ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

24.09.08
Справа  № 02.06/8-10081

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді  Городечної
М.І., суддів Юркевича М.В., Кузя В.Л.

розглянувши
апеляційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Софі»б/н від 14.07.2008 року (вх. №
234 від 24.07.2008 року)

на
ухвалу судді
господарського суду Закарпатської області Русняка В.С. від 03.07.2008 року №
02.06/8-10081 про повернення без розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «Софі», м.Львів

до
фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, см.Ужгород

про
стягнення 3741,04
грн.

за
участю представників:
не з'явились.

Ухвалою
судді господарського суду Закарпатської області Русняка В.С. від 03.07.2008
року № 02.06/8-10081 повернено без розгляду позовну заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Софі», м.Львів, до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1, м.Ужгород, про стягнення 3741,04 грн.

Виносячи
дану ухвалу, суддя виходив з того, що при поданні позовної заяви, позивачем в
порушення Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, Інструкції
про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженого наказом
ГДПІ № 15 від 22.04.1993 року, не сплачено державне мито у встановленому порядку,
що є підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК
України. Також в оскаржуваній ухвалі зроблено висновок про те, що позивачем не
подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї
документів, а подана ПП «Торговий дім «Софі»копія квитанції не є належним
доказом, оскільки суду подається лише оригінал такої квитанції, що є підставою
для повернення позовної заяви відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

ПП
«Торговий дім «Софі»(позивач у справі) в апеляційній скарзі з даною ухвалою не
погоджується, просить її скасувати, оскільки вважає її такою, що винесена з
порушенням норм процесуального права, а саме п.п. 4, 6 ст. 63 ГПК України,
виходячи з наступного.

ПП.
«Торговий дім «Софі»було сплачено державне мито за подання даної позовної
заяви  у встановленому п.п. «а»п. 2 ст. 3
Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»та п. 14 Інструкції про
порядок обчислення та справляння державного мита порядку та розмірі. Однак, в
оскаржуваній ухвалі судом зроблено помилковий висновок про порушення
вищенаведених нормативних актів, в той же час не зазначено в чому саме полягали
дані порушення. Щодо висновку суду про не подання позивачем належного доказу
про надсилання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів,
то скаржник вважає, що він не відповідає нормам господарського процесуального
законодавства України, зокрема, ч. 2, 3 ст. 36, ст. 57 ГПК України, оскільки
ними не передбачено обов»язку позивача щодо подання саме оригіналу такого доказу.

Сторони
явку представників в дане судове засідання не забезпечили, хоча були належним
чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що стверджується поштовими
повідомленнями про вручення їм під розписку ухвали суду від 29.07.2008 року.
Доказів поважності причин неможливості забезпечення явки представників в судове
засідання від сторін справи не надходило. За наведеного, враховуючи також
необов»язковість явки сторін та їх представників в дане судове засідання згідно
ухвали суду від 29.07.2008 року, колегія суддів вважає, що апеляційним судом
забезпечено право сторін на участь в судове засідання та, відповідно, на
судовий захист, а тому, враховуючи положення ст.ст. 99, 101 ГПК України, вважає
за можливе здійснити перегляд в апеляційному порядку оскаржуваної ухвали судді
місцевого господарського суду від 03.07.2008 року № 02.06/8-10081 в даному
судовому засіданні за відсутності представників сторін.

Апеляційний
суд, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши подані матеріали,
дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно
до п. 4 та п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо позивачем не подано доказів сплати
державного мита у встановленому порядку та не подано доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Як
вбачається з додатків до позовної заяви, ПП. «Торговий дім «Софі»до позовної
заяви додано примірник платіжного доручення № 7782 від 25.06.2008 року, про
перерахування УДК у м.Ужгороді 102 грн. державного мита за подання позовної
заяви до підприємця ОСОБА_1. Дане платіжне доручення містить відмітку ВАТ «ВТБ
банку»про зарахування даної суми мита в дохід державного бюджету, скріплену
підписами відповідальних осіб даного Банку, та завірену його печаткою, та
зазначенням дати їх вчинення. Державне мито сплачене в розмірі (102 грн.), який
відповідає вимогам п.п. «а»п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету міністрів України «Про
державне мито».

Таким
чином, на думку апеляційного суду висновок судді господарського суду
Закарпатської області Русняк В.С. про те, що ПП «Торговий дім «Софі»не
дотримався вимог Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”,
Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженого
наказом ГДПІ     № 15 від 22.04.1993
року, є необґрунтованим, оскільки в ухвалі не зазначено в чому саме полягало
порушення даних нормативних актів, а судом апеляційної інстанції таких порушень
не встановлено.

Крім
цього, слід зазначити, що згідно господарського процесуального законодавства
України передумовою здійснення господарського судочинства є сам факт сплати
заявником державного мита за подання позовної заяви до суду, та його
надходження до державного бюджету України. А тому, господарський суд в разі
наявності в нього сумнів щодо надходження та зарахування державного мита до
Державного бюджету України, з метою забезпечення права особи на судових захист
та реалізації покладеного на нього Конституцією України обов»язку здійснення правосуддя
в Україні, має можливість витребувати у відповідного компетентного державного
органу підтвердження факту надходження державного мита у належному розмірі до
Державного бюджету України.

За
наведеного, оскаржувана ухвала прийнята за неправильного застосування п. 4 ч. 1
ст. 63 ГПК України.

Щодо
висновку судді першої інстанції Русняка В.С. про те, що ПП «Торговий дім «Софі»
не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до
неї документів, то такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи.

Як
вбачається судом апеляційної інстанції ПП «Торговий дім «Софі»до позовної заяви
додано примірники фінансового чеку від 14.07.2008 року про оплату послуги по
направленню ФОП Горецькому рекомендованого листа, та опису вкладення в лист з
оголошеною цінністю, з штампом поштового відділення від 14.07.2008 року про
відправлення підприємцюОСОБА_1. позовної заяви від 24.06.2008 року за вих.. №
18/1596.

Посилання
суду на те, що дані документи не подані в оригіналі, а тому не можуть вважатись
належними доказами надсилання копії позовної заяви другій стороні, апеляційний
суд вважає такими, що не відповідають положенням ст.ст. 54, 56-57 ГПК України,
оскільки даними нормами не вимагається додання до позовної заяви саме оригіналу
документу, що підтверджує надіслання відповідачу копії позовної заяви та
доданих до неї документів.

Разом
з тим, відповідно до статті 38 ГПК України, якщо подані сторонами докази є
недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати документи і матеріали,
необхідні для вирішення спору.

Підставою
ж для повернення позовної заяви, згідно з п. 6 ст. 63 ГПК України, є неподання
доказів надіслання її копії та доданих до неї документів іншій стороні
(сторонам) у справі, що не мало місця у даному випадку, оскільки такий доказ
надавався.

Таким
чином, позивач виконав усі вимоги, які ставляться ст.ст. 54-57 ГПК України щодо
оформлення позовної заяви та доданих до неї документів, та не припустився
порушень в їхньому оформленні та подачі, через які місцевий господарський суд
повертає позовну заяву та додані до неї матеріали без розгляду на підставі ст.
63 ГПК України.

Отже,
ухвала судді господарського суду Закарпатської області Русняка В.С. від
03.07.2008 року № 02.06/8-10081, якою повернено без розгляду позовну заяву
Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Софі», м.Львів, до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1, м.Ужгород, про стягнення 3741,04 грн.,
прийнята внаслідок неправильного застосування норм процесуального права, а саме
п.п  4,6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, а тому
підлягає скасуванню, а матеріали справи направити на розгляд в господарський
суд Закарпатської області.

Враховуючи
вищенаведене та керуючись ст.ст. 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ
:

1.          Апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Софі»задоволити.

2. Ухвалу судді господарського суду
Закарпатської області Русняка В.С. від 03.07.2008 року № 02.06/8-10081, якою
повернено без розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю
«Торговий дім «Софі», м.Львів, до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м.Ужгород, про стягнення 3741,04 грн., скасувати, а справу передати на
розгляд

господарського
суду Закарпатської області.

3.          Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

4.          Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий-
суддя
М.І.Городечна

Судді
М.В.Юркевич

В.Л.Кузь