ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

26.02.08р.

Справа № А12/39-08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет",

смт. ЮвілейнеДніпропетровського району Дніпропетровської області

до Головного Управління у справах захисту прав споживачів в Автономній республіці Крим, АР Крим, м. Сімферополь

про визнання недійсною постанови відповідача № 152 від 30.01.2007р.

Суддя Жукова Л.В.

при секретарі-пом. судді Конєва С.О.

Представники сторін:

Від позивача Сторчук С.В. довіреність № 20/10/07 від 20.10.2007р.

Від відповідача не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом та просить визнати недійсною постанову № 152 „Про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України „Про захист прав споживачів” від 30.01.2007р.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 05.02.2007р. позивачем отримано оспорювану постанову від 30.01.2007р., яка прийнята на підставі акту перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів № 00004167 від 30.12.2006р. складеного при перевірці магазину „Продукти-152” позивача за адресою: м. Керч, вул. Маршала Єременко, 30 та в результаті якого виявлені порушення законодавства про захист прав споживачів, а саме: відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сертифікацію, вміст шкідливих для здоров’я речовин, дата виготовлення, найменування та місцезнаходження виробника згідно законодавству про мови на алкогольних напоях, мінеральній воді, фруктах на суму 11 370,72 грн.; реалізація рибних консервів, ковбасних виробів, вермуту „Трино” на суму 1547,49 грн. належних обов’язковій сертифікації в Україні, але в документах відповідно до яких вони передані на реалізацію, відсутнє посилання на реєстраційний номер сертифіката відповідності. Оспорюваною постановою № 152 від 30.01.2007р. відповідачем до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 4 184,96 грн. на підставі ст. ст. 23, 26 Закону України „Про захист прав споживачів” та Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів” затвердженого постановою КМУ від 17.08.2002р. № 1177 за відсутність необхідної, доступної та своєчасної інформації у розмірі 30% від вартості отриманої для реалізації партії товару, тобто 3 411,22 грн. та за реалізацію продукції, що належить обов’язковій сертифікації в Україні, але в документах відповідно до яких вони передані на реалізацію, відсутнє посилання на реєстраційний номер сертифіката відповідності. Позивач вказує на те, що дану постанову винесено з порушенням чинного законодавства, оскільки до моменту фактичного отримання постанови від 30.01.2007р. по пошті адміністрації позивача взагалі не було відомо про проведення перевірки 30.12.2006р. та розгляду з цього приводу справи, призначеної на 30.01.2007р., що є прямим порушенням законних прав позивача, викладені в постанові факти не відповідають дійсності, а накладення штрафних санкцій на позивача є незаконним та необгрунитованим, суперечать ст. 19 Конституції України , ст.ст. 23, 26 Закону України „Про захист прав споживачів”, п. 4 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів” затвердженого постановою КМУ від 17.08.2002р. № 1177, п.3.2 Порядку проведення перевірок у об’єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов’язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі на надання послуг, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 25.10.2006р. № 311, Закону України „Про відповідність”, Закону України „Про безпечність та якість харчових продуктів”.

Відповідач в судове засідання не з’явився, витребуваних судом документів не надав, причину неявки не повідомив, з клопотанням не звернувся, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, та, як юридична особа, мав можливість направити свого представника для участі в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України –у разі неприбуття відповідача – суб’єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за наявними у справі доказами за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд –

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безпосередньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, оспорювана постанова № 152 від 30.01.2007р. є актом індивідуальної дії, яка прийнята відносно позивача та підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства України у відповідності до вимог ст.ст. 2, 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктами 3, 4, 7 статті 23 Закону України „Про захист прав споживачів” передбачено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб’єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за : реалізацію продукції, що підлягає обов’язковій сертифікації в Україні, але у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це встановлено технічним регламентом з підтвердження відповідності на відповідний вид продукції; виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров’я та майна споживачів і навколишнього природного середовища; відсутність необхідної доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію.

Згідно ч.8, ч. 13 ст. 26 Закону України „Про захист прав споживачів” спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право приймати рішення про : припинення суб’єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, реалізації та виробництва продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів та нормативних документів, - до усунення виявлених недоліків; тимчасове припинення діяльності суб’єктів господарювання сфери торгівлі (секцій, відділів), послуг, у тому числі ресторанного господарства, складів підприємств оптової і роздрібної торгівлі та організацій незалежно від форми власності, що систематично реалізують товари неналежної якості, порушують правила торгівлі та надання послуг, умови зберігання та транспортування товарів, - до усунення виявлених недоліків; накладати на суб’єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002р. № 1177 передбачено, що рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб’єкта господарської діяльності та інших матеріалів, пов’язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Положення, і оформляється за формою, що встановлюється Держстандартом. Питання про накладення штрафу розглядається за участю представника суб’єкта господарської діяльності. У разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне повідомлення суб’єкта господарської діяльності про час і місце розгляду справи від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так, як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, 30.12.2006р. Головним управлінням у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим було проведено перевірку дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю „АТБ-маркет” законодавства про захист прав споживачів у магазині „Продукти-152” Товариства з обмеженою відповідальністю „АТБ-маркет” за адресою: м. Керч, вул. Маршала Єременко, 30, якою встановлено порушення позивачем ст.ст. 14, 15 Закону України „Про захист прав споживачів” про що було складено акт № 00004167(а.с.7).

30.12.2006р. відповідачем на підставі результатів перевірки з метою припинення порушень законодавства про захист прав споживачів, керуючись ст. 26 Закону України „Про захист прав споживачів” складено припис керівнику господарюючого суб’єкта, яким заборонено відвантаження; реалізацію, продаж товарів, надання послуг (виконання робіт), зазначених у пунктах 14-16 таблиці 1 до акту перевірки; тимчасово припинено відвантаження, реалізацію, продаж товарів, надання послуг (виконання робіт), зазначених в пунктах 1-13 таблиці 1 до акту перевірки; зобов’язано усунути інші недоліки, що зазначені в акті перевірки, у тому числі головному управлінню надати сертифікат відповідності, якісні посвідчення або посилання на сертифікат відповідності в супровідних документах, забезпечити наявність інформації на товарах(а.с.8-10).

Зі змісту вищевказаного акту та припису від 30.12.2006р. видно, що їх складено працівниками позивача в присутності продавця-касира Фоменко О.П. та керуючого магазином Тихоновою С.В. Зазначений акт та припис одержано для вручення керівникові господарюючого суб’єкта керуючою магазином Тихоновою С.В. 30.12.2006р. (а.с.7,8).

30.01.2007р. Головним управлінням у справах захисту прав споживачів в Автономній республіці Крим було прийнято постанову № 152 „Про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України „Про захист прав споживачів”, згідно якої з посиланням на акт від 30.12.2006р. № 00004167 встановлено факт порушення ст.ст. 14, 15 Закону України „Про захист прав споживачів”, що виразилося в реалізації рибних консервів, ковбасних виробів, вермута „Трино” на суму 1547, 49 грн., які підлягають обов’язковій сертифікації в Україні, але в документах, згідно яких вони передані на реалізацію, відсутні посилання на реєстраційний номер сертифікату відповідності та/або свідоцтва про визнання; відсутність необхідної, доступної, достовірної і своєчасної інформації про сертифікацію, вміст шкідливих для здоров’я речовин, дата виготовлення, найменування і місцезнаходження виробника згідно законодавству про мови на алкогольних напоях, мінеральної води, фруктах на суму 11 370,72 грн.

За вищевказане порушення відповідачем на підставі ст.ст. 23, 26 Закону України „Про захист прав споживачів” та Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1177 постановлено:

-          за відсутність необхідної, доступної, достовірної і своєчасної інформації про продукцію – у розмірі 30 % вартості отриманої для реалізації партії товарів на суму 11370,72 грн. –всього 3411,22 грн.;

-          реалізацію продукції, що підлягає обов’язковій сертифікації в Україні,

але в документах, згідно яких вони передані на реалізацію, відсутні

посилання на реєстраційний номер сертифікату відповідності та/або

свідоцтва про визнання –у розмірі 50% вартості отриманої для реалізації            партії товарів на суму 1547,49 грн. – всього 773,74 грн. Всього 4184,96 грн.;

застосувати до ТОВ „АТБ-маркет” штраф у розмірі 4184,96 грн., зобов’язано ТОВ „АТБ-маркет” у 15-денний термін з дня отримання постанови сплатити в установленому порядку штраф у зазначеному розмірі до державного бюджету.

