СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05.02.08
Справа № 22/401

за позовною заявою Прокурора Жидачівського району в інтересах
держави в особі Жидачівської міської ради, м.Жидачів

до суб”єкта
підприємницької діяльності- фізичної особи ОСОБА_1, м.Жидачів

про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Суддя  М.Желік

Представники

Прокурор: Яворський Я.Т. (посвідчення № 127)

Від позивача: Старак Н.М. (довіреність № 20 від
03.01.2008р.)

Від відповідача: ОСОБА_1

Суть спору: Розглядається
справа за позовом Прокурора Жидачівського району в інтересах держави в особі
Жидачівської міської ради, м.Жидачів до суб'єкта підприємницької діяльності-
фізичної особи ОСОБА_1, м.Жидачів про повернення самовільно зайнятої земельної
ділянки.

Ухвалою господарського суду Львівської
області від 26.12.2007р. порушено провадження у справі та призначено розгляд на
22.01.2007 р. Розгляд справи відкладався з мотивів, зазначених в ухвалі суду
від 22.01.2008 р. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за
наявними у ній доказами. Представникам сторін роз'яснено їх права згідно зі ст.
22 ГПК України.

У судовому засіданні прокурор та
представник позивача позов підтримали з мотивів, зазначених у позовній заяві та
доповненні до позову прокурора. Пояснили, зокрема, що відповідач користувався
земельною ділянкою площею 0,01035 га, розташованою у м. Жидачеві по вул.
Грушевського (район ринку) на підставі договору оренди земельної ділянки, який
діяв з 01.01.2002 р. по 01.01.2007 р. Договір оренди з відповідачем не
продовжено, про що на підставі рішення Жидачівської міської ради №628 від
26.09.2006 р. відповідачу було направлено повідомлення. Однак, відповідач
продовжує фактично використовувати земельну ділянку. Зазначили також, що
відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за вказане
порушення. Просять позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив.
Письмового відзиву чи пояснень не подавав. Ствердив, він завчасно звертався до
позивача щодо переукладення договору оренди земельної ділянки. Рішенням №1101
від 07.02.2007 р. позивач надав дозвіл на збір матеріалів місця розташування
земельної ділянки, однак, рішенням №1617 від 21.06.2007 р. проектні пропозиції
не було погоджено, договір оренди земельної ділянки переукладено не було.
Відповідач продовжує фактично використовувати земельну ділянку, сплачує орендну
плату, що у відповідності до ст. 33 Закону України “Про оренду землі” тягне за
собою поновлення договору оренди на новий строк. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши прокурора, пояснення сторін, суд встановив наступне.

Відповідач зареєстрована як фізична
особа -підприємець, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців, Свідоцтвом про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи.

Між Жидачівською міською радою
(орендодавець) та відповідачем (орендар) був укладений договір оренди земельної
ділянки на строк від 01.01.2002 р. протягом п'яти років, згідно із п. 1.1.
якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне володіння і
користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення на умовах
оренди площею 103,5 кв.м., яка знаходиться у м. Жидачів, вул. Грушевського
(район ринку) для здійснення підприємницької діяльності. У відповідності до п.
9.2. договору, якщо після закінчення договору оренди жодна з сторін не
пред'явила ніяких претензій, то договір вважається дійсним на такий самий
термін, на який надавалась земельна ділянка раніше.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем
не заперечується, що у зв'язку із рішенням №628 від 26.09.2006 р. Жидачівської
міської ради “Про впорядкування торгівлі по вул. Грушевського”, яким доручено
виконавчому комітету Жидачівської міської ради надіслати повідомлення
підприємцям-орендарям земельних ділянок по вул. Грушевського з попередженням
про припинення терміну оренди згідно укладених договорів з 01.01.2007 р.. Таке
повідомлення було направлено відповідачу листом №1496 від 22.12.2006 р., що
підтверджується, зокрема, поштовою квитанцією та повідомленням про вручення
поштового відправлення.

Відповідач посилається на ч. 3 ст.
33 Закону України “Про оренду землі”, згідно із якою у разі якщо орендар
продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору
оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного
місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Таким чином, із зазначеної дати
вказаний договір пролонгований не був, що також підтверджується діями, які
вчинялись відповідачем щодо укладення нового договору оренди.

