кодексу України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень”, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Частиною 1 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов’язання в порядку, встановленому цим законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Таким чином, вищенаведеними нормами Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” не передбачено звернення стягнення на заставлене майно шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки таке звернення може бути вчинено лише на підставі рішення суду.

Окрім того, частинами 1, 3 розділу IX “Прикінцеві та перехідні положення Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень”, який набрав чинності з січня 2004 р., визначено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону.

Частина 6 ст. 20 Закону України “Про заставу” передбачає можливість вчинення виконавчого напису, якщо інше не встановлено законом. Але законом встановлено інше, а саме: ч. 1 ст. 24 Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом. Вказаний закон не передбачає такий позасудовий засіб звернення, як стягнення на підставі виконавчого напису.

Матеріали справи свідчать про те, що господарськими судами в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарськими судами норм законодавства при прийнятті рішення і постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Запорізької області від 16 липня 2007 року та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2007 року у справі № 22/228/07 залишити без змін, а касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" –без задоволення.

Головуючий суддя                                                            О. Кот

судді:                                                            С. Владимиренко

С. Шевчук