ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2008

Справа №2-15/5119.3-2007

За позовом Українського державного геологорозвідувального інституту (04114 м. Київ, вул. Автозаводская, 78 ) в особі Кримського відділення Українського Державного геологорозвідувального інституту ( 95017 АР Крим, м. Сімферополь, пр-т Кірова, 47/2 )

До відповідача Управління Південного оперативного командування Міністерства Оборони України ( 65030, м. Одеса, Штабний провулок,1)

До відповідача Державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” ( 95043, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Залізнична, 5)

Третя особа Міністерство оборони України, ( 03168 м. Київ-168, Повітрянофлотський пр-т, 6)

За участю військового прокурору Південного регіону України в інтересах держави в особі Управління Південного оперативного командування Міністерства оборони України (65012 м. Одеса, вул. Пироговська, 11)

Про розірвання договору та стягнення

Суддя ГС АР Крим І.А.Іщенко

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – не з’явився

Від відповідачів – 1) Бєрнєвік І.В., довіреність б/н від 24.03.2008 р., у справі

2) Богатирьов Д.А., довіреність б/н від 22.05.2007 р., у справі

Від третьої особи – не з’явився

За участю військового прокурора – не з’явився

Обставини справи: Український державний геологорозвідувальний інститут в особі Кримського відділення звернувся до Господарського суду АР Крим із позовом до Квартирно-Експлуатаційного Управління Південного оперативного командування Міністерства Оборони України, та Дочірнього Підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд”, в якому просить розірвати договір про дольову участь в будівництві житла № 18 від 24.04.1991 р., укладений між Інститутом мінеральних ресурсів Міністерства геології СРСР та КЕУ Одеського військового округу. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти, передані на будівництво V блок-секції житлового будинку по вул. Бетховена в м. Сімферополі згідно договору про дольову участь в житловому будівництві № 18 від 24.04.1991 р. у розмірі 740891,92 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, пов’язані з оплатою державного мита та витрати на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу.

Позовні вимоги позивача мотивовані порушенням відповідачем зобов’язань за Договором № 18 про дольову участь у будівництві від 24.04.1991 р., укладеним між Інститутом Мінеральних ресурсів та Квартирно-експлуатаційним управлінням Одеського військового округу (правонаступник КЕУ Південного оперативного командування).

Представник відповідача Державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов, посилаючись на той факт, що між ними та Українським державним геологорозвідувальним інститутом не виникало договірних відносин, а отже взаємних прав та обов’язків.

Представник відповідача Управління Південного оперативного командування Міністерства Оборони України у відзиві на позов та у судовому засіданні проти позовних вимог заперечує з тих підстав, що КЕУ Південного ОК свої зобов’язання перед Інститутом виконало повністю та належним чином, а отже має право на розірвання договору у зв’язку з його виконанням.,

Ухвалою господарського суду АР Крим від 04.11.2003 р. провадження у справі було зупинено, по справі призначена судово-бухгалтерська експертиза

Ухвалою господарського суду АР Крим від 19.02.2004 р. у зв’язку з поверненням матеріалів справи з висновком судової експертизи провадження у справі поновлено.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 02.03.2004 р. ДП Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” та КЕУ Південного оперативного командування були виключені з числа відповідачів. В порядку статті 24 Господарського процесуального кодексу України належним відповідачем було залучено Управління Південного оперативного командування, м. Одеса. Крім того, в порядку статті 27 Господарського процесуального кодексу України третьою особою, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, було залучено Державне підприємство Міністерства оборони України „Кримвійськбуд”.

15.03.2004 р. до господарського суду АР Крим надійшла заява в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, якою змінені позовні вимоги, позивач просить розірвати договір про дольову участь у житловому будівництві № 18 від 24.04.1991 р., стягнути з Управління південного оперативного командування 1146382,47 грн. збитків у вигляді понесених витрат на будівництво житлового будинку та магазину по вул. Бетховена в м. Сімферополі з урахуванням офіційного індексу інфляції.

Судом вказана заява була прийнята до розгляду.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 16.03.2004 р. у порядку статті 29 Господарського процесуального кодексу України для участі в справі було залучено Військову прокуратуру Південного регіону України.

26.04.2004 р. до господарського суду АР Крим була надана заява про зміну позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої позивач просить суд розірвати договір про дольову участь у житловому будівництві № 18 від 24.04.1991 р., стягнути з Управління південного оперативного командування 1146382,47 грн. збитків у вигляді понесених витрат на будівництво п’ятої блок-секції та вбудовано-прибудованого магазину по вул. Бетховена в м. Сімферополі, з урахуванням офіційного індексу інфляції.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Відповідач Управління Південного оперативного командування Міністерства Оборони України проти змінених позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов. Просить суд розірвати договір № 18 від 24.04.1991 р., як такий, що виконаний, та відмовити позивачу у позовних вимогах.

Державне підприємство Міністерства Оборони України „Кримвійськбуд” 16.03.2004 р. надало свої пояснення щодо суті позовних вимог, у яких повідомляє про наступне. Свої обов’язки за договором підряду військова частина 73515 виконала у повному обсязі у частині будівництва чотирьох блок-секцій, які були введені до експлуатації. Після 01.07.1996 р. відносини між військовою частиною 73515 та Інститутом відсутні. У 1996-2002 р. фінансування будівництва п’ятої блок-секції не здійснювалося та будівні роботи не виконувалися. Фінансування будівництва було поновлено у 2003 р. та станом на 01.03.2004 р. п’ята блок-секція має 100 % будівну готовність. Крім того, ДП вказує, що В/Ч 73515 та Інститут мали взаємовідносини генпідрядного характеру по будівництву магазину та будівельно-монтажним роботам по чотирьох блок-секціям. Дані роботи виконані В/Ч 73515 у повному обсязі сплачених коштів, і будь-яка заборгованість сторін відсутня, що підтверджено актом звірок та листом Інституту від 21.01.1999 р.

Відповідно до відзиву від 17.06.2003 р. на позовну заяву ДП МОУ „Кримвійськбуд” позовні вимоги не визнає з наступних обставин. 24.04.1991 р. між КЕУ Південного оперативного командування та інститутом Мінеральних ресурсів був укладений договір на дольову участь у будівництві житлового будинку. Відповідно до даного договору були з’ясовані права та обов’язки, взаємовідносини між сторонами, відносин до яких у військової частини 73515 ніяких не було. Замовником будівництва було КЕУ, яке уклало договір Генпідряду на будівництво з В/Ч 73515. У зв’язку з зупиненням фінансування було припинено і будівництво Генпідрядником. Між інститутом та В/Ч 73515 не було цивільно-правових відносин з питання будівництва житлового будинку. Також ДП вказує, що позивачем пропущені строки позовної давності.

Рішенням господарського суду АР Крим від 03.06.2004 р. позовні вимоги були задоволені частково, Договір про дольову участь у житловому будівництві від 24.04.1991 р., укладений між Квартирно-експлуатаційною дільницею Одеського військового округу (правонаступник - Управління південного оперативного командування) та Інститутом мінеральних ресурсів Міністерства геології СРСР (правонаступник – Український державний геологорозвідувальний інститут в особі Кримського відділення) у частині будівництва п’ятої блок-секції та магазину за адресою: АР Крим, м. Сімферополь, вул. Бетховена, 111, розірвано, з Управління південного оперативного командування на користь позивача було стягнено збитків в розмірі 675540,10 грн., 1550,06 грн. державного мита та 107,59 грн. витрат, пов’язаних з інформаційно-технічним забезпеченням судового процесу. У частині вимог про стягнення вартості переданих будівельних матеріалів – позов залишено без розгляду.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.08.2004 р. рішення господарського суду АР Крим залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2004 р. постанову Севастопольського апеляційного господарського суду та рішення Господарського суду АР Крим скасовано, справу передано на новий розгляд.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 15.03.2005 р. третю особу – Державне підприємство Міністерство оборони України „Кримвійськбуд” було залучено до участі в справі у якості другого відповідача.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 07.04.2005 р. до участі в справі у якості третьої особи було залучено Міністерство оборони України в порядку статті 27 Господарського процесуального кодексу України.

