ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 р.

№ 5/398

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Полтава (далі –територіальне відділення АМК)

на рішення господарського суду Полтавської області від 31.07.2007 та

постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.11.2007

зі справи № 5/398

за позовом багатопрофільного приватного підприємства “Степ”, м. Полтава (далі –БПП “Степ”)

до територіального відділення АМК

про визнання недійсним рішення.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача –не з’яв.,

відповідача – Зорівчак Н.В., Кубійович О.О.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про визнання недійсним рішення територіального відділення АМК від 28.04.2007 № 02/10-рш зі справи № 02-13-50/07-2007 (далі –оспорюване рішення).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 31.07.2007 (суддя Гетя Н.Г.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.11.2007 (колегія суддів у складі: Федорчук Р.В. - головуючий, судді Гаврилюк О.М. і Лобань О.І.), позовні вимоги задоволено; оспорюване рішення визнано недійсним; з державного бюджету України на користь БПП “Степ” стягнуто 85 грн. витрат зі сплати державного мита. У прийнятті даних рішення та постанови суди з посиланням на статтю 13 Закону України “Про ціни і ціноутворення”, статті 1, 3, 191 Закону України “Про інформацію”, статті 17 Закону України “Про Антимонопольний комітет України”, статей 22, 221 41, 63 Закону України “Про захист економічної конкуренції” виходили з відсутності у відповідача –територіального відділення АМК повноважень щодо збирання та витребування у позивача інформації, яку названим відділенням було витребувано в нього.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України (з урахуванням письмового доповнення до неї) територіальне відділення АМК просить скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи і залишити позов без розгляду. Скаргу мотивовано прийняттям цих судових рішень з порушенням норм матеріального і процесуального права та за невідповідності висновків попередніх судових інстанцій фактичним обставинам справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з частиною другою статті 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно ж до приписів статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду.

У пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005 також зазначено: “Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (наприклад, стаття 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)”.

Отже, розгляд даної справи здійснюється за правилами ГПК України.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень з даної справи та передачі останньої на новий розгляд до суду першої інстанції з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- згідно з оспорюваним рішенням:

визнано, що БПП “Степ” вчинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у вигляді неподання інформації на вимогу голови територіального відділення АМК від 23.01.2007 № 02/143 у встановлені головою названого відділення строки;

на підставі частини п’ятої статті 52 названого Закону на БПП “Степ” накладено штраф у сумі 3 400 грн. та його зобов’язано в подальшій своїй діяльності дотримуватись вимог законодавства про захист економічної конкуренції;

- 23.01.2007 територіальним відділенням АМК було направлено БПП “Степ” вимогу № 02/143 про надання названому відділенню інформації про господарську діяльність третіх осіб, а саме –осіб, які здійснюють торговельну діяльність на території ринку, розташованого за адресою: м. Полтава, вул. 23 Вересня, 2-б. Витребувана інформація стосувалася мінімальних та максимальних роздрібних цін на основні продукти харчування тваринного походження на продовольчому ринку згідно з таблицею, наведеною у вимозі. У відповідній таблиці містилася також вимога про надання інформації щодо вирахування % змін ціни (+/-) до попередньої дати (25.12.2006), та з урахуванням походження різних видів продукції (м’ясо, отримане від забою у власних чи у фермерських господарствах, птиця і яйця промислового виробництва –всього по 5 видах продукції), яка продається третіми особами; водночас БПП “Степ” не отримує такої продукції від постачальників, не здійснює її продажу, не визначає ціну реалізації, а також не має повноважень з перевірки цін у третіх осіб, які є самостійними суб’єктами господарювання;

- відносини між БПП “Степ” і особами, які торгують на території ринку, ґрунтуються на засадах оренди, оскільки у віданні названого підприємства знаходяться лише торговельні приміщення і торгові місця;

- БПП “Степ” за своїм правовим статусом не уповноважене здійснювати контроль за цінами, збирати інформацію щодо цін на будь-які товари, установлених іншими особами;

- оспорюване рішення обґрунтовується тим, що:

у зв’язку з неподанням БПП “Степ” згаданої інформації щодо третіх осіб розпорядженням територіального відділення АМК від 19.03.2007 № 02/07-ріш розпочато розгляд справи № 02-13-50/07-2007;

це розпорядження було направлено на адресу БПП “Степ” з супровідним листом від 20.03.2007 № 02/635, в якому названому підприємству для винесення рішення було запропоновано надати територіальному відділенню АМК копію форми № 2, найменування і номери рахунків у банківських установах та пояснення щодо ненадання інформації про третіх осіб;

БПП “Степ” не надано територіальному відділенню зазначені документи та інформацію про свої рахунки.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного рішення.

Відповідно до статті 3 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб’єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються названим Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства (частини перша і друга статті 12 Закону України “Про Антимонопольний комітет України”).

Згідно з пунктом 5 статті 17 названого Закону голова територіального відділення Антимонопольного комітету України наділений, зокрема, такими повноваженнями: при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб’єктів господарювання, об’єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Аналогічний за змістом припис містить підпункт 5 пункту 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням названого Комітету від 23.02.2001 № 32-р.

Статтею 22 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” визначено, зокрема, що:

- вимоги голови територіального відділення Антимонопольного комітету України в межах його компетенції є обов’язковими для виконання у визначені ним строки, якщо інше не передбачено законом;

- невиконання вимог голови територіального відділення Антимонопольного комітету України тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до статті 221 названого Закону суб’єкти господарювання, інші юридичні особи, їх посадові особи та працівники зобов’язані на вимогу голови територіального відділення Антимонопольного комітету України подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, необхідну для виконання територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Пункт 13 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” визначає неподання інформації, зокрема, територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою такого відділення строки як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно з частиною другою статті 52 Закону України “Про захист економічної конкуренції” за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 13 статті 50 цього Закону накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб’єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. А відповідно до частини п’ятої цієї ж статті якщо доходу (виручки) немає або не надано розміру доходу (виручки) згаданий штраф накладається у розмірі до двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

З урахуванням наведеного попередні судові інстанції повинні були у вирішенні даного спору вичерпно з’ясувати та відповідним чином оцінити усі обставини, які склали фактичну основу оспорюваного рішення. Однак названими інстанціями цього належним чином не здійснено.

Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що оспорюване рішення територіального відділення АМК ґрунтувалося на неподанні БПП “Степ” названому відділенню інформації не лише за письмовою вимогою від 23.01.2007 № 02/143, а ще й за листом того ж таки відділення від 20.03.2007 № 02/635, причому в оспорюваному рішенні, як зазначено в рішенні місцевого господарського суду з цієї справи, йшлося про неподання названим підприємством на другу із зазначених вимог територіального відділення АМК певних документів та інформації. Проте названий господарський суд обмежився констатацією відповідних положень оскаржуваного рішення, а пов’язаних з цим обставин належними засобами доказування не перевірив, у тому числі не з’ясував: чи дійсно територіальним відділенням надсилався БПП “Степ” згаданий лист від 20.03.2007 № 02/635 з вимогою про надання документів та інформації; якщо так, то чи було в ньому визначено строк такого надання; чи одержано відповідного листа адресатом, а якщо одержано, то чи надано на нього відповідь (з поданням належної інформації) у визначений строк, і якщо не надано, то з яких причин.

Зазначені обставини з огляду на зміст оскаржуваного рішення та наведені законодавчі приписи входять до предмету доказування в даній справі, а їх нез’ясування судами як першої, так і апеляційної інстанцій свідчить про неправильне застосування названими судовими інстанціями приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись статтями 1117 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Полтавської області від 31.07.2007 та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.11.2007 зі справи № 5/398 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов