ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"04" серпня 2008 р.                                                            Справа №20/324-НА

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Фоззі-Т”, м. Хмельницький

до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому, м. Хмельницький

про скасування податкового повідомлення-рішення № /1386 від 03.03.2008 року про визначення суми податкового зобов’язання за платежем „податок з доходів фізичних осіб” в розмірі 7241,46 грн. та скасування рішення № /1322 від 28.02.2008 року про застосування штрафних санкцій в сумі 5146 грн.

Суддя Гладій С.В.

Секретар судового засідання Микитюк О. А.

Представники:

Від позивача           - Мамонова Л. М. - за довіреністю від 24.06.2008 року

Від відповідача                     - Мартинюк А. В. - за довіреністю № 18787/9/10 від 12.06.2008 року

- Жук Л. Г. - за довіреністю № 21627/9/10 від 15.07.2008 року

Згідно ч. 3 ст. 160 КАС України, в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суть спору :

Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення № /1386 від 03.03.2008 року про визначення суми податкового зобов’язання за платежем „податок з доходів фізичних осіб” в розмірі 7241,46 грн. та скасувати рішення № /1322 від 28.02.2008 року про застосування штрафних санкцій в сумі 5146 грн.

В обґрунтування своїх вимог стосовно недоутримання підприємством податку з доходів фізичних осіб зазначає, що розділ другий, який має назву „Щодо ставки податку з доходів фізичних осіб для оподаткування заробітної плати найманих працівників - нерезидентів внаслідок здійснення ними трудової діяльності на території України” податкового роз’яснення щодо застосування окремих норм Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” в частині оподаткування іноземців та нерезидентів, затвердженого наказом ДПА України від 29.01.2004р. № 50 зазначається, що згідно з пунктом 7.1 статті 7 Закону ставка податку становить 15 відсотків від об’єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.3 цієї статті.

Відповідно до п. 7.3 ст. 7 Закону, ставка податку становить подвійний розмір ставки, визначеної п. 7.1 ст. 7 цього Закону, від об’єкта оподаткування, нарахованого як виграш чи приз (крім виграшу у державну лотерею у грошовому виразі) на користь резидентів або нерезидентів, та від будь-яких інших доходів, нарахованих на користь нерезидентів - фізичних осіб, за винятком доходів, визначених у п. п. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 цього Закону.

В абз. 1 п. п. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону зазначається, що „зазначені в п. п. 9.11.1 цього пункту доходи”. Підпункт 9.11.1 п. 9.11 ст. 9 Закону визначає правила оподаткування отриманих нерезидентами доходів з джерелом їх походження з України, перелік (визначення) яких надається в п. п. 1.3 ст. 1 Закону.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону, дохід з джерелом його походження з України включає в себе, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені, надані) працедавцем внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, незалежно від того, є такий працедавець резидентом або нерезидентом.

Виходячи з викладеного, та з метою однакового застосування Закону слід розуміти, що доходи, нараховані (виплачені, надані) платнику податку - нерезиденту у вигляді заробітної плати внаслідок здійснення ним трудової діяльності в Україні, належать до категорії доходів, зазначених в п. п. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону, з урахуванням особливостей, визначених у п. п. 9.11.2 п. 9.11 ст. 9 Закону.

Таким чином, на підставі норм п. 7.3 ст. 7, п. п. 9.11.1 та 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону заробітна плата, незалежно від джерела її виплати, що виплачується нерезиденту працедавцем-резидентом, підлягає оподатковуванню за ставкою, визначеною п. 7.1 ст. 7 Закону.

Згідно з п. 7.1 ст. 7 Закону, ставка податку становить 15 відсотків від об’єкта оподаткування.

Отже, підприємством було правомірно застосовано ставку податку при оподаткуванні доходів громадянина Росії Бєлікова Г.М. прийнятого на роботу в управління матеріально-технічного забезпечення інформаційних технологій відділу інформаційних технологій на посаду інженера по комп’ютерним системам.

Відносно оплати путівок на санаторно-курортне лікування, без застосування реєстратора розрахункових операцій. Посилається на те, що статтею 1 Закону України від 06.07.1995р. № 265-95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” передбачено, що реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами – суб’єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі –суб’єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб’єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти”.

