ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2008 р.

№ 2/230-07-7775

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйов О.В. –головуючий

Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт"

на рішення

та постанову

Господарського суду Одеської області від 25.02.2008 року

Одеського апеляційного господарського суду від 20.05.2008 року

у справі

№ 2/230-07-7775 Господарського суду Одеської області

за позовом

Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт"

до

третя особа

Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів"

Міністерство транспорту та зв'язку України

про

розірвання договору та стягнення в сумі 5 000 000 грн.

За участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача:

від третьої особи:

Орєшкова Н. В. –дов. від 03.01.08р.

не з'явились

не з'явились

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" про розірвання договору та стягнення суми 5000000 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.02.2008 року по справі № 2/230-07-7775 (суддя Бахарєв Б. О.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.05.2008 року по справі № 2/230-07-7775 ( головуючий суддя Картере В. І., судді Жеков В. І., Пироговський В. Т.), в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" відмовлено.

Позивач Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 25.02.2008 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.05.2008 року, в якій стверджує про порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати оскаржені судові рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач проти вимог та доводів заявника заперечує, просить залишити постанову апеляційної інстанції без змін.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання касаційної інстанції не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені заздалегідь належним чином.

Враховуючи особливості розгляду справи в касаційній інстанції, передбачені ст. ст. 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Справа розглядається у постійно діючому складі колегії суддів відповідно до розпорядження Заступника Голови Вищого господарського суду України від 25.08.2005 року № 02-20/13.

Відводів складу суду не заявлено.

За згодою присутніх в судовому засіданні учасників процесу 09.09.2008 року оголошена вступна та резолютивна частини постанови Вищого господарського суду України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні у даній справі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судами встановлено, що 23.10.2006 року ДП "Одеський морський торговельний порт" та ДП "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" уклали договір про надання зворотної безпроцентної позики № КД-9647.

Згідно умов вказаного договору ДП "Одеський морський торговельний порт" зобов’язалось надати ДП "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" зворотну безпроцентну позику в розмірі 5000000 грн.

Відповідно до розділу 5 договору строк позики складає 4 роки, починаючи з моменту перерахування ДП "Одеський морський торговельний порт" першого платежу за цим договором.

Розділ 3 договору передбачає, що метою позики є надання відповідачу грошових коштів виключно для реалізації останнім заходів з відновлення своєї платоспроможності. Вказані заходи повинні виконуватись в порядку та з дотриманням вимог, передбачених Планом, затвердженим Міністерством транспорту та зв’язку України.

Згідно розділу 4 договору про надання зворотної безпроцентної позики відповідач зобов'язаний надавати позивачу щоквартально звіт про витрачання коштів позики у цілях цього договору, не пізніше 5 банківських днів після отримання першого грошового перерахування на розрахунковий рахунок відповідача погасити заборгованість перед позивачем, яка існує станом на 30.09.2006 року в сумі 123 694,05 грн., після настання останнього дня строку повернення позики, вказаного в п. 5. 1. цього договору, до 27 числа кожного місяця, починаючи з вказаного моменту, перераховувати по 1 000 000 грн. на рахунок ДП "Одеський морський торговельний порт" в якості повернення позики до його погашення в повному обсязі за цим договором.

Судами встановлено, що позивач свої зобов’язання за договором про надання зворотної безпроцентної позики № КД-9647 від 23.10.2006 року виконав належним чином, тобто перерахував на розрахункові рахунки відповідача грошові кошти в сумі 5000000грн.

З метою збереження та ефективного використання державного майна Наказом Міністерства транспорту та зв’язку України "Про передачу державного майна" від 19.07.2007 року № 623 з балансу ДП "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" на баланс ДП "Укртехфлот" передано основні фонди (судна днопоглиблюваного та допоміжного флоту, а також обслуговуючі їх плавучі виробничі і гідротехнічні споруди); на баланс ДП "Іллічівський морський торговельний порт" передано основні фонди (будівлі та споруди) Головної бази технічного обслуговування флоту (ГБТОФ), розташовані за адресою: Одеська обл., смт. Олександрівка, вул. Судоремонтна, 35; на баланс ДП "Держгідрографія" передано засоби навігаційного обладнання (ЗНО) та основні фонди, що використовуються для утримання ЗНО.

Приймаючи оскаржувані судові рішення суди виходили з того, що в тексті договору зворотної безпроцентної позики № КД-9647 від 23.10.2006 року не міститься умов про забезпечення зобов’язання позичальника ДП "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" повернути отримані за договором грошові кошти за рахунок майна, яке перебуває на його балансі, а тому відчуження майна відповідача згідно наказу Міністерства транспорту та зв’язку України № 623 від 19.07.2007р. "Про передачу державного майна" не є істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні договору зворотної безпроцентної позики № КД-9647 від 23.10.2006 року.

В мотивувальній частині оскаржуваної постанови апеляційний суд встановив, що домовленість сторін відносно обов’язку позичальника витрачати отриманні за договором зворотної безпроцентної позики № КД-9647 від 23.10.2006р. грошові кошти виключно в цілях цього договору, а саме для відновлення своєї платоспроможності, суперечить приписам ст. 1046 ЦК України.

Наслідки невідповідності договору законодавству передбачені ст. 207 ГК України.

Статтею 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Частина 4 ст. 84 ГПК України передбачає, що в резолютивній частині рішення вказується про визнання договору недійсним у випадках, передбачених у пункті 1 статті 83 цього Кодексу.

Всупереч вищевказаним нормам апеляційним судом не були виконані вимоги ГПК України та в резолютивній частині постанови не зазначено про визнання спірного договору недійсним.

Колегія суддів не погоджується з висновком судів про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних причин.

Відносини щодо договору позики регулюються параграфом 1 глави 71 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1046 цього Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положення Цивільного кодексу України не містять норм, які б забороняли в договорі позики встановлювати цільове використання коштів.

Згідно ч. 3 ст. 6 цього Кодексу передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, ч. 1 ст. 207 ГК України недійсною є ті умови договору, які не просто визначають умови, які не передбачені законодавствомё а лише ті, які прямо йому суперечать.

Відмовляючи в позові, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що зазначення в договорі позики обов'язку боржника використовувати отримані за договором кошти виключно з метою, з якою надавалася позика, суперечить приписам ст. 1046 ЦК України.

Суд касаційної інстанції вважає, що такий висновок зроблений при невірному застосуванні норм матеріального права, яке полягає в неправильному тлумаченні ст. 1046 ЦК України, виходячи з викладеного вище.

Частина 2 статті 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У зв'язку з невірним застосуванням норм матеріального права суди дійшли помилкового висновку, що відчуження майна відповідача, на відновлення якого було надана позика, не впливає на права позикодавця, не позбавляє його того, на що він розраховував при укладенні договору і не порушує співвідношення майнових інтересів сторін.

Позика за спірним договором надходила відповідачу відповідно до затвердженого Міністерством транспорту та зв'язку України плану для його фінансового оздоровлення, ліквідації дебіторської заборгованості, погашення заборгованості із заробітної плати, забезпечення подальшої роботи днопоглиблювального плоту відповідача, поліпшення управління підприємством, укладання договорів з метою подальшої співпраці на виконання днопоглиблювальних робіт з портами України.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частина 1 статті 133 ГК України встановлює, що основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Згідно ч. 1 ст. 142 до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб'єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції внаслідок невірного застосування норм матеріального права дійшли помилкового висновку про те, що відчуження майна відповідача не впливає на права позивача, не позбавляє його того, на що він розраховував при укладенні договору і не порушує співвідношення майнових інтересів сторони.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що за відсутності виробничих основних фондів ДП "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" фактично позбавлено можливості провадити господарську діяльність для відновлення своєї платоспроможності, отримувати прибуток від такої діяльності та розрахуватися з позивачем за отримані раніше кошти.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає, що прийняті з порушенням норм матеріального права рішення місцевого суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини дозволяють касаційній інстанції прийняти нове рішення про задоволення позовних як про розірвання спірного договору, так і про стягнення з відповідача на користь позивача суми отриманої позики.

Судові витрати позивача, пов'язані з розглядом справи судами першої (25585 грн. та 118 грн.), апеляційної (12792,5 грн.) та касаційної інстанції (12792,5 грн.) на загальну суму 51288 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до приписів ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.05.2008 року по справі № 2/230-07-7775 та рішення Господарського суду Одеської області від 25.02.2008 року по справі № 2/230-07-7775 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Розірвати укладений між Державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" та Державним підприємством "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" договір КД-9447 про надання зворотної безпроцентної позики від 23.10.2006 року.

Стягнути з Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" на користь Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" 5000000 грн.

Стягнути з Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" на користь Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" 51288 грн. судових витрат.

Видачу наказів доручити Господарському суду Одеської області.

Головуючий суддя О. В. Муравйов

судді А. Г. Полянський

Г. М. Фролова