ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2008 р.

№ 16/83

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

суддів:

Добролюбової Т.В.

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Івано-Франківської міської Ради

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2007

у справі

№ 16/83

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Гаразд України”

до

Івано-Франківської міської ради

про

продовження дії договору

У судовому засіданні 13.03.08 оголошувалась перерва до 24.03.08.

У судовому засіданні взяв участь представник позивача: Шургот О.В. –за дов. від 04.05.07;

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, належно повідомлений про час і місце розгляду касаційної скарги.

Товариством з обмеженою відповідальністю “Гаразд України” у березні 2007 року заявлений позов, з урахуванням змін від 04.05.07, про зобов’язання Івано-Франківської міської ради продовжити дію договору оренди земельної ділянки від 06.04.04, загальною площею 0,9850 га на вул. Стуса для розміщення оптового ринку з торгівлі сільськогосподарською продукцією на строк з 08.04.07 до 08.04.2010. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач наголошував на тому, що відповідач безпідставно ухиляється від продовження дії договору оренди після

доповідач: Добролюбова Т.В

08.04.04. При цьому, товариство вважало, що має переважне право на продовження дії договору, оскільки є переможцем конкурсу на право створення оптового ринку на вул. Стуса; упродовж дії договору оренди належним чином виконувало обов’язки орендаря; завчасно повідомило орендодавця про продовження дії договору; сплатило орендну плату за період після закінчення строку дії договору. Позивач посилався на приписи статті 777 Цивільного кодексу України, статті 285 Господарського кодексу України, статей 33, 34 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням господарського суду Івано –Франківської області від 15.06.07, ухваленим суддею Калашник В.О., позовні вимоги задоволено. Зобов’язано відповідача продовжити дію договору оренди земельної ділянки, загальною площею 0, 9850 га на вул. Стуса для розміщення оптового ринку з торгівлі сільськогосподарською продукцією на тих же умовах і на той же строк, а саме з 08.04.07 до 08.04.2010. Вмотивовуючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем письмових повідомлень товариству про закінчення строку дії договору не надсилалось, рішення про відмову або надання земельної ділянки в користування Івано –Франківською міською радою не приймалось. Разом з цим, суд зазначив про те, що сума орендної плати, сплачена позивачем, понад термін дії договору на шість місяців, і прийнята відповідачем в якості належно сплаченої орендної плати та зарахована до місцевого бюджету. Рішення суду вмотивоване приписами статей 2, 33 Закону України "Про оренду землі", пунктом 1 статті 124 Земельного кодексу України, пунктом 34 статті 26, пунктом 2 статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Новосад Д. –головуючого, Михалюк О., Мельник Г., постановою від 19.09.07, перевірене рішення суду першої інстанції залишив без змін, а апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради –без задоволення.

Івано-Франківська міська рада звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення у справі скасувати та прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник вказує на те, що судами невірно застосовано приписи статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки вказана норма не обумовлює автоматичного продовження на новий термін, а передбачає поновлення договору в порядку його укладення. Заявник наголошує на тому, що оренда земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності, відбувається за проектами відведення і відповідними погодженнями уповноважених органів, проте, позивачем користування спірною ділянкою, понад визначений договором строк, у порядку встановленому пунктом 6 статті 123 Земельного кодексу України не погоджено. На думку заявника, позивачем невірно обрано і спосіб захисту права, адже відповідно до приписів статті 124 Земельного кодексу України він може спонукати міськраду прийняти рішення про поновлення договору оренди. Скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій помилково не враховано відповідь міської ради про розгляд питання продовження строку дії оренди земельної ділянки і відмову у його поновленні, і вчасне повідомлення орендаря про таку відмову.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю “Гаразд України” відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В. та пояснення представника позивача, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування апеляційним судом приписів процесуального законодавства, відзначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що предметом позову у даній справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю “Гаразд України” про зобов’язання Івано-Франківської міської ради продовжити дію договору оренди земельної ділянки від 06.04.04, загальною площею 0,9850 га на вул. Стуса для розміщення оптового ринку з торгівлі сільськогосподарською продукцією на строк з 08.04.07 до 08.04.10. Приписами статті 13 Конституції України унормовано, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об’єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальної громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності і права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. В силу статті 124 названого Кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до протоколу засідання конкурсної комісії з проведення конкурсу на право створення оптового ринку з торгівлі сільськогосподарською продукцією від 30.12.03 ТзОВ "Гаразд України" визнано переможцем конкурсу на право створення ринку на вул. Стуса. Вказаний протокол затверджено рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.12.03 №552 "Про затвердження протоколів засідання конкурсної комісії з проведення конкурсів по наданню в оренду ринків та на право створення оптового ринку з торгівлі сільськогосподарською продукцією". На підставі цього рішення 06.04.04 між Івано-Франківською міською радою та ТзОВ "Гаразд України", як переможцем конкурсу, укладено договір оренди земельної ділянки на вул. Стуса навпроти буд. № 23. Сторонами узгоджено, що термін дії договору становить 3 роки, тобто строк дії цього договору закінчився 06.04.07. Відносини найму (оренди) врегульовані главою 58 Цивільного кодексу України, зокрема, статтею 764 визначено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Частиною 2 статті 759 та частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України унормовано, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди), а відносини з найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 6 статті 93 Земельного кодексу України також передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України “Про оренду землі ” строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. В силу частини 1 статті 31 цього закону договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Щодо поновлення договору оренди земельної ділянки Закон України “Про оренду землі” містить положення, які не є тотожними відповідним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Стаття 33 вказаного Закону передбачає, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. Тобто цією нормою не передбачений порядок автоматичного поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін, а лише визначено, що в цьому разі договір підлягає поновленню. Разом з тим, відповідно до пункту 34 статті 26, пункту 2 статті 77 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду та поновлення договору оренди земельної ділянки) вирішується на пленарному засіданні ради –сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Таким чином, законодавством унормовано, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії. Як вбачається з рішення та постанови у справі, суди установили, що Івано - Франківською міською радою рішення про поновлення договору оренди спірної земельної ділянки не прийнято. Навпаки, суди установили, що листом від 23.03.07 № 03-04-14/202 Івано-Франківське міське управління земельних ресурсів повідомило позивача про відсутність необхідної, для прийняття рішення, кількості голосів щодо продовження терміну договору оренди. Порушені права землекористувачів підлягають захисту способами передбаченими статтями 152 Земельного кодексу України з обов’язковим дотриманням норм чинного законодавства. Згідно з цією статтею захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку, що визначено пунктом 2 статті 77 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”. Господарські суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаразд України", помилилися у трактуванні частини 3 статті 33 Закону України “Про оренду землі”, яка не передбачає автоматичного продовження договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Переглянуті судові акти цим вимогам не відповідають. Неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення місцевого та постанови апеляційного господарського суду.

З огляду на зазначене, рішення і постанова у справі визнаються такими, що підлягають скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а касаційна скарга підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.07 у справі №16/83 і рішення Господарського суду Івано- Франківської області від 15.06.07 скасувати. У позові відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Видачу наказу доручити Господарському суду Івано –Франківської області.

Касаційну скаргу Івано –Франківської міської Ради задовольнити.

Головуючий суддя Т. Добролюбова

С у д д і Т.Гоголь

В.Швець