ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.12.08р.

Справа № 9/268-08

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Товарно-сировинна фірма "Дніпроелектромаш", м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство

"Укрстройінвест", м.Дніпропетровськ

третя особа:Товариство з обмеженою відповідальністю "СТО Балканкар", м.Дніпропетровськ

про стягнення 71500 грн. 08 коп.

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне

підприємство "Укрстройінвест”, м. Дніпропетровьск

до Відкритого акціонерного товариства "Товарно-сировинна фірма

"Дніпроелектромаш"

про стягнення 81700 грн.

Суддя Подобєд І.М.

При секретарі судового засідання Фуркаленко І.Л.

Представники:

Від позивача - Степанов О.С. - представник, довіреність №123/21-1-88 від 07.10.08р.

Від відповідача - Руденко В.В. - представник, довіреність б/н від 19.09.08р.

Від третьої особи - представник не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

ВАТ ТСФ "Дніпроелектромаш" звернулося у липні 2008 року із позовом до ТОВ ВКП "Укрстройінвест", в якому просить господарський суд стягнути з Відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 71500,08 грн. заборгованості за час зберігання вантажу - тепловозу ТГК-2 заводський номер 7212 на території Позивача, за зберігання якого Відповідач ніякої плати не вносив, договору на зберігання товару із Позивачем не уклав.

Відповідач позов не визнає. У своєму відзиві на позов вказує на те, що на підставі договорів № 61 від 21.12.06р. та № 64 від 19.11.07р., які було укладено між Відповідачем, Позивачем та структурним підрозділом Позивача ТОВ "СТО "Балканкар", складські приміщення, що знаходяться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Квітки-Основ'яненки, 5, були передані Відповідачу в оренду терміном з 01.01.07р. по 30.06.08р., про що свідчить акт прийому-передачі. Відповідачем була сплачена орендна плата у розмірі 103403,84 грн. Окрім того, Відповідач уклав договори № АП-19/2006 від 01.04.06р, № АП-12/2007 від 01.03.07р. відкритої виробничої площадки з ТОВ "СТО "Балканкар" за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Квітки-Основ'яненки, 5, згідно акту прийому-передачі від 01.04.06р, де був розміщений тепловоз ТГК-2. Відповідачем було здійснено оплату за цим договором на суму 7189 грн. Листом №71 від 02.07.08р. Відповідач звернувся до Позивача з проханням віддати тепловоз ТГК-12 заводським номер 7212. Позивачем не було надано дозволу на переміщення зазначеного тепловозу. 30.07.08р. з дозволу керівництва ВАТ ТСФ "Дніпроелектромаш" Відповідачем було вивезено тепловоз ТГК-2 заводським номер 7212 з території Позивача. Також Відповідач звертає увагу на те, що сума, заявлена до стягнення позивачем, розрахована виходячи з загальної ваги тепловозу 28 тон, не приводячи підстав для проведення розрахунків, не приймаючи до уваги оплати Відповідача та не вказуючи, з якого часу настали 560 діб.

Третя особа у поясненнях вказує, що між ТОВ ВКП "Укрстройінвест" та ТОВ "СТО "Балканкар" був укладений договір оренди складських приміщень № АП-19/2006 від 01.04.06р. строком дії до 28.02.07р., строк дії якого в подальшому не продовжувався. Строк дії договору № АП-12/2007 від 01.03.2007р. закінчився 31.08.07р. та в подальшому продовжений не був. По даних договорах мова про зберігання тепловозу не велася. Договір на зберігання тепловозу сторони не укладали, і сам тепловоз знаходився у Позивача.

26.09.2008р. ТОВ ВКП "Укрстройінвест" подало зустрічний позов до ВАТ ТСФ "Дніпроелектромаш" про стягнення суми 81700 грн. збитків у вигляді не отриманого доходу від ненадання в оренду майна –тепловозу ТГК-2 за період з 06.05.08р. по 30.07.2008р.

Позивач вимог за зустрічним позовом не визнає. Посилається на те, що тепловоз ТГК-2, заводський номер №7212, починаючи з моменту знаходження на території Відповідача –з 27.12.2006р. по 30.07.2008р. включно, знаходився в неробочому стані, і як його збирався використовувати у своїй господарській діяльності Орендар –ДП „Залізничник” ТОВ „Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту” Відповідачу не зрозуміло. Звертає увагу на те, що договір оренди від 05.05.2008р., укладений між ТОВ ВКП "Укрстройінвест" та ДП „Залізничник” ТОВ „Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту” не був направлений на реальне настання правових наслідків, що суперечить загальним вимогам, виконання яких необхідно для дійсності угод, передбачених ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки орендодавець знав, що виконати взяті на себе договірні відносини він не міг, а з іншої сторони –Орендар не зміг би використовувати вказаний тепловоз за його цільовим призначенням і не оплачував би вартість оренди в сумі 950 грн. за календарний день. Вважає, що зазначений договір оренди тепловозу не має належної юридичної сили, оскільки така угода не відповідає ряду вимог, які становлять умови дійсності угод, тому у Позивача відсутні підстави вимагати стягнення збитків у вигляді не отриманого прибутку (доходу), оскільки сам прибуток не був би отриманий за інших підстав, в зв’язку з неможливістю виконати сам договір оренди від 05.05.2008р.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 04.11.2008р. по 07.11.2008р. та з 02.12.2008р. по 05.12.2008р. –для підготовки мотивованого судового рішення.

В судовому засіданні 05.12.2008р. оголошено повний текст судового рішення, згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, господарський суд -

встановив:

Між ТОВ „СТО Балканкар” (Орендодавець) та ТОВ ВКП „Укрстройінвест” (Орендар) був укладений договір №А-19/2006 від 01.04.2006р., згідно з умовами якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове відплатне орендне користування виробничий майданчик, який розташований за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Квітки-Основ’яненки, 5 загальною площею 100 кв. м.

В подальшому 01.03.2007р. між ТОВ „СТО Балканкар” (Орендодавець) та ТОВ ВКП „Укрстройінвест” (Орендар) був укладений договір №А-12/2007 предметом якого є надання в оренду вищевказаного відкритого майданчика на строк до 31.08.2007р.

Також між ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш” (Орендодавець) та ТОВ ВКП „Укрстройінвест” (Орендар) був укладений договір №61 від 21.12.2006р., предметом якого є оренда складських майданчиків, належних Орендодавцю і розташованих за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Квітки-Основ’яненки, 5 загальною площею 450 кв.м.

27.12.2006р. на територію ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш” (надалі –Позивач) по вул. Квітки-Основ’яненки, 5 у м.Дніпропетровськ на підставі листа Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо комерційне підприємство „Укрстройінвест” від 11.12.2006р. за вих. №119 (надалі –Відповідач) була прийнята одна платформа з вантажем (тепловоз ТГК-2 заводський №7212).

Зі змісту листа Відповідача від 11.12.2006р. за вих. №119 вбачається, що він прохав Позивача надати згоду на прийняття на під’їзні колії одного вагону з товаром (тепловоз ТГК-2) без будь-яких інших пропозицій щодо подальшого використання цього майна.

28.12.2006р. Позивач двічі листом за №123/21-1-133 та листом за №123/21-1-134 звертався до ТОВ „СТО Балканкар” (надалі - Третя особа) із повідомленням про те, що з 27.12.2006р. на під’їзні колії ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш” була подана платформа з вантажем (тепловоз ТГК-2, заводський номер №7212), належний ТОВ ВКП „Укрстройінвест” та просив сприяти ТОВ ВКП „Укрстройінвест” у переміщенні цього тепловоза з території, що належить ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш” на територію оренди у ТОВ „СТО Балканкар”, здійснивши це переміщення до 29.12.2006 р.

Як випливає із листа ТОВ „СТО Балканкар” від 29.12.2006р. за №72, Позивач був повідомлений про те, що, за ТОВ ВКП „Укрстройінвест” не має можливості розташувати вказаний тепловоз на орендованій у ТОВ „СТО Балканкар” площі з огляду на її повну зайнятість іншим його майном, у зв’язку із чим, усі питання про розміщення тепловозу, що належить ТОВ ВКП „Укрстройінвест”, просив вирішувати безпосередньо із цим підприємством.

Як вказував Позивач, своїм листом від 29.12.2006р. за №123/21-1-136, що був направлений Відповідачу факсовим зв’язком, він повідомив останнього про відсутність у Третьої особи можливості поставити зазначений тепловоз на орендований майданчик, тому просив негайно прибрати цей тепловоз зі своєї території. Проте достовірних доказів надіслання та отримання Відповідачем цього листа Позивачем не надано.

Доказів про будь-які інші дії направлені на спонукання Відповідача забрати зі своєї території вказаний тепловоз Позивач не надав.

Як пояснив Відповідач, зазначений тепловоз було розвантажено на майданчик, який використовувався ним на умовах оренди за договором із ТОВ "СТО Балканкар".

Третя особа пояснила, що між нею і Відповідачем дійсно були укладені вищевказані договори А-19/2006 від 01.04.2006р. та №АП-12/2007 від 01.03.2007р. оренди відкритого виробничого майданчика, який розташований за адресою по вул. Квітки-Основ’яненки, 5 у м.Дніпропетровську, загальною площею 100 кв. м, але вказаний тепловоз ніколи не знаходився на території цього майданчика, який був зайнятий іншим майном.

Отже, доводи Відповідача про те, що цей тепловоз увесь час знаходився на відкритому майданчику, що був орендований ним у Третьої особи, спростовуються поясненнями Третьої особи, а також планом території ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш”, поясненнями Позивача до цього плану, листуванням Позивача із Ленінським ВДСО м. Дніпропетровськ, відповіддю в.о начальника Ленінського ВДСО в м.Дніпропетровську Хрипунова Г.О. від 03.11.2008р. №497 та доповідними записками міліціонерів Державної служби охорони, які є в матеріалах справи, із яких вбачається, що фактично тепловоз увесь час перебував на території Позивача, зокрема в районі поста №2 (Державна служба охорони) –кінець під’їзних залізничних колій та майстерня ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш”.

30.07.2008р. вказаний тепловоз був вивезений Відповідачем з території Позивача автомобілем МАЗ державний номер АЕ 21-10ВІ, про що свідчить відповідна довідка в матеріалах справи і цей факт не оспорюється будь-якою із сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом №40 від 27.12.2006р. у зв’язку із находженням на територію підприємства вантажу (тепловозу ТГК-2 заводський №7212) Позивач надав вказівку охоронним структурам свого підприємства з 27.12.2006р. здійснювати охорону вказаного тепловозу з метою забезпечення його схоронності.

Як свідчать договори про надання послуг по охороні об’єктів №10-07/06 від 28.07.2006р. та №7 від 01.02.2008р., що були укладені між Приватним підприємством Альфа-Січ” та Позивачем, а також договір №5760/07 від 31.12.2004р. на охорону об’єкта державною службою охорони при УМВС України, укладений Позивачем з Управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Дніпропетровській області, територія ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш” дійсно охоронялась на платній основі і ці витрати понесені безпосередньо Позивачем.

Згідно довідки Позивача від 09.09.2008р. №123/21-1-86 його витрати за надані послуги по охороні об’єктів, розташованих на території ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш” становили: в 2006 році –на суму 42000,52 грн., в 2007 році –на суму 213000,56 грн., а в І півріччі 2008 року - 136500,67 грн.

Згідно довідки Позивача від 29.09.2008р. №123/21-1-87 витрати ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш” за надані послуги по охороні території становили:

- надані послуги ПП „Альфа-Січ” у 2006-2007 роках –5200 грн. з урахуванням ПДВ в місяць, в 2008 році –5856 грн. з урахуванням ПДВ в місяць, зростання витрат 656 грн. в місяць, а за 6 місяців 2008 року: 656 грн. х 6 місяців = 3936 грн.;

- надані послуги Ленінським ВДСО в м. Дніпропетровську ВДСО при УМВС України в Дніпропетровській області у 2006 році –89844 грн. з урахуванням ПДВ, в 2007 році –109500 грн. з урахуванням ПДВ, зростання витрат 16656 грн. з урахуванням ПДВ;

- усього зростання витрат за надані послуги охорони в період 2007-2008 років становив 23592 грн. з урахуванням ПДВ.

Із наказу №14 від 17.08.2006р. „Про тарифікацію послуг зі зберігання” вбачається, що у зв’язку зі здійсненням операцій (надання послуг) по зберіганню майна третіх осіб на території ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш”, на підставі (по аналогії) з цінами, встановленими у Збірнику вантажних тарифів залізнодорожного транспорту України (Тарифне керівництво №1) Позивачем був встановлений наступний тариф на зберігання вантажу на відкритих майданчиках –4 грн. 56 коп. за тонну за добу, в т.ч. ПДВ 20%, який слід застосовувати з 18.08.2006р.