В оспорюваній постанові зазначено, що постанова про накладення штрафу надіслана листом суб’єкту господарювання ( вих. № 231 від 02.02.2007р.), однак графа про одержання зазначеної постанови суб’єктом господарювання не заповнена, що свідчить про те, що представник позивача не одержував оспорювану постанову, не був присутнім під час розгляду справи про накладення на нього штрафу за постановою позивача № 152 від 30.01.2007р. та зазначене є порушенням п.4 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002р. № 1177 за яким питання про накладення штрафу розглядається за участю представника суб’єкта господарської діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач в судове засідання не з’являвся, доказів в підтвердження належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи не надав, доказів, які б спростовували вищевикладене порушення відповідачем під час прийняття оспорюваної постанови також суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені права позивача на участь у процесі прийняття відповідачем оспорюваної постанови № 152 від 30.01.2007р. та позивач був позбавлений можливості надати наявні у нього докази та заперечення.

Крім того, згідно ст. 13 Закону України „Про підтвердження відповідності” виробник зобов’язаний: сприяти проведенню всіх процедур підтвердження відповідності, встановлених для конкретного виду продукції: наносити на продукцію національний знак відповідності в законодавчо регульованій сфері; компенсувати споживачам продукції завдані їм збитки в разі виявлення невідповідності продукції вимогам, зазначеним у декларації про відповідність та/або сертифікаті відповідності чи свідоцтві про визнання відповідності; надавати постачальнику інформацію про сертифікацію продукції шляхом зазначення реєстраційних номерів сертифікатів відповідності в документах, згідно з якими передається відповідна продукція; надавати постачальнику інформацію про декларування відповідності, якщо це встановлено технічним регламентом на відповідний вид продукції, шляхом зазначення реєстраційних номерів декларації про відповідність у документах, згідно з якими передається відповідна продукція; надавати на вмотивовану вимогу органів, яким відповідно до законів України належать повноваження щодо перевірки якості та безпеки продукції, завірені виробником або імпортером копії сертифікатів відповідності або свідоцтв про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо її наявність у виробника передбачена технічним регламентом на відповідний вид продукції. Постачальник зобов’язаний: реалізовувати продукцію за умови наявності у документах, згідно з якими йому передано відповідну продукцію, реєстраційних номерів сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це встановлено технічним регламентом на відповідний вид продукції; припиняти реалізацію продукції, якщо вона не відповідає вимогам нормативних документів, зазначеним у декларації про відповідність або у сертифікаті відповідності чи свідоцтві про визнання відповідності.

Отже, обов’язок щодо надання на вмотивовану вимогу органів, яким відповідно до законів України належать повноваження щодо перевірки якості та безпеки продукції, завірених виробником або імпортером копій сертифікатів відповідності або свідоцтв про визнання відповідності та/або декларації про відповідність покладено на виробника продукції.

Враховуючи вищевикладене, суд находить підстави достатніми для задоволення позову в повному обсязі.

Витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп., слід покласти на Державний бюджет України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа) згідно до вимог ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 23, 26 Закону України „Про захист прав споживачів”, п. 4 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002р. № 1177, ст. 13 Закону України „Про підтвердження відповідності” , ст.ст. 2, 17, 71,94, 128, 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд –

ПОСТАНОВИВ :

Позовні вимоги позивача задовольнити.

1.          Визнати недійсною постанову № 152 „Про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України „Про захист прав споживачів” від 30.01.2007р.

2.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „АТБ-маркет” (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Радгоспна, 76, р/р № 0100 в ВАТ ДОД „Райффайзен Банк Аваль”, МФО 305653, )- витрати по сплаті судового збору в сумі 3 грн. 40 коп. (три грн. 40 коп.).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Л.В. Жукова

Постанова підписана 28.02.2008р. відповідно до ст. 160 КАС України.