ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

14.01.08 р.                      Справа № 40/290пн

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання Пасічник О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом відкритого акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь” м.Маріуполь

до відповідача комунального комерційного підприємства „Маріупольтепломережа” м.Маріуполь

про спонукання виконати певні дії

за участю:

представників сторін:

від позивача Фурсова О.О. - юрисконсульт

від відповідача Гармаш І.Є. - юрисконсульт

У зв’язку з необхідністю дослідження всіх обставин справи та можливим врегулюванням між сторонами спірних питань по даній справі строк розгляду спору було продовжено за приписами частини третьої ст. 69 ГПК України.

Судом були створені сторонам всі необхідні умови для своєчасного і правильного вирішення спору у відповідності до ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України.

Суть спору: відкрите акціонерне товариство „Металургійний комбінат „Азовсталь” звернулось до господарського суду з позовом про спонукання комунального комерційного підприємства „Маріупольтепломережа” виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Донецької області від 29.03.07р. по справі № 35/8.

Відповідач проти позову заперечує, та просить припинити провадження у справі у зв’язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах, та крім того вважає, що між сторонами відсутній предмет спору.

З’ясувавши фактичні обставини справи, приймаючи до уваги доводи сторін, суд встановив:

Позов обґрунтовано тим, що ухвалою господарського суду Донецької області від 29.03.07р. по справі № 35/8 про стягнення 3 435 994 грн. 59 коп. було затверджено мирову угоду, укладену між відкритим акціонерним товариством „Металургійний комбінат „Азовсталь” та комунальним комерційним підприємством „Маріупольтепломережа”.

В обґрунтування позову позивач посилається на роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 р. N 02-5/289 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України”.

Даною мировою угодою було передбачено обов’язок відповідача погасити заборгованість в сумі 3 246 597 грн. 31 коп. шляхом перерахування грошових коштів в сумі 324 659 грн. 73 коп. щомісяця на розрахунковий рахунок позивача, починаючи з 01.04.07р. до 01.02.08р. , а також зобов’язання відповідача погасити позивачу витрати по держмиту в сумі 25 500 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача в строк не пізніше 01.04.07р.

Відповідач свої зобов’язання за мировою угодою виконав лише в частині погашення судових витрат, у зв’язку з чим позивачем заявлені вимоги про спонукання його виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Донецької області від 29.03.07р. по справі № 35/8.

Одним із засобів вирішення господарського суду є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову (частини перша і третя статті 78 ГПК).

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, користуються усіма правами позивача (частина третя статті 26 ГПК), і отже вправі укладати мирові угоди на загальних підставах.

Представник будь-якої із сторін вправі укладати мирову угоду від її імені лише у разі, коли відповідні повноваження прямо обумовлені у довіреності.

Мирова угода може містити й часткові поступки, наприклад, про зменшення позовних вимог або про часткове визнання позову.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання.

Суддя має роз'яснити сторонам процесуальні наслідки припинення провадження зі справи.

В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі, а також вирішується питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Ця ухвала є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини другої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" (далі – Закон) і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (статтею 86 ГПК та статтею 19 названого Закону) ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

У випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі статті 18 Закону із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.

Судом встановлено, що позивач звернувся до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню ухвали господарського суду Донецької області від 29.03.07р. по справі № 35/8.

Постановою № 2/200-7п від 10.09.07р. головний державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби головного управління юстиції у Донецькій області відмовив у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконання зазначеної ухвали з підстав її невідповідності вимогам ст. 19 Закону, а саме відсутності реквізитів боржника та стягувача (ідентифікаційний код суб’єкта господарської діяльності, місцезнаходження) та строку пред’явлення виконавчого документа до виконання.

У зв’язку з викладеним позивач звернувся до господарського суду Донецької області із заявою в порядку ст. 89 ГПК України про внесення доповнень в резолютивну частину ухвали від 29.03.07р. по справі № 35/8 для оформлення виконавчого документу відповідно до вимог ст. 19 Закону.

Листом від 19.09.07р. господарський суд Донецької області відмовив позивачу у задоволенні даної заяви та зазначив, що ухвала за своїм відповідає вимогам ст. 86 ГПК України.

Судом встановлено, що ухвалою від 29.03.07р. по справі № 35/8 затверджено мирову угоду, в резолютивній частині якої викладено та передбачено порядок сплати боргу та судових витрат.

Відповідно до ст. 3 Закону ухвала господарського суду про припинення провадження в резолютивній частині якої викладений текст мирової угоди щодо сум і строків оплати їх боржником є виконавчим документом і підлягає виконанню органом Державної виконавчої служби відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження"

Стаття 115 ГПК України передбачає, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на усій території України і виконуються у порядку, встановленим Законом України “Про виконавче провадження”, а окремі неспівпадіння вимог ст. 19 Закону та 86 ГПК України не є перешкодою для невиконання рішення або ухвали господарського суд.

Посилання позивача на роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 р. N 02-5/289 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України „Про судоустрій” вищий спеціалізований суд дає спеціалізованим судам нижчого рівня тільки рекомендаційні роз'яснення з питань застосування законодавства щодо вирішення справ відповідної судової юрисдикції.

Крім того, роз’яснення, коли вони не надаються у формі відповідних актів Конституційного суду, Верховного суду або Вищого господарського суду, не мають нормативного правового значення.

Законодавець визначає, що юридичну силу роз’яснення мають тільки за певними умовами:

-          по-перше, відповідний орган повинен мати певні повноваження щодо надання таких роз’яснень;

-          по-друге, роз’яснення затверджені відповідним актом ( указом, постановою, наказом тощо);

-          по-третє, у передбачених випадках такі акти повинні бути зареєстровані у Міністерстві юстиції України;

-          у четвертих, вони не мають зворотної сили.

Роз’яснення не є законодавчим актом і не мають обов’язкового характеру для учасників судового процесу і навіть для господарського суду.

Крім того, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 12 ГПК України, суд дійшов висновку, що спір про спонукання до виконання відповідачем мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах, а тому провадження у справі слід припинити на підставі п. 1 ст. 80 ГПК України.

На підставі п. 3 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України № 7-93 “Про державне мито” від 21.01.93р. та статті 47 ГПК України позивачу підлягає поверненню держмито в сумі 85 грн. 00 коп., перераховане згідно платіжного доручення № від 15.10.07р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, ст. 18, ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 12, ст. 47, п. 1 ст. 80, ст. 86, ст. 115 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1.Провадження у справі припинити.

2.Повернути із державного бюджету на розрахунковий рахунок позивача державне мито в 85 грн. 00 коп., перераховане згідно платіжного доручення № від 15.10.07р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи. Підставою повернення державного мита є дана ухвала, яка затверджена гербовою печаткою господарського суду Донецької області.

.

Суддя Підченко Ю.О.

.