Згідно довідки від 18.07.2008р. за №НТО-04а/156 Технічної служби Державного підприємства „Придніпровська залізниця”, тепловоз ТГК-2 має такі характеристики, як зокрема: маса –28 т та габаритні розміри, мм: довжина (по осях) –8280, ширина –3074, висота –3478.

За розрахунками Позивача Відповідач зобов’язаний здійснити оплату вартості зберігання вантажу –тепловозу вагою 28 т за весь час знаходження на території ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш” протягом 560 діб, що становить суму 71500,08 грн. (560 діб х 4,56 грн. х 28 т = 71500,08 грн.).

На спростування розрахунків Позивача, Відповідачем був наданий лист Дніпропетровської дирекції залізничних перевезень - відокремленого структурного підрозділу Державного підприємства „Придніпровська залізниця” від 22.09.08р. №36/151, у якому на запит Відповідача №112 від 15.09.2008р. останнього було повідомлено, що при затримці власного локомотива на коліях станції з вини відправника вантажу –вантажоодержувача нараховується збір за збереження рухомого складу на своїх осях (з одиниці) у розмірі 1,2 грн. за добу –згідно Тарифного керівництва №1, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженим наказом Мінтрансу 3551 від 15.11.1999 року, розділу 2 (п.2.1) і згідно діючих підвищувальних коефіцієнтів.

На підтвердження своїх зустрічних позовних вимог Відповідач надав договір оренди №05/01-08 від 05.05.2008р., що був укладений ним із Дочірнім підприємством „Залізничник” Дніпропетровського підприємства промислово-залізничного транспорту (надалі –ДП „Залізничник” ТОВ ДППЗТ), за умовами якого Відповідач (орендодавець) зобов’язався надати ДП „Залізничник ТОВ ДППЗТ” (орендарю) в строкову користування на термін з 05.05.2008р. по 05.05.2009р. майно –тепловоз ТГК-2 (заводський номер 7212), а орендар зі своєї сторони зобов’язався сплачувати щомісячно оренду плату у розмірі 950,00 грн.

Листом №53 від 06.05.2008р. Відповідач вперше звернувся до начальника станції Кайдацька із проханням забрати з під’їзних колій Позивача вказаний тепловоз для подальшої його відправки і оформлення документів на стацію Дніпропетровськ-Вантажний, на який отримав відповідь від 07.05.2008р. за №119 про те, що Позивач відмовляється видати цей тепловоз, у зв’язку із чим необхідно отримати відповідний лист-згоду.

Як свідчить лист ДП „Залізничник” ТОВ ДППЗТ від 14.05.2008р. №38 ця особа звернулась до Відповідача із вимогою передати їй вказаний тепловоз та повідомила про готовність прийняти це майно та підписати акт приймання-передачі.

Листом від 15.05.2008р. вих. №57 Відповідач повідомив ДП „Залізничник” ТОВ ДППЗТ про те, що на цей час представник підприємства займається оформленням документів на переміщення тепловозу з території бази Позивача і найближчим часом цей тепловоз буде передано ДП „Залізничник” ТОВ ДППЗТ у відповідності із договором №05/01-08 від 05.05.2008р.

Листом від 02.07.2008р. за вих. №71 Відповідач звернувся до Позивача із проханням забезпечити пропуск 04.07.2008р. на територію своїх представників для переміщення тепловозу ТГК-2 заводський № 7212 та попередив, що у разі не забезпечення пропускного режиму по залізничних коліях за межі території ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш” і не повернення тепловозу власнику, він вимушений буде звернутися до правоохоронних органів.

03.06.2008р. Відповідач звернувся із заявою в порядку ст. 97 Кримінально-процесуального кодексу України до прокурора Ленінського району м.Дніпропетровська, в якій повідомив про незаконне привласнення Позивачем чужого майна та незаконне утримання вказаного тепловозу.

Листом від 23.07.2008р. №56 ДП „Залізничник” ТОВ ДППЗТ повідомило Відповідача про те, що у зв’язку із невиконанням договору №05/01-08 від 05.05.2008р. в частині затримки передачі майна підприємство несе значні матеріальні втрати та просило договір оренди тепловозу ТГК-2 вважати розірваним, на що Відповідач надав відповідну згоду.

Як вже зазначалось вище, вказаний тепловоз був вивезений Відповідачем з території Позивача лише 30.07.2008р.

Щодо оскаржуваних Відповідачем дій Позивача до правоохоронних органів, то як свідчить лист-відповідь прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська Чередника О.Ф. від 19.11.08р. за №385с/08 на запит представника ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш” Степанова О.С., прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська дійсно проводилася перевірка за скаргою директора ТОВ ВКП „Укрбудінвест” щодо не повернення тепловозу, що належить підприємству - ТОВ ВКП „Укрбудінвест”, посадовими особами ВАТ „Дніпроелектромаш”, під час якої від директора ТОВ ВКП „Укрбудінвест” надійшло звернення про відсутність необхідності проводити подальшу перевірку за попередньою скаргою у зв’язку із добровільним усуненням порушень ВАТ „Дніпроелектромаш” та повернення тепловозу.

Як випливає із листа-відповіді начальника Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області Кузьменко О.В. від 27.11.08р. за №43/11388 на запит представника ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш” Степанова О.С., Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області також проводилась перевірка за скаргою директора ТОВ ВКП „Укрбудінвест” щодо не повернення тепловозу, що належить ТОВ ВКП „Укрбудінвест”, в результаті якої встановлено, що в діях посадових осіб ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш” правопорушень та ознак злочину не виявлено та, що під час проведення перевірки ТОВ ВКП „Укрбудінвест” самостійно, без перешкод з боку посадових осіб ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш”, здійснив вивезення свого майна (тепловозу) з території ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш”.

За розрахунками Відповідача, внаслідок безпідставної затримки Позивачем повернення йому вказаного тепловозу ТГК-2 ним був втрачений дохід, який він міг би отримати через надання в оренду ДП „Залізничник” ТОВ ДППЗТ за період з 06.05.2008р. по 30.07.2008р. у розмірі 81700,00 грн., у т.ч. ПДВ (950,00 грн. х 86 днів = 81700,00 грн.).

Згідно специфікації 1 до договору оренди від 05.05.2008р. №05/01-08, що був укладений між Відповідачем та ДП „Залізничник” ДППЗТ, орендна плата протягом одного календарного дня використання орендарем вказаного тепловозу дійсно складає 950 грн., у тому числі 20% ПДВ.

На спростування доводів Відповідача Позивачем була надана інформація, отримана від Купріянова Олександра Павловича, який працює машиністом тепловозу у ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш”, із якої вбачається, що цим працівником на замовлення директора ТОВ ПКП „Укрстройінвест” Татаринові В.П. було проведено у грудні 2006 року огляд, дефектування та низку ремонтних робіт по відновленню тепловозу ТГК-2, який знаходився у неробочому стані. Як пояснив Купріянов О.П. у зв’язку із тим, що вказаний тепловоз знаходився в неробочому стані, його вивіз було здійснено автомобільним транспортом.

На підтвердження можливості щодо вільного пересування вказаного тепловозу ТГК-2 по залізничних коліях загального користування Відповідач надав відповідну довідку ДП „Придніпровська залізниця” від 05.11.2008р., згідно з якою повідомляється, що тепловоз ТГК-2 перевозиться по коліям загального користування УЗ на платформі згідно Технічних умов навантаження та кріплення вантажів Збірника №17 розділу 13, пункту 13.1 відповідно розробленим НТУ вантажовідправником, а також повідомляється, що Інструкцією №032-Ц від 03.01.03 забороняється перевезення тепловозу ТГК-2, як вантажу на своїх висях по коліям загального користування УЗ.

З урахуванням встановлених обставин позовні вимоги як за первісним позовом, так за зустрічним позовом задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Обидві сторони спору, який розглядається у цій справі, є суб’єктами господарювання, особливість регулювання майнових відносин між якими визначається Господарським кодексом України (ч. 2 ст. 4 цього Кодексу).

Згідно ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначені підстави виникнення господарських зобов’язань, зокрема зазначено, що господарські зобов’язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як свідчать матеріали справи, між Позивачем і Відповідачем не було укладено письмового договору стосовно надання послуг зі зберігання або охорони вищевказаного тепловозу на території ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш”, тобто Позивача. Доказів про вчинення Відповідачем дій, які б беззаперечно свідчили про надання згоди Відповідача на укладення із Позивачем усної угоди про зберігання або охорону вказаного тепловозу суду під час розгляду даної справи також не надано.

