ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" вересня 2008 р.

Справа № 14/4373

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Морепродукти»м.Хмельницький

до Виконавчого комітету Хмельницької міської ради м. Хмельницький

про визнання права власності

Суддя Гладюк Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Дрелінський С.В. –за довіреністю

від відповідача: Олійник Г.М. –за довіреністю

з перервою в судовому засіданні

Суть спору: Позивач просить визнати за ним право власності на самовільно збудоване складське приміщення загальною площею 418,80 кв.м., розмірами 15.80,00 м Х 28,40 м, що знаходиться за адресою : м. Хмельницький, вул. Чорновола, 88/4, ринковою вартістю 588 892 грн. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 17 лютого 2003 року товариство з обмеженою відповідальністю «Морепродукти»та Хмельницька міська Рада на підставі рішення №9 дев’ятої сесії міської Ради від 25.12.2002 року уклали договір №791 оренди земельної ділянки площею 0,4670га у м.Хмельницькому по вул. Чорновола 88/4 під будівництво виробничих приміщень строком на 5 років.

На вказаній земельній ділянці позивачем побудоване складське приміщення капітального типу для сипучих матеріалів без належно затвердженого проекту. Згідно поверхового плану, який виготовлений Бюро технічної інвентаризації м.Хмельницького площа забудови складає 418,8 кв.м., відповідними зовнішніми розмірами 15.80,00 м X 28,40 м, ринкова вартість забудови становить 588 892 грн.

На даний час термін дії договору №791 оренди земельної ділянки закінчився 25.12.2007 року і своєчасно продовжити його позивач не зміг, оскільки позивачем декілька разів замовлялась проектна документація з землеустрою, але вона перероблялась, тому що змінювались сусіди-землекористувачі. Таким чином, управління архітектури та містобудування і землеустрою виконкому Хмельницької міської Ради не змогло подати документацію з землеустрою про продовження договору оренди земельної ділянки ТзОВ «Морепродукти» на відповідну сесію міської ради. Оскільки письмових заперечень від Хмельницької міської ради (виконкому) не надходило, ТзОВ «Морепродукти»продовжує використовувати земельну ділянку за призначенням і продовжує сплачувати орендну плату за землю.

Відповідно до вимог ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Позивач у справі побудував капітальну споруду - склад без належно затвердженого проекту і тому виникла необхідність для звернення в суд.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач, в відзиві на позов та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує. Зазначає, що відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду мають право звертатися юридичні особи за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Позивач суду не надав доказів про порушені відповідачем права та охоронювані законом інтереси.

Крім того, відповідно до ст.376 ЦК України будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Представник позивача не надав суду належного дозволу чи належно затвердженого проекту.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до висновку про необгрунтованість позову, а тому неможливість його задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.16 Цивільного кодексу України та ст.ст. 1,2 Господарського процесуального кодексу України особа звертається до суду за захистом порушеного права.

На підставі ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов –це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд про захист порушеного, оспореного чи не визнаного права або законного інтересу.

Позов, в тому числі про визнання права власності, характеризується наявністю спору між сторонами щодо цього права. Тобто вимога про визнання права власності може ґрунтуватись лише на спірних правовідносинах і не пов’язана з вимогою про встановлення факту, оскільки вимога про встановлення факту виключає спірність правовідносин.

Одним з елементів позову є підстава позову. Зокрема підставою позову є частина позову, яка відображає обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов. До так званих активних підстав позову належать підстави, які стверджують, що спірне право належить позивачу, а на відповідача покладені певні обов’язки.

Пасивну підставу позову становлять факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на заперечення або утвердження за собою права, яке йому не належить.

В якості особи, що порушила його право позивач зазначив Виконавчий комітет Хмельницької міської ради. Однак позивач не навів обставин та не зазначив, в який спосіб виконком порушив спірне право власності. Доказів звернення до виконкому чи ради з приводу набуття права власності на самочинне будівництво позивач не надав. При вирішенні спору судом враховується і те, що відповідачем у справі за позовом про визнання права власності може бути лише особа, яка перебувала з позивачем в матеріальних правовідносинах.

Вирішуючи клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Хмельницької міської ради судом враховується те, що в силу ст. 24 Господарського процесуального кодексу України таке залучення можливе лише за наявності достатніх підстав. Ця норма носить диспозитивний характер тобто закріплює право суду на прийняття відповідного процесуального рішення. З огляду на викладене, а також те, що позивач не надав суду докази відповідного звернення до Хмельницької міської ради, судом відхилено клопотання позивача про залучення до участі у справі іншого відповідача.

Виходячи з наведеного суд прийшов до висновку про безпідставність даного позову до Виконавчого комітету Хмельницької міської ради.

Крім зазначеного суд вважає за необхідне відмітити також і інші обставини, які виключають можливість задоволення даного позову.

Так статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зазначеною статтею встановлено вичерпний перелік підстав для звернення особи з позовом про визнання права власності. Позивач не надав суду доказів наявності у нього підстав звернення з позовом до суду з врахуванням приписів названої вище норми.

Згідно ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом (п.2 ст. 376 ЦК України) особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( п. 3 ст. 376 ЦК України ).

Позивач в позовній заяві вказує на те, що між ним та Хмельницькою міською радою укладено договір оренди земельної ділянки під будівництво. Однак з договору оренди № 791 від 17.02.2003р. слідує, що земельна ділянка надана йому „під виробничі приміщення на умовах благоустрою прилеглої території та її освітлення”. Доказів надання земельної ділянки під будівництво, чи отримання земельної ділянки під уже збудоване майно позивач не надав.

Крім того згідно п. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З поданих позивачем документів не можливо з’ясувати чи не порушує спірне самочинне будівництво права інших осіб.

Також слід враховувати і те, що норма статті 376 ЦК України щодо визнання права власності на самочинне будівництво також носить диспозитивний характер. Тобто суд може визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно лише за певних умов та за наявності відповідних доказів. Відсутність таких умов та доказів виключає можливість задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

Суддя                                                                      Ю.В. Гладюк