14.03.2005 р. Квартирно-експлуатаційним управлінням Південного оперативного командування був наданий відзив на позовну заяву, у якому повідомляється, що будівництво об’єкту за договором № 18 відбувалося з 1991 р.; у 1994 р., після збудування чотирьох блок-секції будинку, з позивачем були повністю проведені розрахунки та відсутня будь-яка заборгованість сторін за договором. Після 1994 р. ніякі грошові кошти, будівельні матеріали чи інші матеріальні цінності відповідач від позивача не одержував, що також підтверджується експертним висновком. Також відповідач повідомляє, що правонаступництво за договором № 18 від 24.04.1991 р. не відбувалось, Південне оперативне командування не є стороною цього договору.

07.04.2005 р. позивач надав заяву про зміну позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій просить розірвати договір про дольову участь у житловому будівництві № 18 від 24.04.1991 р. у частині будівництва п’ятої блок-секції та вбудовано-прибудованого магазину до будинку по вул. Бетховена в м. Сімферополі. Стягнути з належного відповідача на користь позивача 675540,10 грн. збитків. В інший частині позову провадження по справі припинити.

Рішенням господарського суду АР Крим від 19.05-14.06.2005 р. позов було задоволено частково, Договір № 18 про дольову участь у житловому будівництві від 24.04.1991 р., укладений між Квартирно-експлуатаційним управлінням Одеського військового округу, правонаступником якого є Управління південного оперативного командування, та Інститутом мінеральних ресурсів Міністерства геології СРСР, правонаступником якого є Український державний геологорозвідувальний інститут в особі Кримського відділення, розірвано, з Управління південного оперативного командування Міністерства оборони України на користь позивача було стягнено збитків у розмірі 675540,10 грн., 1086,30 грн. державного мита та 69,50 грн. витрат, пов’язаних з інформаційно-технічним забезпеченням судового процесу. У частині вимог про стягнення збитків у розмірі 470842,37 грн. провадження у справі припинено, в частині вимог до Дочірнього підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2006 р. рішення господарського суду АР Крим від 14.06.2005 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду АР Крим.

Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 07.04.2005 р.

21.08.2006 р. до господарського суду АР Крим надійшли письмові пояснення від Державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд”, в яких просить суд провадження у справі у відношенні останнього припинити за відсутністю предмету спору, оскільки в/ч 73515 (дійсного часу Державне підприємство Міністерства оборони України „Кримвійськбуд”) не має відношення до договору № 18 від 24.04.1991 р. в частині фінансування будівництва сторонами та пізніше розподілу площі квартир, а також не має будь-яких зобов’язань перед інститутом по передачі житла.

Військовою прокуратурою Південного регіону України у судовому засіданні 21.08.2006 р. були надані письмові пояснення по суті позовних вимог, в яких просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та закрити провадження у справі.

Відповідач Управління Південного оперативного командування Міністерства Оборони України у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, просить суд розірвати договір № 18 від 24.04.1991 р. на майбутнє, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та закрити провадження у справі.

Рішенням господарського суду АР Крим від 21-29.08.2006 р. позов було задоволено частково, договір від 24.04.1991 р. № 18, укладений між Інститутом мінеральних ресурсів Міністерства геології СРСР та Квартирно-експлуатаційним управлінням Одеського військового округу, в/ч 52714 «Про пайову участь в житловому будівництві» розірвано, з Управління південного оперативного командування Міністерства оборони України на користь позивача було стягнено збитків у розмірі 589298,03 грн., 1437,16 грн. державного мита та 93,85 грн. витрат, пов’язаних з інформаційно-технічним забезпеченням судового процесу. У частині вимог про стягнення 557084,44 грн. відмовлено, в частині вимог до Державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.10.2006 р. рішення господарського суду АР Крим від 21-29.08.2006 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду АР Крим від 21.03.2007 р. були скасовані постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.10.2006 р. та рішення господарського суду АР Крим від 29.08.2006 р., справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Резолюцією першого заступника Голови господарського суду АР Крим Ковтун Л.О. розгляд справи доручено судді господарського суду АР Крим І.А. Іщенко.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 18.04.2007 р. справа була прийнята у провадження судді І.А. Іщенко, призначений розгляд справи.

Представник відповідача Управління Південного оперативного командування Міністерства Оборони України у судовому засіданні та у письмових поясненнях на позов проти позовних вимог заперечує, просить суд у позові відмовити. Так, відповідач зазначив, що ніяких додаткових угод КЕУ ОДВО з позивачем та другим відповідачем не укладалося, КЕУ ОДВО не могло контролювати фінансування, здійснене позивачем через порушення останнім умов договору, таким чином просить суд відмовити позивачу у позові до Управління Південного оперативного командування Міністерства Оборони України.

Представник відповідача Державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” у судовому засіданні та у письмових поясненнях просить суд у позові до Державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” відмовити, оскільки останній не є належним відповідачем у вказаній справі. У своїх письмових поясненнях повідомляє, що будівництво закінчено в повному обсязі. Претензій з питань будівництва ні у позивача ні у першого відповідача до Державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” не було. Дійсного часу не закінчено будівництво вбудованого магазину у зв’язку з відсутністю фінансування.

У виконання ухвали господарського суду АР Крим від 22.05.2007 р. представником позивача надані письмові пояснення, якими в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України були змінені позовні вимоги, позивач просить суд розірвати договір № 18 від 24.04.1991 р., стягнути з Управління Південного оперативного командування Міністерства Оборони України на користь позивача збитки у розмірі 589298,03 грн., спричинені позивачу в результаті невиконання зобов’язань першим відповідачем по виділенню квартир в 5-ій блок-секції 180-ти квартирного житлового будинку в м. Сімферополі по вул.. Бетховена.

В частині стягнення 470842,37 грн. збитків позивач просить суд прийняти відмову від позовних вимог, оскільки позивач не може представити суду необхідних доказів передачі будівельних матеріалів на вказану суму.

Крім того, позивач просить прийняти відмову від позову в частині стягнення 86242,07 грн., складових суми перехідного авансу на будівництво 5-ої блок секції.

Судом вказана заява була задоволена, прийнята зміна позовних вимог, оскільки це не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та не суперечить частині 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

30.10.2007 р. до господарського суду АР Крим надійшов додатковий відзив на змінені позовні вимоги, в якому Управління Південного оперативного командування Міністерства Оборони України просить суд у позові відмовити.

14.11.2007 р. до господарського суду АР Крим надійшла заява від позивача в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, якою позивач уточнив позовні вимоги щодо розірвання договору № 18 від 24.04.1991 р. та просить суд розірвати його в частині будівництва п’ятої блок секції та магазину.

Судом вказана заява була задоволена, прийнята зміна позовних вимог в частині розірвання спірного договору, оскільки це не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та не суперечить частині 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Представник Військової прокуратури Південного регіону України у судовому засідання та у письмових поясненнях на позов проти позовних вимог заперечує, просить суд у позові відмовити.

Розгляд справи неодноразово відкладався в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Строк розгляду справи був продовжений згідно до вимог статті 69 господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Таким чином, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, суд

ВСТАНОВИВ:

09.02.1990 р., 11.01.1991 р. виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради були прийняті рішення № 48/4 „Про дозвіл інституту мінеральних ресурсів виробництва проектно- дослідницьких робіт" для будівництва житлового будинку по вул. Бетховена 111 у м. Сімферополі та рішення № 35 ,.Про часткову зміну рішення міськвиконкому № 48/4 від 08.02.1990 року", зміст яких передбачав необхідність будівництва продовольчого магазину та аптеки.

