ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

11.01.08                                                                                           Справа№ 31/237 А

Господарський суд Львівської області, розглянувши матеріали справи :

за позовом:

Гніздичівського державного спиртового заводу, смт. Гніздичів Жидачівського

району Львівської області

до відповідача:

Управління Пенсійного фонду України у Жидачівському районі, м. Жидачів

Львівської області

про:

скасування рішень

Суддя Артимович В.М.

При секретарі Митник М.Б.

За участю представників:

від позивача:

Смук Х.І. –представник;

від відповідача:

Тимків О.М. –представник.

Представникам сторін роз’яснено права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України, в тому числі право заявляти відводи.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Гніздичівського державного спиртового заводу, смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області, надалі –позивач, до Управління Пенсійного фонду України у Жидачівському районі, м. Жидачів Львівської області, надалі –відповідач, про скасування рішень відповідача № 139 від 21.05.2007 р., № 200 від 17.08.2007 р., № 232 від 19.09.2007 р., № 63 від 22.09.2007 р., № 269 від 15.10.2007 р. та № 305 від 21.11.2007 р. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в оспорюваних рішеннях відповідачем не вказувалась сума недоїмки, на яку нараховувались штрафні санкції та пеня. У позовній заяві позивач також вказує на порушенні відповідачем при прийнятті оспорюваних рішень абзацу 2 п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», згідно якого передбачалась можливість погашення податкових зобов’язань або податкового боргу платника податків шляхом проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов’язань відповідного бюджету перед таким платником податків, оскільки на час подання позову за позивачем числиться бюджетна заборгованість з податку на додану вартість за період листопад –грудень 2005 р. в сумі 123974,00 грн. та за період лютий, березень та травень 2006 р. в сумі 166089,00 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 30.11.2007 року про відкриття провадження у справі призначено судовий розгляд справи на 18.12.2007 року.

18.12.07 року позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв”язку з необхідністю проведення звірки взаємних розрахунків з відповідачем. В судове засідання 18.12.2007 року представник позивача не з”явився, вимог ухвали суду від 30.11.07 року не виконав, витребовуваних судом документів не подав. Також 18.12.2007 р. позивачем подана суду (вх. № 27645) заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить суд додатково до позовних вимог, викладених в адміністративному позові, скасувати вимогу відповідача від 01.12.2007 р. за № Ю-66 з підстав, викладених у позові.

В судове засідання 18.12.2007 р. представник відповідача з’явився, подав картку особового рахунку позивача, докази направлення рішень позивачеві, заперечення на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачеві у позові, так як, на думку відповідача, правовідносини між сторонами цього спору регулюються нормами Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», а не податковим законодавством.

У зв’язку з неявкою представника позивача та поданням заяви про збільшення позовних вимог розгляд справи відкладено на 26.12.2007 р.

В судове засідання 26.12.2007 р. сторони направили уповноважених представників. При цьому представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, а представник відповідача заперечив позов, навівши доводи, викладені у запереченні, а також надав суду розрахунки сум штрафних санкцій та пені.

Для проведення сторонами звірки взаємних розрахунків судом оголошено перерву до 11.01.2008 р.

11.01.2008 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, а представник відповідача заперечив.

В судовому засіданні 11.01.2008 р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови виготовлений, оформлений і підписаний 15.01.2008 р.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, всебічно та повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив:

Страхувальниками згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", надалі по тексту цієї постанови –Закон, є підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Статтею 17 Закону України „Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” визначено права та обов'язки страхувальників, зокрема п. 6 ч. 2 ст. 17 цього Закону вказує, що страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Строки сплати страхових внесків визначені ст. 20 Закону, згідно з якою страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше, ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду; базовим звітним періодом є календарний місяць.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 Закону, вважаються простроченою заборгованістю зі сплати страхових внесків (недоїмкою).

Відповідно до п. 5.1.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.03 року № 21-1, обчислення страхових внесків зазначеною категорією платників здійснюється щомісячно за ставками, визначеними пунктами 4.1, 4.2 цієї Інструкції, на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу) виходячи з розміру страхового внеску, що діє на день нарахування виплат (доходу).

Згідно п. 5.1.4 Інструкції нараховані за відповідний базовий звітний період страхові внески сплачуються платниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Згідно п. 5.1.6 вказаної Інструкції остаточний розрахунок за базовий звітний період здійснюється платником страхових внесків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення

цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких

нараховуються страхові внески до Фонду.

Згідно п. 5.7 Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Обов’язком платників страхових внесків у відповідності до п. 11.11 Інструкції є щомісячне складання у двох примірниках розрахунків суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у якому зазначають самостійно обчислені суми страхових внесків, та подання цих розрахунків до органів Пенсійного фонду не пізніше, ніж через 20 календарних днів з дня закінчення звітного періоду.

У відповідності до ст. 18 Закону України „Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому вказаним законом. При цьому страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство. Вказаною нормою також передбачено, що законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

У зв’язку з вищевикладеним судом не приймаються до уваги доводи позивача про невідповідність оскаржуваних рішень нормам Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», оскільки спірні правовідносини не регулюються зазначеним законом. Крім того, як вказує і сам позивач, норма абзацу другого пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»зупинена, зокрема, на 2008 рік згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Матеріалами справи, зокрема, карткою особового рахунку, підтверджується наявність у позивача станом на 01.12.2007 р. заборгованості перед відповідачем в загальній сумі 25177,61 грн., в тому числі недоїмки по страхових внесках в сумі 19807,61 грн., несплачених фінансових санкцій в сумі 8024,19 грн. та пені в сумі 2345,81 грн. Позивач всупереч нормам ст.ст. 70, 71 КАС України за допомогою належних і допустимих доказів не спростував вказаної заборгованості. Оскаржувана позивачем вимога № Ю-66 від 01.12.2007 р. містить ті ж самі суми заборгованості.

Зважаючи на вищевикладене та виходячи із завдань адміністративного судочинства, закріплених у ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про скасування вимоги відповідача № Ю-66 від 01.12.2007 р. задоволенню не підлягає, оскільки вона не порушує прав та інтересів позивача при наявності заборгованої по страхових внесках.

У відповідності до ст. 94 КАС України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 11, 14, 69-71, 86, 94, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. В адміністративному позові Гніздичівського державного спиртового заводу, смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області, відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили у строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

3. Постанова може бути оскаржена у строк та в порядку, передбаченому ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя