ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2008 р.

Справа 46/158

За позовом

Приватного підприємства “Соната-Торг”

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “Севастополь”

про

стягнення 985,48 грн.

Суддя Шабунін С.В.

Представники:

від позивача

Марченко Т.С. —представник за довіреністю від 01.09.2008 р.

від відповідача

Капшук М.М. —директор (наказ № 163 від 19.09.2008 р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2008 року Приватне підприємство “Соната-Торг” звернулося до суду з позовом від 15.09.2008 р., відповідно до якого просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Севастополь” 985,48 грн. заборгованості за поставлений товар згідно з договором № 432/11 від 14.11.2006 р.

Позовні вимоги мотивовані порушенням з боку відповідача умов укладеного сторонами договору в частині розрахунків за отриману продукцію.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва № 46/158 від 30.09.2008 р., яку призначено до розгляду на 13.10.2008 р.

У судове засідання, призначене на 13.10.2008 р. представники сторін не прибули, про причини своєї неявки суд не повідомили, вимоги ухвали від 30.09.2008 р. не виконали, у зв’язку з чим розгляд справи було відкладено на 27.10.2008 р.

В ході розгляду спору по суті представник Приватного підприємства “Соната-Торг” підтримав заявлені вимоги та просив позов задовольнити, стягнувши з відповідача 985,48 грн. боргу.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача, позов мотивований неналежним виконанням відповідачем зобов’язань з оплати поставлених йому продуктів харчування на умовах договору поставки № 432/11 від 14.11.2006 р.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано копії договору, видаткових накладних, банківських виписок, акту звірки розрахунків станом на 01.08.2008 р.

Представник відповідача визнав суму основного боргу в розмірі 985,48 грн., про що склав відповідну заяву, що залучена до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

14.11.2006 р. Приватним підприємством “Соната-Торг” в якості постачальника та Товариством з обмеженою відповідальністю “Севастополь” в якості покупця укладено договір поставки № 432/11, за умовами якого постачальник зобов’язався поставити покупцеві продовольчу продукцію, а покупець –прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності зі ст.ст. 1, 2 даної угоди асортимент, кількість та ціна на товар зазначаються в специфікаціях, які є його невід'ємною частиною.

Статтею 4 договору визначено, що днем здійснення оплати товару вважається день, в якому сума, що підлягає сплаті, перераховується з банківського рахунку покупця на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.1 та п. 4.3 договору № 421/11 покупець здійснює оплату товару в національній валюті України протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня його отримання.

Частиною 1 ст. 175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз умов договору сторін та наведених положень законодавства дає підстави стверджувати, що укладений правочин являє собою договір поставки.

За твердженнями позивача в рамках договору від 14.11.2006 р. відповідачу було поставлено та передано у власність продовольчих товарів на суму 1 560,47 грн.

Дані твердження позивача знаходять підтвердження в матеріалах справи, де містяться копії видаткових накладних № СТ-05/04/4 від 05.04.2007 р. на суму 453,91 грн., № СТ-10/05/14 від 10.05.2007 р. на суму 628,84 грн., № СТ-07/06/2 від 07.06.2007 р. на суму 288,49 грн., № СТ-21/06/11 від 21.06.2007 р. на суму 189,23 грн., оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні.

Позивач зазначає, що покупець (відповідач) частково здійснив оплату за товар на загальну суму 574,95 грн.

Як вбачається з копій банківських виписок з особового рахунку позивача, відповідачем перераховано на його користь лише 574,95 грн.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Представник відповідача, який прибув в судове засідання, визнав розмір заборгованості перед позивачем в розмірі 985,52 грн. за договором № 432/11 від 14.11.2006 р.

Частиною 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, господарський суд приймає рішення про його задоволення.

Згідно з ч. 1-2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, а також враховуючи встановлені судом обставини справи, наведені норми чинного законодавства та умови угоди сторін, позовні вимоги про стягнення основного боргу видаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму 985,52 грн., хоча відповідно до розрахунку суду, заборгованість позивача становить 988,52 грн. Зважаючи на те, що суд не вправі виходити за межі позовних вимог, позов Приватного підприємства “Соната-Торг” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Севастополь” підлягає задоволенню на суму, заявлену до стягнення позивачем, а саме: 985,48 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати державного мита. Витрати, пов’язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову, на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 78, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд —

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Севастополь” (03186, м. Київ, Чоколівський бульвар, 6, ідентифікаційний код 24362305) на користь Приватного підприємства “Соната-Торг” (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, к. 414, поштова адреса: 08130, Київська область, с. Петропавловська Борщагівка, вул. 3, ідентифікаційний код 31956327) 985 (дев’ятсот вісімдесят п’ять) грн. 48 коп. боргу, 102 (сто дві) грн. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття.

Суддя                                                              С.В. Шабунін

справа № 46/158

27.10.08

Суддя Представники: