ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.01.2008

Справа №2-16/8889-2007А

За позовом – Кримської республіканської рятувально – водолазної служби (95034, м. Сімферополь, пр. Перемоги, 82, тел. 232-223, р/р 0019 в АКБ «ЧБРР», ОКПО 05450624, МФО 384577)

До відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі (95026, м. Сімферополь, вул.. Гагаріна, 14 а, тел. 510-536, р/р 5501 в КРУ ВАТ «Державний ощадний банк України» ОКПО 20727038, МФО 324805)

Про скасування вимоги ПФУ та рішення ПФУ

Суддя В.А.Омельченко

Секретар судового засідання Н.С.Хлебнікова

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача – не з’явився

від відповідача – Мілютіна Т.В., довіреність № 1 від 09.01.08, гол. фахівець ю/к;

Суть спору: Позивач Кримська республіканська рятувально – водолазна служба, м. Сімферополь звернувся до господарського суду АРК з позовною заявою до відповідача УПФУ в Залізничному районі м. Сімферополя про скасування вимог Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя № Ю- 527 С від 06.05.2006 року з листопада 2004 року по березень 2006 року , № Ю-668 С від 05.06.2006 року за квітень 2006 року, № Ю-713 С від 05.07.2006 року за травень 2006 року, № Ю-826 С від 07.08.2006 року за червень 2006 року, № Ю-922С від 07.09.2006 року за липень 2006 року, № 1151С від 06.10.2006 року за серпень 2006 року, № 1228С від 07.11.2006 року за вересень 2006 року, № Ю-1318С від 07.12.2006 року за жовтень 2006 року, № Ю-29С від 05.01.2007 року за листопад 2006 року, № Ю-140С від 05.02.2007 року за грудень 2006 року, № Ю-264С від 05.03.2007 року за січень 2007 року, № Ю-361 С від 05.04.2007 року за лютий 2007 року, та прохає скасувати рішення УПФУ в Залізничному районі м. Сімферополя № 633 від 14.09.2006 року та рішення № 72 від 01.02.2007 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що винесені вимоги УПФУ в Залізничному районі м. Сімферополя не відповідають вимогам чинного законодавства України, позивач вказує, що ним виплачена заробітна плата співробітникам , а також сплачені страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, при цьому вказує, що доводи викладені в позовній заяві являються незаконними та необґрунтованими.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, які почалися в судовому засіданні, що відбулося 17.01.2008 року.

Після закінчення дебатів сторін, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, а також заслухавши представника відповідача, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.14 і ч.1 ст.15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 —IV від 09.07.03 (далі - Закон) підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності і господарювання (включаючи юридичних осіб, що вибрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований податок ) є страхувальниками в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і платниками страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі — страхові внески).

У відповідності п.6 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону платники зобов'язані нараховувати, обчислювати та сплачувати, у встановлені терміни і в повному об'ємі, страхові внески.

Відповідно до ч, 6 ст. 20 вказаного Закону та п.5.1.4. ст.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.03 року №21-1 і зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 19.01.04 року вказані страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше чим через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є місяць.

При цьому в разі здійснення протягом базового звітного періоду виплат (виплати доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, страхувальники одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати авансові платежі у вигляді сум страхових внесків, що підлягають нарахуванню на зазначені виплати (дохід).

У разі недостатності у страхувальника коштів для здійснення в повному обсязі виплати заробітної плати (доходу) та одночасної сплати відповідних авансових платежів виплата зазначених сум та сплата страхових внесків здійснюється в пропорційних розмірах у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду.

У разі несплати авансових платежів до страхувальників застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

Таким чином, у разі виплати заробітної плати протягом базового звітного періоду страхувальник зобов’язаний одночасно із перерахуванням коштів на оплату праці перераховувати внески до Пенсійного фонду.

Згідно до ч. 12 ст. 20 Закону України № 1058-IV           страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Тому доводи позивача відносно того що відсутності обов’язку сплачувати страхові внески при наявності заборгованості з виплати заробітної плати суд до уваги не приймає.

Крім того, законодавством не передбачено звільнення страхувальників від виконання обов’язків щодо сплати страхових внесків у тому числі при наявності заборгованості зі сплати заробітної плати.

На підставі ч.3,14 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. При цьому, сума пені і фінансових санкцій, застосованих за порушення порядку та строків обчислення, нарахування та сплати страхових внесків стягуються в тому ж порядку, що і недоїмка із сплати страхових внесків, дані суми можуть бути включені до вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування цих фінансових санкцій пов'язане з виникненням та сплатою недоїмки.

Керуючись даними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідачем сформовані та направлені вимоги про сплату недоїмки.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що вимоги № Ю- 527 С від 06.05.2006 року , № Ю-668 С від 05.06.2006 року, № Ю-713 С від 05.07.2006 року, № Ю-826 С від 07.08.2006 року, № Ю-922С від 07.09.2006 року, № Ю-1151С від 06.10.2006 року, № Ю -1228С від 07.11.2006 року, № Ю-1318С від 07.12.2006 року, № Ю-29С від 05.01.2007 року, № Ю-140С від 05.02.2007 року, № Ю-264С від 05.03.2007 року, № Ю-361 С від 05.04.2007 року, та рішення УПФУ в Залізничному районі м. Сімферополя № 633 від 14.09.2006 року та рішення № 72 від 01.02.2007 року прийняті з додержанням вимог діючого законодавства про пенсійне страхування, вважає, що підстави для їх визнання недійсними не має.

В порядку ст. 71 КАС України на позивачі лежить обов'язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені в судовому засіданні – 17.01.2008 р.

Постанова оформлена та підписана відповідно до ст. 160 КАС України – 24.01.2008 р.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

В позові відмовити

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.