29.05.1990 року був підписаний „Протокол сумісної наради представників військової частини 52714 та Інституту мінеральних ресурсів СРСР по будівництву 180 квартирного житлового будинку з прибудовано-вбудованим магазином і аптекою в м. Сімферополі по вул. Бетховена", затверджений заступником командувача Одеського військового округу по будівництву і розквартируванню військ, а також директором інституту Мінеральних ресурсів Міністерства геології.

24.04.1991 року між Інститутом мінеральних ресурсів Міністерства геології СРСР, правонаступником якого є позивач - Державний геологорозвідувальний Інститут в особі Кримського відділення та Квартирно-експлуатаційним управлінням Одеського військового округу, правонаступником якого є Відповідач - Управління Південного оперативного командування, було укладено договір № 18 про „Про пайову участь в житловому будівництві".

За умовами вказаного договору, Відповідач 1 (Замовник за договором) зобов'язався збудувати 180 квартирний житловий будинок по вул. Бетховена у м. Сімферополі за умови виконання протоколу від 11.04.1991 року і передати половину житлової площі збудованого будинку позивачеві, а позивач зобов'язався прийняти дольову участь у будівництві шляхом передачі грошових коштів у розмірі 50 % кошторису будівництва.

З матеріалів справи вбачається, що протоколом наради з будівництва 180 квартирного будинку від 11.04.1991 року, було розподілено зобов'язання сторін, які знайшли своє відображення і в договорі, зазначено генерального підрядника будівництва – військову частину 52714 (а.с. 63 Т.3).

Протоколом технічної наради з подальшої забудови вул. Бетховена у м. Сімферополі від 11.12.1992 року, між учасниками будівництва та пайовиками, підписаного сторонами та затвердженим командуючим військами Одеського військового округу, у порядку виконання договору було вирішено, що Пайовик - позивач, дольову участь перераховує у рахунок авансів на будівництво на розрахунковий рахунок В/ч 73515, правонаступником якої є Державне підприємство Міністерства Оборони України „Кримвійськбуд" (а. с. 16 Т.1).

Факт правонаступництва підтверджується директивою Міністра Оборони України від 25.11.1997 року № 115/1/5828 та наказом Міністра Оброни України від 29.01.1998 року № 27.

Зазначеним протоколом технічної наради від 11.12.1992 року ухвалено З черги будівництва: 1 черга - 36-квартирний житловий будинок з тепло пунктом, теплотрасою та інженерними мережами; 2 черга - 34-квартирний житловий будинок з магазином; 3 черга -34-квартирний житловий будинок з аптекою. Пунктом 5 даного протоколу зазначено генпідрядника - В/ч 73515 (а.с.35 Т.1).

Відповідно до пункту 5 цього протоколу Генпідрядником зазначено В/Ч 73515 (Відповідач-2), що також підтверджується листами Відповідача-2 (а. с. 35 том 1).

У Постанові Вищого господарського суду України було вказано про необхідність з’ясування питання про зміну умов Договору № 18 від 24.04.1991 р., виходячи з положень Протоколу технічної наради від 11.12.1992 р.

Так, господарським судом АР Крим досліджено вказане питання та встановлено наступне.

Відповідач Управління Південного оперативного командування Міністерства Оборони України так само як і військовий прокурор Південного регіону України помилково вважають зазначений Протокол технічної наради від 11.12.1992 р. неналежним доказом у справі, який є нібито наміром про зміну умов Договору № 18 від 24.04.1991 р.

Суд не погоджується з вказаним твердженням, оскільки зазначений Протокол був підписаний уповноваженими представниками як Інституту мінеральних ресурсів Міністерства геології СРСР так і представниками Квартирно-експлуатаційного управління Одеського військового округу, а також командиром в/ч 73515.

Згідно зі статтею 154 Цивільного кодексу УРСР якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначений Протокол технічної наради від 11.12.1992 р. складений з додержанням встановленої законодавством форми, а отже, є належним доказом зміни та доповнення умов Договору № 18 від 24.04.1991 р.

Отже, за вказаним Договором виконання зобов’язання обумовлено третій особі в порядку статті 160 Цивільного кодексу УРСР, а тому перерахування грошових коштів безпосередньо третій особі (підряднику) не є порушенням умов Договору.

Вищим господарським судом України було зазначено про необхідність дослідження питання, стосовно посекційного фінансування будинку та механізму розрахунків при цьому.

Сторонами на неодноразові вимоги суду не було представлено чіткого механізму розрахунків між сторонами у договорі № 18 від 24.04.1991 року „Про пайову участь в житловому будівництві", однак факт перерахування грошових коштів у виконання умов спірного договору підтверджується наявними у справі матеріалами, а також не заперечується сторонами.

У виконання наведених вказівок суду касаційної інстанції судом встановлено факт перерахування позивачем коштів на рахунок В/ч 73515 на будівництво об'єкту договору, при тому, що даний факт підтверджено наступними доказами : 1) банківськими виписками (а.с. 19-34 Т.1); 2) актом перевірки виконання договірних зобов'язань по будівництву житлового будинку „0447" у м. Сімферополі, яка здійснювалась В/ч 73515 з 21 по 22.04.1994 року начальником 2-ого відділу фінансового управління Одеського військового округу за участю начальника технічної інспекції квартирно-експлуатаційного управління Одеського військового округу.

Згідно з частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Згідно з наявним у матеріалах справи Актом звірки сплати виконаних робіт з будівництва житлового будинку „0447" III-ої і ІУ-ої блок-секції, підписаного 16.05.1994 року Військовою частиною 73515 та Інститутом мінеральних ресурсів, вартість будівництва складає 3053 млн. крб., підлягає фінансуванню Інститутом мінеральних ресурсів - (позивачем) 1438 млн. крб., фактично сплачено 1015 млн. крб., передано матеріалів на 599 млн. крб., за площу, отриману в рахунок виконання технічних умов - 141 млн. крб.

Різниця сплачених і необхідних до сплати коштів склала 317 млн. крб., яка зарахована як аванс на будівництво п'ятої секції з інженерними мережами.

Відповідно до частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз’яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних пізнань, господарський суд призначає експертизу.

Відповідно до висновку судової експертизи № 173 від 11.02.2004 року, позивачем за період з 01.09.1994 року по 01.09.1995 року було перераховано кошти для будівництва житлового будинку за договором № 18 від 24.04.1991 року „Про пайову участь в житловому будівництві" на розрахунковий рахунок Військової частини 73515 у розмірі 675540,10 грн. (з урахуванням застосування індексів інфляції на суму у карбованцях). Експертом також зроблено висновок про необхідність виключення з суми боргу вартості матеріалів, заявлених позивачем у загальній сумі позову, оскільки сторонами не було надано документів у підтвердження передачі або приймання матеріалів у рахунок виконання договору.

Частиною 6 статті 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відхилення господарським судом висновку експерта повинно бути мотивованим.

Оскільки для дачі експертного висновку є необхідним застосування спеціальних пізнань, то відхилення висновку експерта має бути здійсненим із застосуванням таких спеціальних пізнань.

Однак, відповідачі у справі не обґрунтували належним чином неможливість прийняття висновку експерта у якості доказу у справі, всупереч вимогам статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України. Тому у суду відсутні правові підстави для відхилення висновку судового експерта.

Що стосується посилань відповідача - Південного оперативного командування Міністерства оборони України на те, що Титульним списком будівництва не було передбачено будівництво магазину, при тому, що кошти позивача були спрямовані саме на будівництво магазину, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при узгоджені будівництва передбачалось наявність приміщень соціально-побутової інфраструктури, у тому числі вбудовано-прибудованого магазину. Первісними документами також передбачалось перерахування коштів на будівництво об'єкту в цілому, у тому числі, соціально-побутових об'єктів.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що вбудовано-прибудовані приміщення знайшли своє відображення на планах Робочого проекту 180-ти квартирного будинку по вул.. Бетховена в м. Сімферополі.

