РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.08
Справа № 11/17пд.

Господарський
суд Луганської області у складі судді Москаленко М.О., при секретарі
Мелеховій О.С.,  розглянувши
матеріали справи за позовом

Приватного
підприємця ОСОБА_1, с. Верхній Нагольчик
Антрацитівського району Луганської області

до  Приватного підприємця ОСОБА_2, м. Антрацит
Луганської області

про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права власності

в
присутності представників сторін:

від
позивача -не прибув;

від
відповідача -не прибув

в с т а н о в и в:

Суть
спору:  позивачем заявлено вимогу про  визнання дійсним договору купівлі-продажу
нежитлового  приміщення, укладеного з
відповідачкою 31.08.2007, та визнання права власності на вказане нежитлове
приміщення. .

Повноважні
представники сторін в судове засідання не прибули, причини неявки суду не
повідомили, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним
чином, про що свідчать  відповідні  наявні у матеріалах справи повідомлення про
вручення поштових відправлень №03502993 від 01.03.2008, № 3503000 від  01.03.2008.

В
обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним  31.08.2007 у
відповідачки за ціною 7000 грн. 00 коп. було придбане нежитлове
приміщення магазину, розташоване на земельній ділянці площею 188 м. кв. у
АДРЕСА_1. За доводам позивача договір купівлі - продажу казаного нежитлового
приміщення у письмовій формі між ним та відповідачкою у встановленій законом
формі  оформлений не був, розрахунки
відбулися за накладною № 18 від 31.08.2007. У зв'язку з тим, що відповідачка
ухиляється від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, позивач
звернувся до господарського суду з вимогами про визнання укладеного ним та
відповідачкою договору дійсним, а також про визнання права власності на
придбане за вказаним договором нерухоме майно - приміщення магазину.

05.03.2008
позивачем господарському  суду було
надано письмову заяву з вимогою про припинення провадження  у даній справі у зв'язку з  відсутністю документів, що підтверджують
право власності відповідачки на придбане позивачем нежитлове приміщення.

Вказана
заява за своєю суттю не є заявою про відмову від позову, оскільки подана суду
без дотримання вимог ст. 78 Господарського процесуального кодексу України,
тому  судом дана справа розглядається по
суті позовних вимог.

Відзив
на позовну заяву та інші витребувані господарським судом матеріали
відповідачкою не надані, тому справа на підставі приписів ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України розглядається за наявними матеріалами.

Дослідивши
обставини справи, надані матеріали, суд встановив таке.

31.08.2007  відповідачкою позивачеві за накладною  № 1 (а.с. 23) було передане нежитлове
приміщення -„магазин по АДРЕСА_1”. У зазначеній накладній також сторонами було
зазначено ціну майна, що було передане позивачеві -7000 грн. 00 коп., та його
кількість -1 шт.

У
відповідності з приписами ч. 3 ст. 203
Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій
законом.

Згідно
з приписами ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу
нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

Частиною
2 ст. 209 Цивільного кодексу України встановлено, що нотаріальне посвідчення
правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до
закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на
документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.  Нотаріальне посвідчення правочину може бути
вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам,
встановленим ст. 203 Цивільного кодексу України.

Стаття
220 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати
такий договір дійсним.

Як
свідчать матеріали справи, угода сторін щодо купівлі-продажу нерухомого майна
-нежитлового приміщення магазину
оформлена сторонами  у вигляді
накладної, у якій міститься підпис особи, зазначеної як                       „ОСОБА_2” та особи, прізвище якої не
зазначено. У рядку „кому відпущено”
міститься напис „ПП ОСОБА_1”, у рядку „через кого” -ОСОБА_2”

Вказана
накладна є формою первинних документів бухгалтерської звітності і не може
вважатися письмовим документом, шляхом складення якого сторони договору досягли
згоди щодо усіх істотних його умов.

Крім
того, усі документи, додані позивачем до матеріалів справи, не можуть вважатися
належними доказами позовних вимог, оскільки не засвідчені належним чином
(відсутній підпис повноважної особи, печатка позивача -за наявності).

У
відповідності  із ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На
підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,
повному і об'єктивному  розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З
урахуванням наданих позивачем матеріалів, фактичних обставин справи,
встановлених під час повного та всебічного розгляду справи по суті, суд
доходить висновку про нікчемність укладеної сторонами у справі угоди щодо
купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину, щодо якої позивачем заявлено
вимогу про визнання її дійсною.

Таким
чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду
справи, є необґрунтованими, а  тому у їх
задоволенні слід відмовити з віднесенням на позивача судових витрат у справі на
підставі приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49,
82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити.

2.Судові
витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно
до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Дата
підписання рішення -17.03.2008.

Суддя                                                                                           М.О.
Москаленко