Господарський суд
Чернігівської області
РІШЕННЯ

18 березня  2008 року
справа № 12/61

Позивач:          Відкрите акціонерне товариство  "Племзавод "Тростянець",  вул. Леніна, 4а, с. Тростянець,Ічнянський
район, Чернігівська область,16742

Відповідач:          Суб"єкт підприємницької діяльності  ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

Предмет спору:     про визнання договору недійсним

СУДДЯ  Л.М.Лавриненко

Представники сторін:

позивач:
Помазна С.І.
-представник, довіреність № 5 від 25.01.2008 року.

відповідач:
ОСОБА_2
-представник, довіреність № 2239 від 28.07.2007 року.

СУТЬ СПОРУ :

Позивачем подано позов про  визнання договору  від 20 квітня 2006р. недійсним, як такий, що
не відповідає вимогам чинного законодавтсва.

В судовому засіданні 19.02.2008 року
представником позивача, відповідно до ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України, надав письмову заяву
про уточнення позовних вимог, відповідно до  якої позивач просить суд визнати договір від
20.04.2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Племзавод
"Тростянець" та Суб"єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1недійсним.

Від Управління по боротьбі з
організованою злочинністю в Чернігівській області  надійшли письмові пояснення, витребувані
ухвалою суду від  05.02.2008 року,
відповідно до яких  повідомляється, що
03.01.2008 року було порушено кримінальну справу № 25/35248 за ознаками злочину
передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України по факту розкрадання
коштів ВАТ "Племзавод "Тростянець", шляхом зловживання службовим
становищем посадовими особами вказаного товариства, вчиненого в особливо
великих розмірах. Пояснень щодо укладення спірного договору від 20.04.2006 року
з суб"єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1. голова правління Вишніський
І.В. та головний бухгалтер Єфімова О.С. не давали.

Сторони надали клопотання про відмову
здійснення технічної фіксації  судового
процесу, які задоволено  судом.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог заперечував, посилаючись на їх
необґрунтованість. В поданому відзиві на позов відповідач зазначив, що немає
можливості надати оригінал спірного договору від 20 квітня 2006р., оскільки він
був втрачений Філією Ічнянського відділення № 3260 „Ощадбанк” та посилається на
висновок судової почеркознавчої експертизи, згідно якого підписи на видатковому
касовому ордері від 11.06.2007 року № 43 та довіреності на одержання 45 000
грн. виконані не відповідачем, а іншою особою із застосуванням технічних
прийомів, шляхом перерисовки  на
просвіт.  Також відповідач зазначає, що
договір від 20.04.2006 року не містить порушення правових норм, оскільки
повністю відповідає ст. 203 Цивільного кодексу України, тому визначення у п. 5
Договору від 20.04.2006 року про те, що у випадку невиконання ВАТ „Племзавод”
зобов'язання по поверненню грошових коштів в сумі 45 000 грн. в строк до
01.06.2007 року, останній повинен сплатити СПД „Саргсян” штраф в розмірі 35%
від суми не повернутої в строк фінансової допомоги відповідає правовим нормам.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши
докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський
суд  доходить висновку, що позовні вимоги
позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Частиною 7 ст.179 Господарського
кодексу України  встановлено, що  господарські
договори    укладаються    за
правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами
щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ч.1 та 2 ст. 180
Господарського кодексу України, зміст
господарського  договору
становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені
сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору
відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних
умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів
даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути
досягнута згода.

В силу ст. 181 Господарського кодексу
України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі
єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналогічні норми щодо  порядку укладення договорів визначені і
ст.ст. 638- 639 Цивільного кодексу України.

Із
аналізу вищевикладеного, вбачається , що підтвердженням факту  укладення між
сторонами договору у формі єдиного
документа , є оригінал договору, який підписаний  сторонами та скріплений печатками

Згідно  ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу . Господарський суд приймає  тільки ті докази, які мають значення для
справи. Обставини справи , які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування і
не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В підтвердження факту укладення між
сторонами договору щодо  надання   відповідачем позивачу фінансової допомоги в
сумі 45000 грн., позивачем надана ксерокопія
договору від 20.04.06р.

На неодноразові вимоги  суду, ні позивач, ні відповідач оригінал
договору  від 20.04.06р.у формі єдиного
документа суду не надали.

Твердження   відповідача про те, що його примірник
договору втрачений  філією -Ічнянським
відділенням № 3260 ВАТ „ Державний ощадний банк України”, судом до уваги не
може бути  прийнято, оскільки відповідач
не надав суду  належних доказів,  які підтверджують  факт передачі
філії - Ічнянському відділенню № 3260 ВАТ „ Державний ощадний банк
України” саме  оригіналу  договору
від 20.04.06р. Відповідальність за збереження   оригіналу договору несе  сторона по договору .

З урахуванням вищезазначеного, суд
доходить висновку, що сторони  не надали
належних доказів та не довели суду  факт
укладення  договору від 20.04.06р.
щодо  надання   відповідачем позивачу фінансової
допомоги  в сумі 45000 грн.  у формі єдиного документа.

За таких обставин договір від
20.04.06р. у формі єдиного документа щодо
надання   відповідачем позивачу
фінансової допомоги  в сумі 45000
грн.  є неукладеним.

Недійсним, згідно ст. 215 Цивільного
кодексу України  та ст. 207
Господарського кодексу України, може бути визнаний  судом лише укладений правочин.

Оскільки суд дійшов висновку, що   договір від 20.04.06р. у формі єдиного
документа щодо  надання   відповідачем позивачу фінансової
допомоги  в сумі 45000 грн., є
неукладеним, а тому позовні вимоги позивача щодо визнання недійсним договору
від 20.04.06р. у формі єдиного документа щодо
надання   відповідачем позивачу
фінансової допомоги  в сумі 45000 грн. є
безпідставні і задоволенню не підлягають.

Керуючись  ст.ст. 203, 215, 638, 639  Цивільного кодексу України,  ст.ст. 179, 180, 181, 207 Господарського  кодексу України,  ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя
Л.М. Лавриненко

Рішення  оформлено відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України та підписано 18.03.08р.

Суддя
Л.М. Лавриненко