Таким чином, предметом договору № 18 від 24.04.1991 р. було будівництво 180-ти квартирного житлового будинку в м. Сімферополі по вул.. Бетховена, який складається з п’яти блок секцій, вбудовано-прибудованих магазину та аптеки.

Отже, КЕУ Одеського військового округу було замовником будівництва не лише житлових квартир, але й вбудовано-прибудованих магазину та аптеки, тепло пункту та інженерних мереж.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання Управління Південного командування Міністерства оборони України на те, що фінансування п'ятої блок-секції здійснювалось за рахунок бюджетних коштів у повному обсязі, а перерахування коштів на рахунок Військової частини 73515, правонаступником якої є Державне підприємство Міністерства Оборони України „Кримвійськбуд", не стосується будівництва саме п'ятої блок-секції, оскільки позивачем виконувались зобов'язання сумісної наради сторін від 11.12.1992 року, оформленої протоколом, підписаним сторонами, та затвердженим командуючим військами Одеського військового округу, при тому, що факт перерахування грошових коштів саме у якості авансу на будівництво п'ятої блок-секції підтверджено наявними матеріалами справи, про що зазначено вище.

За таких обставин, суд приходить до висновку про належне виконання позивачем умов договору № 18 від 24.04.1991 року „Про пайову участь в житловому будівництві". Відповідачами всупереч вимогам статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України зворотного не доведено.

Відповідачем 1 не надано суду достатніх та обґрунтованих доказів належного виконання свого зобов’язання, зокрема, пункту 2 договору № 18 від 24.04.1991 року „Про пайову участь в житловому будівництві" в частині передачі житлової площі збудованого будинку за адресою: м. Сімферополь, вул. Бетховена, на суму 589298,03 грн.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статей 161, 162 Цивільного кодексу УРСР, який діяв у період виникнення відносин між сторонами у даній справі, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтями 525, 526 Цивільного Кодексу України (який набрав чинності з 01.01.2004 р.) передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 213 Цивільного кодексу УРСР передбачає, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України).

Відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов’язання, якого припустився боржник.

Згідно статей 16, 651 Господарського кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін при істотному порушенні договору іншою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, якщо внаслідок заподіяної цим шкоди інша сторона в значній мірі втрачає того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Отже, підставою розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору є істотне порушення договору другою стороною.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критерію, що встановлений абзацом другим частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавчо розкрито за допомогою іншого оціночного поняття – «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд зазначає, що істотність порушення визначається виключно за об’єктивними обставинами, що склались у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Статтями 1 6, 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, що порушив зобов'язання, повинен відшкодувати кредиторові заподіяні цим збитки, тобто діючими нормами цивільного права передбачена відповідальність у вигляді відшкодування збитків за порушення зобов'язання.

У відповідності до статті 623 Цивільного кодексу України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, які існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора в місці, де зобов'язання повинне бути виконане, а якщо вимога не була задоволено добровільно, - у день пред'явлення позову.

Таким чином, суд вважає вищевказані порушення зобов'язань із боку відповідача істотними, оскільки позивач значною мірою позбавлений того, на що він розраховував при укладанні договору.

З урахуванням викладеного суд вважає, що права позивача порушені суттєво через порушення відповідачем своїх зобов’язань відповідно до договору № 18 від 24.04.1991 року „Про пайову участь в житловому будівництві", наявність повного складу правопорушення підтверджується матеріалами справи та існують усі правові підстави для розірвання договору й стягнення збитків.

Отже, вимоги позивача щодо розірвання договору № 18 про дольову участь у житловому будівництві від 24.04.1991 р., укладеного між Квартирно-експлуатаційною дільницею Одеського військового округу (правонаступник - Управління південного оперативного командування) та Інститутом мінеральних ресурсів Міністерства геології СРСР (правонаступник – Український державний геологорозвідувальний інститут в особі Кримського відділення) у частині будівництва п’ятої блок-секції та магазину за адресою: АР Крим, м. Сімферополь, вул. Бетховена, 111, підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення збитків у розмірі 589298,03 грн., спричинених позивачу в результаті невиконання зобов’язань першим відповідачем по виділенню квартир в 5-ій блок-секції 180-ти квартирного житлового будинку в м. Сімферополі по вул.. Бетховена.

