Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2008 р. Справа № 27/55-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Такмаков Ю.В., судді Барбашова С.В. , Могилєвкін Ю.О.

при секретарі Морока Ю.О.

за участю представників сторін:

позивача - Горустовича Д.Б. (дов. № 65 від 20.03.2008р.)

відповідача - Продоус А.О. (дов. № 264 від 18.01.2007р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця", м. Харків (вх. № 1524 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 05.06.08р. по справі № 27/55-08

за позовом Акціонерного товариства відкритого типу "Весотра-Харків", с. Пісочин, Харківська область

до Статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця", м. Харків

про стягнення 378264,00 грн., -

встановила:

У червні 2008 року Акціонерне товариство відкритого типу "Весотра-Харків", с. Пісочин, Харківська область звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця", м. Харків про стягнення суми вартості напівпричепу Кегель-СН-24 (державний номер 57-21 ХЕ) та автомобілю Вольво Ф-12 (державний номер 0705 ХАХ) в розмірі 126480,00 грн., а також суми втраченої вигоди в розмірі 251784,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.06.2008р. по справі № 27/55-08 (суддя Мамалуй О.О.) позовні вимоги задоволено та стягнуто зі Статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця" на користь Акціонерного товариства відкритого типу "Весотра-Харків" суму вартості напівпричепу Кегель-СН-24 (державний номер 57-21 ХЕ) та автомобілю Вольво Ф-12 (державний номер 0705 ХАХ) в розмірі 126480,00 грн., суму втраченої вигоди в розмірі 251784,00 грн., а також суму державного мита у розмірі 3782,64 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач з даним рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 05.06.2008р. по справі № 27/55-08 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на позивача. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач окрім іншого посилається на те, що господарський суд не врахував, що Акціонерне товариство відкритого типу "Весотра-Харків" звернулося з даним позовом після спливу строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, а тому згідно з частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України є всі підстави для відмови в позові.

Позивач з доводами апеляційної скарги не погоджується та вважає їх безпідставними, в зв’язку з чим просить залишити вимоги скарги без задоволення.

В судовому засіданні 15.07.08р. оголошено перерву до 29.07.08р. о 14 год. 10 хв.

Заслухавши уповноважених представників позивача та відповідача, які підтримали свої позиції у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 28 грудня 2001 року на регульованому залізничному переїзді 800-й кілометр (ст. Комаровка) СТГО "Південна залізниця" відбулася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення пасажирського потягу № 68 Москва-Сімферополь з вантажним автомобілем Вольво Ф-12 державний номер 07-05 ХАХ, що належить АТВТ "Весотра-Харків".

11 квітня 2008 року АТВТ "Весотра-Харків" звернулось до господарського суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує на те, що належний йому автомобіль 28.12.2001р. з 21-00 год. до 21-08 год. намагався переїхати переїзд, але у зв’язку з буксуванням коліс на ожеледиці, це йому не вдалося. При цьому, позивач послався на те, що працівник відповідача, яка була черговою по переїзду - Лобова Н.А., незважаючи на чисельні вимоги водія автомобіля, не вжила жодних заходів для уникнення зіткнення, і не увімкнула попереджувальну сигналізацію та не надіслала повідомлення оперативним зв’язком.

Приймаючи оскаржене рішення господарський суд виходив з того, що такі неправомірні дії працівників відповідача, а саме чергової по переїзду,

шляхового майстра та бригадира шляху, неналежне виконання ними своїх

професійних та службових обов'язків спричинили позивачу велику матеріальну

шкоду, що складає 126480,00 грн., так як автомобіль Вольво Ф-12 (державний номер 07-05 ХАХ) та напівпричіп марки Кегель СН-24 (державний номер 57-21 ХЕ) значно пошкоджені та ремонту не підлягають. Крім того, господарським судом визначено, що АТВТ "Весотра-Харків" неправомірно позбавлено СТГО "Південною залізницею" можливості використовувати належний йому автомобіль та напівпричіп в результаті їх знищення, через що сума втраченої вигоди складає 251784,00 грн.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Але з такими висновками господарського суду не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Однак, в порушення цих приписів і вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України господарським судом Харківської області при винесенні оскарженого рішення, не встановлені дійсні права та обов’язки сторін, а також не враховані обставини, суттєві для розгляду цього спору.

