ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2008 р.

№ 13/211

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:

Кочерової Н.О.,

суддів:

Рибака В.В.,

Черкащенка М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача –

Рак О.В.;

від відповідача –

Кукула І.Я.;

розглянувши матеріали

касаційної скарги

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від 11.12.2007р.

у справі

№13/211 господарського суду Чернівецької області

за позовом

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

до

ТОВ Аудиторської фірми "Вест-Аудит"

про

стягнення 34 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Чернівецької області з позовом до ТОВ Аудиторської фірми "Вест-Аудит" про стягнення суми основного боргу в розмірі 30 000 грн., штрафу в сумі 4 000 грн. та судові витрати.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 10.10.2007р. у справі №13/211 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.12.2007р. рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" просить скасувати прийняті рішення та постанову попередніх інстанцій; прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. ст. 525, 526, 530, 612 ЦК України та ст. 43 ГПК України.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши юридичну оцінку судами обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи, що було також предметом дослідження попередніх судових інстанцій у справі, підтверджується наступне.

05.12.2005 між сторонами у справі було укладено договір про надання консультаційно-інформаційних послуг.

Згідно з умовами договору (п.1.1) Аудиторська фірма "Вест-Аудит" прийняла на себе зобов'язання здійснити аналіз фінансово-господарської діяльності замовника за 2005 рік з урахуванням міжнародного досвіду у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що результатом аналізу є звіт, складений у відповідності до вимог чинного законодавства України, термін надання звіту до 30.04.2006 (п. 1.4 договору).

При цьому, пунктом 6.1 визначено, що даний договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Умовами зазначеного договору передбачено, що за надані послуги (п.2.1.) замовник оплачує виконавцю суму 40 000 грн., без врахування ПДВ.

Пунктом 2.2.1 договору передбачено оплату авансу у розмірі 30 000 грн. на підставі виставленого рахунку-фактури.

На виконання умов договору відповідачем було виставлено рахунок-фактуру № 98 про перерахування авансу у розмірі 30 000 грн., який оплачено позивачем по платіжному дорученню № 4029 від 13.04.2006.

Відповідач здійснив аналіз фінансово-господарської діяльності позивача за 2005 рік та 04.05.2006 направив його позивачу разом з актом здачі-прийняття виконаних робіт (пакети №№ 68 та 69 першого класу відправлення через Чернівецький обласний вузол спеціального зв'язку Державного спецзв'язку, фіскальний чек № 0930 від 04.05.2006 р.).

Позивач в свою чергу не надав мотивовану відмову від прийняття виконаних робіт у вигляді двобічного акту із зазначенням необхідних доробок і термінів їх виконання.

Розділом 4 договору передбачена відповідальність сторін за порушення терміну виконання та терміну оплати у розмірі 10% штрафу від вартості робіт або несплаченої суми.

При цьому, оплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання договірних зобов'язань і якщо робота припиняється по вині замовника, він зобов'язаний відшкодувати виконавцю фактичні витрати на рівні рентабельності, яка передбачена в ціні за цю роботу (п.п. 4.3, 4.4 договору).

Договором також передбачалося, що у разі якщо в процесі виконання робіт з'ясується її недоцільність, питання про її продовження, припинення і розрахунки вирішуються по узгодженню сторін на підставі двобічного акту. При цьому оплаті підлягають фактично виконані виконавцем роботи.

В матеріалах справи відсутні будь які докази того, що позивач втратив інтерес у виконаній роботі до 04.05.2006р.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, висновок судових інстанцій про те, що посилання на ст.612 ЦК України про втрату інтересу, є безпідставним, а тому відсутні правові підстави для стягнення 30000 грн. перерахованих позивачем коштів в якості авансу є вірним.

Щодо стягнення штрафних санкцій у сумі 4 000 грн. (п.4.1 договору), то вимоги позивача обгрунтовані, однак при цьому відповідачем було заявлено про застосування спливу позовної давності на підставі ст. 267 ЦК України, що є підставою для відмови у позові.

За приписом п.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення штрафу.

Зазначене свідчить про повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та вірне застосування до них норм матеріального та процесуального права, що спростовує доводи касаційної скарги.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.12.2007р. у справі №13/211 –без зміни.

Головуючий, суддя Н.Кочерова

Судді                                                                       В.Рибак

М.Черкащенко