Збитки, у зв'язку з інфляційними процесами, обчислені з урахуванням встановлених індексів інфляції на суму 6370 млн. крб., що складає 589298,03 грн. та підтверджується експертним висновком № 173 від 11.02.2004 року.

Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача з Управління Південного оперативного командування міністерства оборони України в яке, відповідно до директиви Міністра оборони України від 01.7.1997 року № 115/1/0220 та у зв'язку з переходом на новий штат, було перейменовано Одеський військовий округ, до складу якого входило Квартирно-експлуатаційне управління як структурний підрозділ.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В частині стягнення 470842,37 грн. збитків позивач просить суд прийняти відмову від позовних вимог, оскільки позивач не може представити суду необхідних доказів передачі будівельних матеріалів на вказану суму.

Крім того, позивач просить прийняти відмову від позову в частині стягнення 86242,07 грн., складових суми перехідного авансу на будівництво 5-ої блок секції.

Розглянувши матеріали справи, заяву позивача, суд вважає за можливе вказану заяву задовольнити.

Так, виходячи з норм статті 13 Цивільного кодексу України, яка визначає межі здійснення цивільних прав, судом досліджено правомірність відмови позивача від позову:

-          цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (довіреністю);

-          при здійсненні своїх прав особа зобов’язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині;

-          не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах;

-          при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства;

-          не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Приймаючи до уваги той факт, що звернення з позовом до господарського суду було ініційоване саме позивачем, суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від позову.

Судом встановлено, що відмова позивача від позову не порушує чиї-небудь законні права та охоронювані законом інтереси, а також повноваження, надані директору Кримського відділення Українського державного геологорозвідувального інституту І. Палкіну дозволяють відмовитися від позову, через що заява позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального Кодексу України провадження по справі підлягає припиненню у випадку відмови позивача від позову та якщо відмова прийнята господарським судом.

Оскільки Державне підприємство Міністерства оборони України «Кримвійськбуд» не є стороною за договором № 18 від 24.04.1991 р., не має зобов’язань перед позивачем, а також позивачем згідно останніх змінених позовних вимог не було заявлено вимоги відносно Державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд”, суд вважає за необхідне у позові до Державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” відмовити.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті державного мита та судові витрати, пов'язані з інформаційно-технічним забезпеченням судового процесу підлягають віднесенню на відповідача 1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний у відповідності до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України 28.03.2008 р.

Керуючись статтями 33, 34, 49, пунктом 4 частини 1 статті 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Розірвати           договір № 18 про дольову участь у житловому будівництві від 24 квітня 1991 р., укладений між Інститутом мінеральних ресурсів Міністерства геології СРСР, правонаступником якого є позивач – Державний геологорозвідувальний Інститут в особі Кримського відділення, та Квартирно-експлуатаційним управлінням Одеського військового округу, правонаступником якого є Відповідач-1 - Управління Південного оперативного командування Міністерства Оборони України в частині будівництва п’ятої блок-секції та магазину за адресою: АР Крим, м. Сімферополь, вул. Бетховена, 111.

3.          Стягнути з Управління Південного оперативного командування Міністерства оборони України (65030, м. Одеса, Штабний провулок, 1; м. Одеса, вул. Армійська, 18; ідентифікаційний код 0834732) на користь Українського державного геологорозвідувального інституту в особі Кримського відділення (95017 АР Крим, м. Сімферополь, пр-т Кірова, 47/2 , ідентифікаційний код 01431995) суму збитків розмірі 589298,03 грн., 1086,30 грн. державного мита, та 69,50 грн. витрат, пов’язаних з інформаційно-технічним забезпеченням судового процесу.

4.          У позові до Державного Підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” відмовити.

5.          В частині стягнення збитків у розмірі 470842,37 грн. а також у розмірі 86242,07 грн. провадження у справі припинити.

6.          Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.