Із матеріалів справи вбачається, що даний позов пред’явлено АТВТ "Весотра-Харків" 11 квітня 2008 року, предметом якого є стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди у вигляді вартості напівпричепу Кегель-СН-24 (державний номер 57-21 ХЕ) та автомобілю Вольво Ф-12 (державний номер 0705 ХАХ) в розмірі 126480,00 грн., які були пошкоджені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 28 грудня 2001 року, а також стягнення суми втраченої вигоди в розмірі 251784,00 грн. за невикористання цих засобів протягом 2002 –2007 років.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, правила стосовно відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені статтею 1188 Цивільного кодексу України, згідно, частиною 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України суд може зобов'язати особу, яка спричинила збитки, відшкодувати їх у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Проте, господарський суд при прийнятті оскарженого рішення зазначені положення не врахував, а також не з'ясував зміст збитків, заявлених позивачем до стягнення та не перевірив обґрунтування розрахунку їх розміру, і, зокрема, задовольнивши вимоги про стягнення збитків у вигляді вартості напівпричепу Кегель-СН-24 (державний номер 57-21 ХЕ) та автомобілю Вольво Ф-12 (державний номер 0705 ХАХ) в розмірі 126480,00 грн., не навів жодних правових підстав, з яких він виходив, задовольняючи ці вимоги.

При цьому, колегія суддів вважає, що господарським судом не прийнято до уваги і той факт, що визначення матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відбувалось без проведення незалежної експертної оцінки відповідними установами за участю уповноважених осіб позивача та відповідача у справі щодо встановлення дійсної їх вартості з урахуванням стану напівпричепу та автомобілю на момент скоєння ДТП. Належних доказів в підтвердження дослідження експертом даного майна з пошкодженнями, отриманими саме в результаті ДТП 28.12.2001р., позивачем до справи не надано, однак господарський суд не дав цій обставині належної правової оцінки.

Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (зі змінами) затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, розроблену згідно із Законом України "Про судову експертизу", Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Кримінально-процесуальним, Цивільним процесуальним та Господарським процесуальним кодексами України.

Відповідно до п. 1.6. вказаної Методики… величина втрати товарної вартості дорожнього транспортного засобу це умовна величина зниження ринкової вартості дорожнього транспортного засобу, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, у порівнянні з ринковою вартістю подібного непошкодженого дорожнього транспортного засобу.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, а також обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку, позивач в підтвердження своїх вимог не надав жодних доказів щодо своєчасного проведення необхідних дій та заходів для поновлення його порушеного права. Не надані позивачем також і докази в підтвердження реальної (фактичної) вартості автомобілю та напівпричепу до отримання пошкоджень саме в результаті ДТП, що сталося 28.12.2001р., і саме через винні дії відповідача.

Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що позивач не надав до матеріалів справи доказів того, які саме пошкодження були завдані автомобілю та напівпричепу безпосередньо під час дорожньо-транспортної пригоди 28.12.2001р., а також ступінь пошкодження цього майна у ній. Інших доказів в обґрунтування вимог стосовно стягнення збитків у вигляді вартості пошкодженого майна, окрім посилань на те, що вона є балансовою та підтвердженою бухгалтерським обліком АТВТ «Весотра-Харків»(з урахуванням амортизації), позивачем не надано і в матеріалах справи не міститься. Таким чином, розмір цих збитків залишився позивачем не доведеним у відповідності з вимогами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Більш того, матеріали справи свідчать про те, що постановою Харківського районного суду Харківської області від 31.01.2005р. встановлені розбіжності та суперечливі відомості стосовно зовнішнього стану та пошкоджень автомобіля Вольво Ф-12 (державний номер 0705 ХАХ) внаслідок ДТП, що сталося 28.12.2001р., які зафіксовані у протоколі огляду міста пригоди та протоколі огляду даного автотранспортного засобу. В процесі судового слідства у даній справі також не встановлено, які технічні пошкодження отримав вказаний автомобіль внаслідок аварії; яка фактична вартість відновлювальних робіт внаслідок цього, а також яка вартість робіт, що здійснені по очищенню залізничних шляхів з/д транспорту. Вказані обставини, визнані місцевим судом такими, що унеможливлюють вирішення питання про цивільно-правову відповідальність особи винної в скоєнні злочину, та перешкоджають розгляду цивільного позову в кримінальній справі. Вказана постанова місцевого суду не оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку та набрала законної сили.

У своїх позовних вимогах позивач окрім матеріальної шкоди у вигляді вартості пошкоджених у ДТП напівпричепу Кегель-СН-24 (державний номер 57-21 ХЕ) та автомобілю Вольво Ф-12 (державний номер 0705 ХАХ), просив стягнути з відповідача на свою користь суму втраченої вигоди у розмірі 251784,00 грн. за період з 2002-2007р.р., якої позивач неправомірно був позбавлений відповідачем в результаті знищення даного майна через ДТП.

Господарський суд з урахуванням лише цих доводів позивача та наданого на їх підтвердження розрахунку, дійшов висновку про задоволення позову в цій частині. Проте колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не підтримує таку правову позицію суду попередньої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 22 Цивільного кодексу України визначає поняття збитків. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальним принципом цивільного права, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з частиною другою статті 623 цього ж Кодексу розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

За змістом статті 1166 Цивільного кодексу України, упущена вигода –це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Якщо особа, що порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

В даному випадку, при обрахуванні розміру упущеної вигоди позивач повинен був враховувати тільки ті точні дані, які б безспірно підтверджували реальну можливість отримання грошових сум, якби його майно не було пошкоджене. На думку колегії суддів, сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин. Водночас, стягуючи вказану суму збитків, господарський суд не врахував, що наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Таким чином, нічим не підтверджений розрахунок позивача про можливі доходи протягом 2002-2007 років (а.с. 33) до уваги колегією суддів не приймається. За загальним правилом, нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди є підставою для відмови в задоволенні таких вимог.