Згідно із ст. 34 Закону України
“Про оренду землі”, у разі припинення або розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах,
визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку навіть
для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем
обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар
зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Однак, з матеріалів
справи вбачається та відповідачем не заперечується, що обов'язок повернути
земельну ділянку після сплив терміну оренди відповідач не виконав.

Посилання на ту обставину, що рішенням
№1101 від 07.02.2007 р. Жидачівської міської ради “Про розгляд заяв щодо
продовження дії договорів оренди земельних ділянок у м. Жидачеві по вул.
Грушевського (вздовж огорожі недіючого кладовища) для обслуговування торгових
точок -кіосків” відповідачу було дозволено провести збір матеріалів місця
розташування земельної ділянки та погодити у відділі містобудування та
архітектури Жидачівської райдержадміністрації розміщення об'єкту, не звільняє
відповідача від виконання обов'язку, встановленого у ст. 34 Закону України “Про
оренду землі”.

Згідно зі ст.116 ЗК України,
громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування
земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх
повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у
користування. Згідно із ст.125 ЗК України, право власності та право постійного
користування  на земельну  ділянку виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду
земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної
реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж
у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та
державної реєстрації забороняється. Згідно зі ст. 126 ЗК України, право
власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється
договором. Згідно із ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Відповідно, виконавши вимоги
рішення №1101 від 07.02.2007 р. відповідач вправі лише претендувати на
укладення нового договору оренди земельної ділянки у встановленому законом
порядку. З матеріалів справи випливає, що новий договір оренди між сторонами
укладений не був. Рішенням №1617 від 21.06.2007 р. “Про розгляд листа
Жидачівської районної державної адміністрації від 30.05.2007 р. №807” вирішено
не погоджувати проектні пропозиції на розміщення малих архітектурних форм по
вул. Грушевського у м. Жидачеві (вздовж огорожі недіючого кладовища), визнати
цю територію як таку, що не підлягає під розміщення будь-яких об'єктів, малих
архітектурних форм тощо та зобов'язано, зокрема, відповідача, звільнити
земельну ділянку від розміщених на ній об'єктів. Згідно із ст. 59 Закону
України “Про місцеве самоврядування в Україні” рішення органів місцевого
самоврядування є обов'язковими для виконання на відповідній території. Однак, і
це рішення відповідачем виконано не було.

Спір про спонукання до укладення
договору оренди земельної ділянки сторони на вирішення суду не подавали,
зазначені рішення позивача в судовому порядку оскаржені не були, недійсними чи
незаконними не визнавались. З актів перевірки дотримання вимог земельного
законодавства, приписів, протоколу про адміністративне правопорушення,
постанови про накладення адміністративного стягнення випливає факт притягнення
відповідача до адміністративної відповідальності за невиконання припису щодо
оформлення документів на право користування земельною ділянкою. Відповідач
відповідні акти не оскаржувала, визнавала правомірність їх винесення, що
підтверджується, зокрема, квитанцією про добровільну сплату визначеного штрафу.
Посилання на безпідставність відмови позивача укласти договір оренди земельної
ділянки не стосується суті даного спору.

Згідно зі ст. 24 Закону України
“Про місцеве самоврядування в Україні”, правовий статус місцевого
самоврядування в Україні визначається Конституцією України, законами України.
Згідно із п. п. 34, 42 ст. 26 вказаного закону, до повноважень сільських,
селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин; затвердження в установленому порядку місцевих
містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених
пунктів, іншої містобудівної документації. Згідно із ч. 1 ст. 59 Закону України
“Про місцеве самоврядування в Україні” рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень. Відповідно до ст. 161 ЗК України,
рішення відповідних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів,
органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття.

Передбачені законом підстави для
відмови у позові не доведені суду у встановленому законом порядку. Згідно із
ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до
висновку, що позов слід задовольнити. Судові витрати покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82-85
ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Зобов'язати фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 (м.Жидачів, Львівська область, АДРЕСА_1) звільнити земельну ділянку
площею 103,5 кв.м., розташованою у м. Жидачеві по вул. Грушевського (вздовж
недіючого кладовища).

3.          Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (м.Жидачів, Львівська область, АДРЕСА_1) в доход державного бюджету
85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

4.   Накази видати у відповідності до ст. 116 ГПК
України.

Суддя
Желік М.Б.