Реалізація підприємством путівок, придбаних за рахунок коштів фонду соціального страхування не відноситься до продажу товарів (надання послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Пунктом 4.13. Постанови Правління фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 2 червня 2005 року № 55 „Про затвердження Інструкції про порядок забезпечення застрахованих осіб і членів їх сімей путівками на санаторно-курортне лікування, які придбані за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності” передбачено, що часткова оплата вартості путівки до санаторію вноситься в касу страхувальника за місцем роботи застрахованої особи, а при відсутності каси - через установу банку на рахунок органу Фонду за місцем реєстрації страхувальника.

Прийняття часткової оплати вартості путівки оформлюється прибутковим касовим ордером (для установи банку - квитанцією), що видається одержувачу путівки.

Таким чином вимога контролюючого органу відносно необхідності застосування РРО при продажу путівок є неправомірною.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що перевіркою встановлено порушення Закону України від 06.07.1995р. № 265-95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” із змінами та доповненнями, а саме р. ІІ ст. 3 п. 1, п. 2 згідно якого суб’єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов’язані:

1)          проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через

зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим

роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових

документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій або у випадках,

передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку

розрахункових книжок;

2)          видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або

відмовлятися від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведені

операції.

Одночасно згідно зі ст. 9 Закону України від 06.07.1995р. № 265-95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” із змінами та доповненнями „...реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку...”. Оскільки основним видом діяльності підприємства є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту, КВЕД 52.12.0, то розрахунки через касу підприємства, з випискою прибуткових касових ордерів, за надані путівки на санаторно - курортне лікування, мали бути здійсненні із застосуванням реєстратора розрахункових операцій.

В порушення вищевказаних норм Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” товариством проводились розрахунки через касу підприємства, з випискою прибуткових касових ордерів, за надані путівки на санаторне - курортне лікування, без застосування реєстратора розрахункових операцій.

Перевіркою встановлено порушення вимог п. п. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-ІV від 22.05.2003р „Про податок з доходів фізичних осіб”, в результаті чого недонараховано (недоутримано) податку з доходів фізичних осіб 1129,96 грн. Відповідно п. п. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-ІV від 22.05.2003р., якщо доходи виплачуються нерезиденту резидентом - фізичною або юридичною особою, то такий резидент вважається податковим агентом такого нерезидента стосовно таких доходів. При укладенні договору з нерезидентом, умови якого передбачають отримання таким нерезидентом доходу з джерелом його походження з України, резидент зобов’язаний зазначити у такому договорі ставку податку, яка буде застосована, до таких доходів. В порушення п. п. 1.20.1 п. 1.20. ст. 1 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-IV від 22.05.2003 року, громадянин Бєліков Г.М. був визнаний фізичною особою-резидентом України. При оформленні дозволу на працевлаштування в Україні у порядку, встановленому постановою КМУ № 2028 від 01.11.1999р. „Про затвердження Порядку оформлення іноземцям та особам без громадянства дозволу на працевлаштування в Україні”, іноземець (нерезидент) Бєліков Г.М не подав до податкового, органу заяву про самостійне визначення резидентського статусу (наказ № 581 від 05.10.2004 року „Про затвердження примірних форм Заяви фізичної особи-іноземця про самостійне визначення резидентського статусу та повідомлення працедавця про самостійне визначення фізичною особою-іноземцем резидентського статусу”). Без пред’явлення повідомлення за формою, встановленою наказом № 581, будь-який податковий агент повинен утримувати з такого іноземця податок за ставкою, визначеною п. 7.3 ст. 7 (ставка податку становить подвійний розмір ставки, визначеної п. 7.1 цієї статті) Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-IV від 22.05.2003 року. З доходів, нарахованих Бєлікову Г.М утримувався податок за ставкою, визначеною п. 7.1 ст. 7 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-IV від 22.05.2003 року, в результаті чого недоутримано податку з доходів фізичних осіб на суму 1129,96 грн.

Просить в позові відмовити.

Розглядом матеріалів справи встановлено :

ДПІ у м. Хмельницькому проведено виїзну планову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю „Фоззі-Т” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006 року по 30.09.2007 року.

