СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.08                                                                                 Справа № 4/658.

Суддя Г.М.Батюк, розглянувши матеріали справи за позовом

Державного підприємства «Антрацит», м.Антрацит Луганської області

до Малого спільного підприємства «Еріс», м. Луганськ

про стягнення 6621 грн. 54 коп.

в присутності представників:

від позивача – не прибув ( явка обов’язкова);

від відповідача – не прибув ( явка обов’язкова).

Суть спору: заявлені вимоги про стягнення з відповідача суму 6621 грн. 54 коп.

Представник позивача надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в порядку ст. 22 ГПК України, здану до суду 21.01.08, якою просить стягнути з відповідача суму 2600 грн. 00 коп.

Представник позивача надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, здану до суду 01.02.08, в порядку ст.22 ГПК України, зменшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача суму, що була перерахована без достатніх підстав у розмірі 2600 грн. 00 коп.

Вказана заява про зменшення розміру позовних вимог, здану до суду 01.02.08, прийнята судом, як така, що не суперечить ст. 22 ГПК України.

Відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не надав, до судового засідання не прибув, хоча про день, час та місце проведення судового слухання повідомлений належним чином. З урахуванням цієї обставини судом справу розглянуто на підставі наявних у ній матеріалів, - тобто у відповідності до ст.75 ГПК України.

Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї документів, а також довідки Головного управління статистики у Луганської області від 13.12.07 № 13-48/4592 та довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців серія АВ № 022705 юридичною адресою Малого спільного підприємства «Еріс»є- м. Луганськ, вул. Карла Маркса,5/6.

Як свідчать матеріали справи, а саме, належною юридичною адресою Малого спільного підприємства «Еріс»є- м. Луганськ, вул. Карла Маркса,5/6.

Відповідач під час розгляду справи будь-яких відомостей про зміну адреси не надавав, у зв’язку з чим , всі процесуальні документи господарського суду направлялися за вказаною адресою.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

встановив:

Заява позивача щодо зменшення розміру позовних вимог підлягає до задоволення.

Позовними вимогами слід вважати: вимоги про стягнення з відповідача суму, що була перерахована без достатніх підстав у розмірі 2600 грн. 00 коп. (з урахуванням заяви щодо зменшення позовних вимог).

Новою ціною позову (з урахуванням заяви щодо зменшення позовних вимог) слід вважати: вимоги про стягнення з відповідача суму, що була перерахована без достатніх підстав у розмірі 2600 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем (далі- Замовник) та відповідачем ( далі- Виконавець) був укладений договір № 180-1/7 від 17.06.03, згідно якого «Виконавець»(відповідач у справі) приймає на себе зобов’язання виконати роботи по реконструкції котельної шахти «Комсомольська»ДП «Антрацит»згідно додатку №1 та №2 к договору, а «Замовник»(позивач у справі) зобов’язаний прийняти та оплатити вказані роботи (п.1.1 договору).

Також позивач зазначив, що згідно п. 2.3.2 договору, оплата робіт по цьому договору проводиться відповідно з наданими «Виконавцем»( відповідачем у справі) актами готовності, накладними, формами КБ-2в, довідками про вартість виконаних підрядних робіт КБ-3. Оплата виконаних робіт загалом по вищевказаному договору становила 1025,04 тис. грн.

Позивач вказує на те, що у 2003 році виконані роботи позивачем приймалися відповідно до наступних актів виконаних робіт, які ним були оплачені, що підтверджено матеріалами справи, а саме платіжними дорученнями(а.с.18-25).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що при нарахуванні загально виробничих витрат в актах КБ-2в за період червень-грудень 2003 року відповідачем не було враховано відсутність у їх структурі відокремлених виробничих структурних підрозділів і не було застосовано зменшувальні коефіцієнти 0,4123 до І блоку загально виробничих витрат і 0,7821 до III блоку загально виробничих витрат, що є порушенням вимог листа Держбуду України від 09.07.02 № 7/7-630 та додатку до нього «Про структуру загально виробничих і адміністративних витрат»та необґрунтовано (відсутня калькуляція розрахунку вартості машино-годин) включені в акти виконаних робіт машини і механізми. Все це призвело до необґрунтованого завищення загально виробничих затрат та прямих витрат на суму 2600 грн.00 коп. (з урахуванням заяви щодо зменшення позовних вимог).

Тому, позивач вважає, що ним на користь відповідача було перераховано більше грошових коштів на суму 2600 грн.00 коп. (з урахуванням заяви щодо зменшення позовних вимог).

Позивач вважає, що оскільки вказана сума була ним перерахована відповідачу без достатніх правових підстав, відповідно до ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, відповідач повинен повернути вказані кошти у розмірі 2600 грн.00 коп. (з урахуванням заяви щодо зменшення позовних вимог).

Позивачем на адресу відповідача направлений лист від 21.04.05 № 02-493 з вимогою про повернення надміру сплачені кошти у розмірі 5960 грн. 00 коп., відповідач відповідь на вказаний лист не надав, оплату вказаної суми не провів.

Представник відповідача відзив на позовну заяву не надав.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач вважає, що відповідачами безпідставно набуто майно ( кошти), що були перераховані без достатніх підстав у розмірі 2600 грн. 00 коп. (з урахуванням заяви щодо зменшення позовних вимог).

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості безпідставно набутого ними майна ( кошти), виникли на підставі договору № 180-1/7 від 17.06.03, укладеного між позивачем та відповідачем.

Суд вважає, договір № 180-1/7 від 17.06.03, укладеного між позивачем та відповідачем, за своєю правовою природою слід вважати договором підряду.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони ( замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч.1 ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ч.1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов’язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем був укладений договір № 180-1/7 від 17.06.03, згідно якого «Виконавець»(відповідач у справі) приймає на себе зобов’язання виконати роботи по реконструкції котельної шахти «Комсомольська»ДП «Антрацит»згідно додатку №1 та №2 к договору, а «Замовник»(позивач у справі) зобов’язаний прийняти та оплатити вказані роботи (п.1.1 договору). Згідно п. 2.1 договору, вартість робіт по вказаному договору згідно додатку № 1 та № 2 складає 2342692 грн. 00 коп.

Як вбачається, відповідачем виконані роботи згідно умов вищезазначеного договору, про що були складені акти прийому виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-2-в за серпень, жовтень, листопад, грудень 2003року (а.с.26-37) та довідка про вартість виконаних підрядних робіт типової форми № КБ-3 за червень 2003 року (а.с.38-39).

Відповідно до ч.1 ст. 843 ЦК України, у договорі № 180-1/7 від 17.06.03 сторонами по справі визначена ціна роботи, а саме вартість робіт по вказаному договору згідно додатку № 1 та № 2 складає 2342692 грн. 00 коп.( п. 2.1 договору).

Відповідно до 2.3.2 договору, оплата робіт по цьому договору проводиться відповідно з наданими «Виконавцем»( відповідачем у справі) актами готовності, накладними, формами КБ-2в, довідками про вартість виконаних підрядних робіт КБ-3, підписаними обома сторонами в строк не пізніше неділі з дня підписання.

Як вбачається, та позивач зазначив, що оплата виконаних робіт загалом по вищевказаному договору становила 1025,04 тис. грн.

Як свідчать матеріали справи, згідно умов договору № 180-1/7 від 17.06.03 між сторонами складені акти прийому виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-2-в за серпень, жовтень, листопад, грудень 2003року (а.с.26-37) та довідка про вартість виконаних підрядних робіт типової форми № КБ-3 за червень 2003 року (а.с.38-39), які підписані сторонами по справі без доповнень та зауважень, скріплені печатками їх підприємств.

Як вбачається, відповідно до умов 2.3.2 вищезазначеного договору, позивачем проведено оплату за виконані роботи, відповідно до актів прийому виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-2-в за серпень, жовтень, листопад, грудень 2003року та довідка про вартість виконаних підрядних робіт типової форми № КБ-3 за червень 2003 року , згідно платіжних доручень (а.с.18-25), яка не перевищує вартість робіт по цьому договору відповідно до вимог п. 2.1 договору.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ст.1213 ЦК України, встановлено, що набувач зобов’язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Статтею 1212 ЦК України, визначене поняття безпідставного набуття, збереження майна (безпідставного збагачення) і встановлені умови його виникнення зобов’язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: по-перше щоб мало місце набуття або зберігання майна; по-друге, щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи (за чужий рахунок); по-третє щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна.

Зобов’язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: щоб мало місце набуття або зберігання майна, щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи та за умови відсутності правової підстави для набуття або зберігання майна.

Суд вважає, що позивачем не надані докази щодо наявності порушення відповідачем істотних умов передбачених статтею 1212 ЦК України.

Так, згідно умов договору № 180-1/7 від 17.06.03 між сторонами складені акти прийому виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-2-в за серпень, жовтень, листопад, грудень 2003року (а.с.26-37) та довідка про вартість виконаних підрядних робіт типової форми № КБ-3 за червень 2003 року (а.с.38-39), які підписані сторонами по справі без доповнень та зауважень, скріплені печатками їх підприємств, та позивачем проведено оплату за виконані роботи згідно платіжних доручень (а.с.18-25).

Як вбачається, позивач не надав суду доказів щодо безпідставно набутого у нього майна відповідачем, а саме суми, що була перерахована без достатніх підстав у розмірі 2600 грн. 00 коп. (з урахуванням заяви щодо зменшення позовних вимог).

За таких обставин позовні вимоги слід визнати необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення .

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як свідчать матеріали справи, факт вини відповідача, щодо безпідставно придбаного майна позивачем не доведено, матеріалами справи не підтверджено.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що позивач не надав суду безспірних доказів своїх позовних вимог тому, у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по державному миту та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 837, ч.1 ст.843,ч.1 ст.854, ст.ст.1212, 1213 ЦК України, ст.ст.33, 34,43, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.          У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення –11.02.08.

Суддя                                                                      Г.М.Батюк