ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2008 р. Справа № 29/631-07

вх. № 12371/5-29

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Войчук В.А. відповідача - не з"явився

розглянувши справу за позовом

ЗАТ "ТЕТЗ-ІНВЕСТ", м. Торез

до ДП "Завод ім.В.О. Малишева", м. Харків

про стягнення 120421,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд стягнути з відповідача 91506,00 грн. боргу, 14274,94 грн. індексу інфляції, 14640,96 грн. пені та судові витрати.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує частково, а саме, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення індексу інфляції, річних та пені.

Позивач надав суду пояснення до позову, відповідно до яких вказує, що відповідач, після звернення позивача з позовом до суду, частково сплатив суму боргу в розмірі 20334,66 грн., на підставі чого позивач просить стягнути з відповідача 71171,34 грн. боргу, 18494,37 грн. індексу інфляції, 12225,20 грн. пені, 3902,22 грн. річних та судові витрати.

В судовому засідані, яке розпочалося 15.01.08 було оголошено перерву до 18.01.08 для прийняття уточнень до позову.

Відповідач після перерви, в судове засіданя не з"явився.

Розглянувши матеріали справи, суд, встановив, що 25.01.06 між сторонами було підписано договір №40/м-11-630дп. Відповідно до умов договору, позивач зобов`язався поставити відповідачеві товар, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити його вартість протягом строку, що вказаний у договорі.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджується накладною №168 від 21.06.06, передав відповідачеві товар на суму 91506,00 грн., а відповідач товар отримав, що підтверджується довіреністю ЯКЯ №267867 від 20.06.06, але оплату його вартості здійснив лише частково у розмірі 20334,66 грн. (платіжне доручення №5643 від 31.10.07).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 71171,34 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що вказана сума боргу відповідачем не оспорена, відповідач не надав суду доказів про погашення боргу, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в сумі 71171,34 грн. є обгрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити кредитору суму грошового боргу з урахуванням індексів інфляції та 3% річних. За таких обставин, позовні вимоги позивача в сумі 18494,37 грн., нараховані за індексами інфляції на суму основного боргу, а також 3902,22 грн. річних, обгрунтовані і підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача щодо стягнення 18494,37 грн. нарахованих за індексами інфляції на суму основного боргу, а також, 3902,22 грн. річних, з тих підстав, що абзацом другим частини четвертої статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), суд не приймає до уваги з наступних підстав.

Вказана норма визначає конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховується неустойка та не застосовуються інші санкції, і цей проміжок часу лише відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний з його суттю, що розкривається в статті 1 Закону про банкрутство. Тобто, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але за їх невиконання або неналежне виконання неустойка не нараховується, а інші санкції не застосовуються.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під терміном "грошове зобов'язання" розуміється зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються, зокрема, пеня та штраф.

Відповідно до цієї ж статті грошове зобов'язання складається також і з грошової суми, яку боржник зобов'язаний заплатити кредитору і на інших, крім цивільно-правового договору, підставах, що передбачені цивільним законодавством.

Такі підстави передбачені, зокрема, статтями 214 ЦК УРСР та 625 ЦК України, згідно з якими боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

У зв'язку з цим, грошовими зобов'язаннями боржника перед кредитором є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Оскільки інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань та в зв"язку з цим відносити до санкцій у розумінні ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 6.4 вказаного договору сторони встановили відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у вигляді пені.

Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав свої зобов'язання по оплаті у термін, встановлений договором, нарахована позивачем пеня в сумі 12225,20 грн. відповідає умовам договору та вимогам законодавства і підлягає стягненню.

Заперечення відповідача щодо стягнення пені з тих підстав, що відносно відповідача порушено справу про банкрутство, не приймається судом до уваги, оскільки, датою порушення провадження по останній справи про банкрутство відповідача є 17.09.07, а згідно наданого позивачем розрахунку позову, нарахування пені здійснюється лише до 16.09.07, тобто, до строку з якого почав діяти мараторій на задоволення вимог кредиторів щодо стягнення неустойки (штрафа, пені).

Судові витрати, відповідно до ст. 44 та ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на сторін пропорційно задоволених вимог.

За таких обставин, суд, керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 77, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Де7МК № 843679, що виданий5 червня 1998 р. Червонозаводським РВ УМВС України в Харківської областіАЕ № 421831, що виданий 29.10.1996 р. Нікопольським МВУМВС України в Дніпропетровській області56ржавного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" (м. Харків, вул. Плеханівська, 126, код 14315629) на користь ЗАТ "ТЕТЗ-ІНВЕСТ" (Донецька область, м. Торез, вул. Леніна, 296, код 31173861) - 71171,34 грн. боргу, 18494,37 грн. індексу інфляції, 12225,20 грн. пені, 3902,22 грн. річних, 1057,93 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя