ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2008 р.

№ 9/124-2901

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г.,

Михайлюка М.В.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Кооперативного підприємства "Молодіжне" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27 листопада 2007 року у справі № 9/124-2901 Господарського суду Тернопільської області за позовом Кооперативного підприємства "Молодіжне", м. Тернопіль, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Синдбад інт", м. Тернопіль, про примусове виселення,

за участю представників сторін:

позивача –не з’явився;

відповідача –Гонта М.С. (дов. від 04.03.2008р.);

в с т а н о в и в:

У червні 2007 року позивач –КП "Молодіжне" –пред'явив у господарському суді позов до відповідача –ТОВ "Синдбад інт" про примусове виселення.

Вказував, що 01.08.2005р. між ним та відповідачем було укладено договір оренди нежилого приміщення, відповідно до умов якого він зобов'язався передати орендарю (відповідачу) приміщення загальною площею 315 кв.м., яке розташоване під № 1 по вул. Живова в м. Тернопіль для здійснення діяльності в сфері громадського харчування та надання супутніх послуг та Інтернет, а відповідач –використовувати приміщення за призначенням та здійснювати орендну плату передбачену п. 3.1 договору.

Посилаючись на несплату відповідачем орендної плати протягом трьох місяців підряд за: листопад - грудень 2006 року та січень 2007 року, позивач просив прийняти рішення про примусове виселення відповідача із займаного приміщення.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 30 серпня 2007 року (суддя Кропивна Л.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27 листопада 2007 року (колегія суддів у складі: Кузь В.Л. –головуючий, Юркевич М.В., Городечна М.І.) рішення залишено без змін.

Судові рішення мотивовані посиланнями на ту обставину, що здійснення сплати орендної плати не в повному обсязі визначеному договором оренди не є підставою до розірвання договору та виселення в розумінні ст. 782 ЦК України.

У касаційній скарзі КП "Молодіжне", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та постановити нове рішення про задоволення його вимог.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам відповідають.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2005р. між сторонами у справі було укладено договір оренди нежилого приміщення, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати орендарю (відповідачу) приміщення загальною площею 315 кв.м., яке розташоване під № 1 по вул. Живова в м. Тернопіль для здійснення діяльності в сфері громадського харчування та надання супутніх послуг та Інтернет, а відповідач –використовувати приміщення за призначенням та здійснювати орендну плату передбачену п. 3.1 договору.

Згідно ст. 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 3.1 договору, орендна плата становить 3 150грн. за місяць з урахуванням ПДВ та сплачується орендарем не пізніше 10 числа поточного місяця (п. 4.1.2.).

Пунктом 6.1 договору строк його дії встановлено до 01.08.2008р.

Згідно п. 4.4.3 договору, орендодавець має право відмовитись від договору оренди і вимагати повернення орендованого майна у випадках передбачених чинним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 188 ГК України та ст. 525 ЦК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

При цьому, зазначену норму слід розуміти таким чином, що право на відмову від договору та право вимагати повернення речі у наймодавця виникає у разі, якщо відповідна плата наймачем взагалі не вносилася протягом трьох місяців підряд.

Дані висновки узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 12 червня 2007 року у справі Господарського суду м. Києва № 24/272.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач сплачував орендну плату за листопад - грудень 2006 року та січень 2007 року, проте не в повному обсязі.

За таких обставин, відмовляючи в позові суди попередніх інстанцій правильно встановили та виходили з того, що позивачем, в порушення ст. 33 ГПК України, не надано доказів не сплати відповідачем орендної плати протягом трьох місяців підряд, що дає йому передбачене ст. 782 ЦК України право на відмову від договору найму та вимогу виселення відповідача з орендованого приміщення.

Крім того, судом апеляційної інстанції правильно зазначено про те, що до відповідача (орендаря) можуть бути застосовані види відповідальності передбачені договором або законом.

На підставі встановлених фактичних обставин, судами попередніх інстанцій з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та обґрунтовано відмовлено в позові.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту ч. 1 ст. 782 ЦК України, якою встановлено порядок відмови наймодавця від договору оренди, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до намагань скаржника надати перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України, і тому до уваги не беруться.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Кооперативного підприємства "Молодіжне" залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27 листопада 2007 року у справі № 9/124-2901 залишити без змін.

Судді:                     Н.Г. Дунаєвська

М.В. Михайлюк

С.С. Самусенко