Отже, вищевказані дії ж сторін щодо фактичного передання Відповідачем та приймання Позивачем зазначеного майна (тепловоза) не утворюють у взаємних відносинах цих сторін будь-яких інших правовідносин ніж пов’язаних із реалізацією Відповідачем свого права власності на це майно. Щодо правовідносин, пов’язаних із орендою складських приміщень, то вони не охоплюють відносин з приводу знаходження на території Позивача вказаного тепловозу, оскільки Відповідач не довів належними доказами, що протягом усього спірного періоду цей тепловоз знаходився на орендованому ним відкритому майданчику, а не на території Позивача.

За вищевказаних обставин у Відповідача відсутнє перед Позивачем господарське зобов’язання з оплати вартості послуг зберігання вказаного тепловозу та витрат на його охорону протягом усього періоду його знаходження на території Позивача.

За загальним правилом, встановленим ч.ч. 1 і 2 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковими для неї.

Таким чином, оскільки у Відповідача відсутні господарські зобов’язання перед Позивачем з приводу зберігання або охорони вказаного тепловозу, а відповідно відсутній цивільний обов’язок зі сплати будь-яких грошових коштів за фактично надані Позивачем такі послуги, у позовних вимогах Позивача про примусове стягнення з Відповідача грошових коштів у сумі 71500,08 грн. - слід відмовити, як безпідставних.

Щодо правової оцінки зустрічних позовних вимог Відповідача до Позивача про стягнення грошових коштів у сумі 81700 грн. збитків, які, як вважає Відповідач, спричинені не отриманим доходом від орендної плати за користування вказаним тепловозом, то слід виходити із наступного.

Частинами 1 і 2 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Так, згідно ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

До того ж, відповідно до ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як вбачається із встановлених обставин, Відповідач заперечує факт передачі свого майна (тепловозу) саме Позивачу та укладення між цими сторонами будь-якого договору щодо умов зберігання та охорони цього майна.

Як зазначалось вище, судом встановлено, що між сторонами не виникло певних господарських зобов’язань, зокрема таких, які б врегульовували порядок, умови та строки повернення цього майна.

Отже, перешкоди зі сторони Позивача у поверненні Відповідачу вказаного тепловозу хоча і призвели до затримки у передачі цього майна, проте їх не можна визнати як порушення певних господарських зобов’язань Позивача.

За таких обставин, враховуючи на відсутність у Позивача певного зобов’язання із повернення Відповідачу вказаного тепловозу у визначений строк та враховуючи на відсутність у Відповідача дійсної можливості безперешкодного розпорядження цим майном, яке тимчасово вибуло із його користування, укладення Відповідачем договору оренди вказаного тепловозу №05/01-08 від 05.05.2008р. із ДП „Залізничник” ТОВ ДППЗТ слід вважати необачливими діями, які сприяли не отриманню Відповідачем зазначеного доходу.

Таким чином, у зустрічному позові також слід відмовити повністю, як безпідставному.

Щодо доводів Позивача про те, що договір оренди від 05.05.2008р., укладений між ТОВ ВКП "Укрстройінвест" та ДП „Залізничник” ТОВ ДППЗТ не був направлений на реальне настання правових наслідків, що суперечить загальним вимогам, виконання яких необхідно для дійсності угод, передбачених ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки орендодавець знав, що виконати взяті на себе договірні відносини він не міг, а з іншої сторони –Орендар не зміг би використовувати вказаний тепловоз за його цільовим призначенням і не оплачував би вартість оренди в сумі 950 грн. за кожний календарний день, то цим доводам Позивача не може бути надана правова оцінка судом під час розгляду даної справи, оскільки недійсність цього договору оренди прямо не встановлена законом, тому він може бути визнаний судом недійсним лише за позовом однією із сторін або іншої заінтересованої особи в окремому судовому провадженні.

Судові витрати у справі за первісним позовом покладаються на ВАТ ТСФ „Дніпроелектромаш”, а за зустрічним позовом на ТОВ ВКП „Укрстройінвест”, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 4, 32-36, 43-45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У первісному позові відмовити.

Судові витрати за первісним позовом покласти на Відкрите акціонерне товариство товарно-сировинну фірму „Дніпроелектромаш".

У зустрічному позові відмовити.

Судові витрати у справі за зустрічним позовом покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство „Укрстройінвест”.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя

І.М. Подобєд