Перевіркою правильності утримання податку з доходів фізичних осіб за місцем основної роботи встановлено порушення п. п. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-ІV від 22.05.2003р., а саме: наказом № 3-к від 09.01.2007р. був прийнятий на роботу в управління матеріально-технічного забезпечення інформаційних технологій відділу інформаційних технологій на посаду інженера по комп’ютерним системам громадянин Росії Бєліков Григорій Михайлович. Прийнятий без оформлення дозволу на працевлаштування в Україні у порядку, встановленому постановою КМУ № 2028 від 01.11.1999р. „Про затвердження Порядку оформлення іноземцям та особам без громадянства дозволу на працевлаштування в Україні” та без визначення резидентського статусу (наказ № 581 від 05.10.2004р. „Про затвердження примірних форм Заяви фізичної особи-іноземця про самостійне визначення резидентського статусу та Повідомлення працедавця про самостійне визначення фізичною особою-іноземцем резидентського статусу”). Без пред’явлення Повідомлення за формою, встановленою наказом № 581, будь-який податковий агент повинен утримувати з такого іноземця податок за ставкою, визначеною п. 7.3 ст. 7 (ставка податку становить подвійний розмір ставки, визначеної п. 7.1 цієї статті) Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-ІV від 22.05.2003р. При оформленні на роботу нерезидента Бєлікова Григорія Михайловича не був укладений контракт або договір між суб’єктом господарської діяльності з нерезидентом, умови якого передбачають отримання таким нерезидентом доходу з джерелом його походження з України, в якому резидент зобов’язаний був зазначити ставку податку, яка буде застосована до таких доходів. Відповідно п. п. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-ІV від 22.05.2003р., якщо доходи виплачуються нерезиденту резидентом-фізичною або юридичною особою, то такий резидент вважається податковим агентом такого нерезидента стосовно таких доходів. При укладенні договору з нерезидентом, умови якого передбачають отримання таким нерезидентом доходу з джерелом його походження з України, резидент зобов’язаний зазначити у такому договорі ставку податку, яка буде застосована до таких доходів. В порушення п. п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-ІV від 22.05.2003р., громадянин Бєліков Григорій Михайлович був визнаний фізичною особою-резидентом України без оформлення та пред’явлення Повідомлення за формою, встановленою наказом № 581 від 05.10.2004р. „Про затвердження примірних форм Заяви фізичної особи-іноземця про самостійне визначення резидентського статусу та Повідомлення працедавця про самостійне визначення фізичною особою-іноземцем резидентського статусу”. З доходів, нарахованих Бєлікову Григорію Михайловичу, утримувався податок за ставкою, визначеною п. 7.1 ст. 7 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-ІV від 22.05.2003р., в результаті чого недоутримано податку з доходів фізичних осіб на суму 1129,96 грн.

Перевіркою також встановлено порушення позивачем р. ІІ ст. 3 п. 1, п. 2 Закону України від 06.07.1995р. № 265-95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг” із змінами та доповненнями, а саме: товариством проводились розрахунки через касу підприємства, з випискою прибуткових касових ордерів, за надані путівки Лисак Л. В., Діброві Л. Г., Псюрнік В. М. на санаторно-курортне лікування, без застосування реєстратора розрахункових операцій в сумі 961,20 грн.

За результатами перевірки складено акт № 1216/23-4/32517700 від 19.02.2008 року.

На підставі акту перевірки податковою інспекцією винесено податкове повідомлення-рішення № /1386 від 03.03.2008 року яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання за платежем „податок з доходів фізичних осіб” в розмірі 7241,46 грн. та рішення № /1322 від 28.02.2008 року яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 5146 грн.

Не погоджуючись з прийнятими ДПІ у м. Хмельницькому податковим повідомленням-рішенням та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся з позовом до суду в якому просить їх скасувати.

Аналізуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається наступне :

1.          Стосовно податку з доходів фізичних осіб :

Суд погоджується з посиланням позивача на те, що пунктом 7.1 ст. 7 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, визначена ставка податку від об’єкта оподаткування в розмірі 15 відсотків, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.3 цієї статті.

Пунктом 7.3 статті 7 Закону визначено, що ставка податку становить подвійний розмір ставки, визначеної пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, від об’єкта оподаткування, нарахованого як виграш чи приз (крім виграшу у державну лотерею у грошовому виразі) на користь резидентів або нерезидентів, та від будь-яких інших доходів, нарахованих на користь нерезидентів - фізичних осіб, за винятком доходів, визначених у підпункті 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 цього Закону.

В п. п. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону визначено, що якщо зазначені у п. п. 9.11.1 цього пункту доходи виплачуються нерезиденту резидентом - фізичною або юридичною особою, то такий резидент вважається податковим агентом такого нерезидента стосовно таких доходів.