Враховуючи, те, що позивачем не було доведено розміру упущеної вигоди, а відтак, і складу цивільного правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги і те, що відповідно до ст.. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності в порушення вимог чинного законодавства, але господарський суд не розглянув зазначене питання та необґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Обґрунтовуючи свої вимоги по стягненню з відповідача суми матеріальної шкоди у вигляді вартості напівпричепу Кегель-СН-24 (державний номер 57-21 ХЕ) та автомобілю Вольво Ф-12 (державний номер 0705 ХАХ) в розмірі 126480,00 грн. позивач вказує на те, що правові підстави та доказова база для звернення до господарського суду за захистом своїх порушених прав до 06.06.2006р. у нього були відсутні, оскільки незважаючи на спричинення шкоди, яке відбулося у 2001 році, факт протиправних дій посадових осіб відповідача встановлено висновком судової залізнично-транспортної експертизи за № 420 по кримінальній справі № 2202001 саме 06.06.2006р.

Проте з даними посиланнями не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки проведення розслідування за фактом зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки, не зупиняє перебігу строку позовної давності. У даному разі, виходячи з приписів статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку позовної давності починається не з дати винесення постанови слідчих органів за фактом автоаварії або вироку суду, а з дати завдання збитків. При цьому, час, необхідний для встановлення остаточної суми збитків, не впливає на вирішення питання про початковий момент перебігу строку позовної давності.

Відповідно ст.ст. 257, 261, 265 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Аналогічні норми права містилися в ст.ст. 71, 76, 79 Цивільного кодексу України (1963р.).

Таким чином, колегія суддів вважає, що підприємство позивача дізналося про порушення свого права, на якому ґрунтується даний позов, на початку січня 2002 року, тобто з моменту зіткнення пасажирського потягу № 68 Москва-Сімферополь з вантажним автомобілем Вольво Ф-12 державний номер 07-05 ХАХ, що належить АТВТ "Весотра-Харків". Отже, право на захист в судовому порядку для АТВТ "Весотра-Харків" відраховується з моменту порушення цього права та закінчується на початку 2004 року, проте даний позов заявлений у квітні 2008 року, тобто поза межами строку позовної давності. Однак, вирішуючи справу по суті, господарський суд Харківської області зазначені обставини не врахував.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги те, що згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. В даному випадку, при застосуванні позовної давності до вимог позивача слід керуватися положеннями Цивільного кодексу України (діє з 01.01.2004р.), оскільки момент набрання чинності цим Кодексом та сплив строку позовної давності для вимог позивача збігаються.

Частинами 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, умови застосування строку позовної давності залежать від наявності заяви сторони.

Колегією суддів з'ясовано, що в процесі розгляду справи відповідач неодноразово звертався до господарського суду із заявами, в яких просив суд відмовити АТВТ "Весотра-Харків" у позові, в зв’язку зі спливом строку позовної давності, проте вказане не знайшло свого відображення в оскарженому рішенні суду.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що будь-які докази поважності причин пропуску строку позовної давності у справі відсутні і в процесі розгляду справи позивач на такі обставини не посилався. Жодним чином наявність істотних перешкод для своєчасного звернення до суду з позовом за захистом свого порушеного права позивачем не доведена. Отже, підстави для відновлення пропущеного строку позовної давності відсутні.

Враховуючи вищевикладене, а також факт звернення позивача до господарського суду за захистом порушеного права з пропуском строку позовної давності за відсутності поважних причин цього, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення даного позову без задоволення, так як відповідач неодноразово заявляв про пропуск позовної давності позивачем, а останньому було відомо про порушення свого права на початку січня 2002 року, а з позовними вимогами АТВТ "Весотра-Харків" звернулось до суду лише у квітні 2008 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що викладені господарським судом Харківської області в оскарженому рішенні від 05.06.2008р. по справі № 27/55-08 висновки не відповідають обставинам справи, і при його прийнятті судом було порушено норми матеріального та процесуального права, в зв’язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а вказане рішення –скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця", м. Харків задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 05.06.2008р. по справі № 27/55-08 скасувати та прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства відкритого типу "Весотра-Харків" (62418, с. Пісочин, Харківська область, вул. Автомобільна, 8, ) на користь Статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Червоноармійська, 7, ) 1891,50 грн. витрат з держмита за подачу апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Такмаков Ю.В.

Судді Барбашова С.В.

Могилєвкін Ю.О.