Дохід з джерелом його походження з України, відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону, включає в себе, серед іншого і доходів у вигляді заробітної плати, нарахованих (виплачених, наданих) внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, від працедавця, незалежно від того, чи є такий працедавець резидентом або нерезидентом (п. „д”).

Відповідно, такий дохід належить до категорії доходів, зазначених в п. п. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону, з урахуванням особливостей, визначених у підпункті 9.11.2 пункту 9.11 статті 9 Закону.

Таким чином, на підставі норм п. 7.3 ст. 7, п. п. 9.11.1 та п. п. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, заробітна плата, незалежно від джерела її виплати, що виплачується нерезиденту працедавцем-резидентом, підлягає оподатковуванню за ставкою, визначеною п. 7.1 ст. 7 Закону. При цьому працедавець-резидент вважається податковим агентом такого нерезидента стосовно заробітної плати (п. п. 9.11.3 п. 9.11 ст. 9 Закону).

А відповідно до п. 7.1 ст. 7 Закону, ставка податку складає 15 відсотків від об’єкта оподаткування.

Зазначене підтверджується і позицією ДПА України викладеною в податковому роз’ясненні затвердженому наказом ДПА України № 50 від 29.01.2004 року „Про затвердження Податкового роз’яснення щодо застосування окремих норм Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” в частині оподаткування іноземців та нерезидентів.

Таким чином позивачем правомірно було застосовано ставку податку в розмірі 15 відсотків при оподаткування доходів громадянина Росії Бєлікова Г. М.

2.          Стосовно порушення позивачем вимог Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг” судом враховується, що статтею 1 Закону визначено, що реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами –суб’єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі –суб’єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб’єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Абзаци 2, 3 статті 2 Закону дають визначення реєстратора розрахункових операцій та розрахункової операції.

Відповідно - реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг).

Розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Тобто, Законом визначається обов’язок застосування РРО підприємством при здійсненні останнім операцій з надання послуг, продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та ін., з метою отримання прибутку підприємством від зайняття такою діяльністю.

В даному ж випадку, позивачем були надані путівки працівникам підприємства.

Відповідно, посилання відповідача на те, що оскільки основним видом діяльності підприємства є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту, КВЕД 52.12.0, то розрахунки через касу підприємства, з випискою прибуткових касових ордерів, за надані путівки на санаторно-курортне лікування, мали бути здійсненні із застосуванням реєстратора розрахункових операцій судом не приймається, оскільки надання путівок працівникам підприємства не підпадає під визначення „роздрібна торгівля” в даному випадку.

Судом враховується, що згідно з п. 4.13 Постанови Правління фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 2 червня 2005 року № 55 „Про затвердження Інструкції про порядок забезпечення застрахованих осіб і членів їх сімей путівками на санаторно-курортне лікування, які придбані за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності” передбачено, що часткова оплата вартості путівки до санаторію вноситься в касу страхувальника за місцем роботи застрахованої особи, а при відсутності каси - через установу банку на рахунок органу Фонду за місцем реєстрації страхувальника.

Прийняття часткової оплати вартості путівки оформлюється прибутковим касовим ордером (для установи банку - квитанцією), що видається одержувачу путівки, що позивачем і було зроблено.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування податкового повідомлення рішення та рішення про застосування штрафних санкцій прийнятих за результатами перевірки обґрунтовані матеріалами справи, відповідають вимогам чинного законодавства, підтверджені відповідними доказами та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167, 254-259 Кодексу адміністративного судочинства України, п. п. 3, 6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю „Фоззі-Т”, м. Хмельницький до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому, м. Хмельницький про скасування податкового повідомлення-рішення № /1386 від 03.03.2008 року про визначення суми податкового зобов’язання за платежем „податок з доходів фізичних осіб” в розмірі 7241,46 грн. та скасування рішення № /1322 від 28.02.2008 року про застосування штрафних санкцій в сумі 5146 грн. задоволити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № /1386 від 03.03.2008 року про визначення суми податкового зобов’язання за платежем „податок з доходів фізичних осіб” в розмірі 7241,46 грн., з яких за основним платежем в сумі 2413,82 грн., за штрафними санкціями в сумі 4827,64 грн.

Скасувати рішення № /1322 від 28.02.2008 року про застосування штрафних санкцій в сумі 5146 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Фоззі-Т” (м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 43, код 32517700) 6,80 грн. (шість гривень 80 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                      С.В. Гладій