ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2008 р.

№ 2-17/1521-2008

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:

Кота О.В.,

суддів:

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.

розглянув касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

на рішення

господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.06.2008р.

у справі

№2-17/1521-08

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "ім. В.І. Леніна"

про

стягнення 35700,51грн.,

за участю представників:

-          позивача: Мирутенко М.М. (дов. №16/91-07 від 09.11.2007р.);

-          відповідача: Агєєва Г.О. (дов. б/н від 14.10.2008р.);

В С Т А Н О В И В:

У січні 2008 року Відкрите акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ім. В.І. Леніна" про стягнення 28882,53грн. боргу за невиконання договору фінансового лізингу №1-124фл від 04.12.2000р., 2032,98грн. пені, 4052,58грн. інфляційних, 732,42грн. 3% річних, всього 35700,51грн.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.06.2008р. у справі №2-17/1521-08 (суддя Гайворонський В.І.) застосовано в частині стягнення пені в сумі 2032,98грн. позовну давність; позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ім. В.І.Леніна" на користь Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" 28882,53грн. боргу, 288,83грн. витрат по сплаті державного мита; 95,46грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в частині стягнення 2032,98грн. пені, 4052,58грн. інфляційних, 732,42грн. 3% річних відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду в частині відмови у стягненні 2032,98грн. пені, 4052,58грн. інфляційних, 732,42грн. 3% річних, а також в частині застосування позовної давності щодо пені Відкрите акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.06.2008р. у справі №2-17/1521-08 в означеній частині скасувати, та прийняти нове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ім. В.І. Леніна" 2032,98грн. пені, 4052,58грн. інфляційних, 732,42грн. 3% річних.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому в порядку ст.1112 ГПК України, Товариство з обмеженою відповідальністю "ім. В.І. Леніна" просить касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.06.2008р. у справі №2-17/1521-08 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п.1, 6 постанови від 29.12.1976р. №11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого господарського суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.12.2000р. між Державним лізинговим підприємством "Украгролізинг" (лізингодавець) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "ім. Леніна" (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу №1-124фл.

Згідно додаткового договору №10 до договору фінансового лізингу №1-124фл від 04.12.2000р. та статуту Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", останнє є правонаступником майнових прав та обов’язків Державного лізингового підприємства "Украгролізинг".

01.09.2005р. між Відкритим акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (лізингодавець), Сільськогосподарським виробничим кооперативом "ім. Леніна" (лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ім. В.І. Леніна" (лізингоодержувач-1) був укладений додатковий договір №2 до договору фінансового лізингу №1-124фл від 04.12.2000р., відповідно до п.1 якого сторони домовились, що всі права та обов’язки по договору фінансового лізингу №1-124фл від 04.12.2000р., які ніс Сільськогосподарський виробничий кооператив "ім. Леніна" беззаперечно і без інших умов з моменту підписання даного договору приймає на себе Товариство з обмеженою відповідальністю "ім. В.І. Леніна".

Відповідно до п.2 додаткового договору №2 Товариство з обмеженою відповідальністю "ім. В.І. Леніна" приймає на себе усі боргові зобов'язання Сільськогосподарського виробничого кооперативу "ім. Леніна" по договору фінансового лізингу №1-124фл від 04.12.2000р. та зобов’язання, що будуть виникати в майбутньому з дати підписання цього додаткового договору.

На виконання п.3 додаткового договору №2 Сільськогосподарський виробничий кооперативом "ім. Леніна" передав Товариству з обмеженою відповідальністю "ім. В.І. Леніна" у строкове платне користування відповідно до акту приймання-передачі від 01.09.2005р. сільськогосподарську техніку: Трактор ЮМЗ–8071,3 (заводський №№ 835212, 835216) у кількості 2 одиниць, загальною вартістю 95640грн.

Згідно п.8 додаткового договору №2 у всьому іншому, що не встановлено додатковим договором, діють умови договору фінансового лізингу №1-124фл від 04.12.2000р. і сторони підтверджують взяті на себе зобов’язання.

Відповідно до п.3.1 та п.3.2 договору фінансового лізингу №1-124фл від 04.12.2000р. за користування предметом лізингоодержувач повинен був сплатити лізингодавцю чергові лізингові платежі, що включають: сума яка відраховується при кожному платежі частини вартості об’єкту лізингу, що амортизується за строк, за який вносяться лізингові платежі; сума, яка вноситься на рахунок позивача, як відсоток за залучені ним кошти на придбання предмету лізингу; інші витрати позивача, передбачені договором лізингу.

Розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюються додатком №2 до договору "Графік сплати лізингових платежів" (п.3.3 договору фінансового лізингу №1-124фл від 04.12.2000р.).

Згідно графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до договору фінансового лізингу №1-124фл від 04.12.2000р.) відповідач повинен був сплатити позивачу 106656,7грн. лізингових платежів до 19.09.2006р.

Місцевий господарський суд, встановивши факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за договором фінансового лізингу №1-124фл від 04.12.2000р. у сумі 28882,53грн., дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення позову в частині стягнення основної суми боргу.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду вважає висновки суду про відмову у стягненні 2032,98грн. пені, 4052,58грн. інфляційних, 732,42грн. 3% річних передчасними з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно графіка сплати лізингових платежів (додатковий графік по сплаті лізингових платежів), останній платіж підлягає сплаті 19.12.2007р., позивач звернувся з позовом 29.01.2008р.

Суд, з посиланням на п.2 ч.2 ст.258 ЦК України, яким передбачено спеціальну позовну давність, яка застосовується до вимог про спростування недостовірної інформації, зазначив, що пропуск позовної давності в частині стягнення пені є підставою для відмови в цій частині в позові, тоді як вказана норма не стосується спірних правовідносин.

Поряд з цим пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з приписами ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов’язано його початок.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності –це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконаним.

Відповідно до п.8.4 договору фінансового лізингу №1-124фл за порушення строків оплати лізингових платежів або передачі, а також прийому майна винна сторона сплачує пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочки, але не більше пені, передбаченої чинним законодавством України. Пеня нараховується на всі суми, перераховані з порушенням строків, встановлених даним договором, або на суму майна переданого або прийнятого з порушенням строків.

Пеня позивачем нарахована за період з 28.07.2007р. по 23.01.2008р. на суму прострочених платежів.

З огляду на викладене, висновок суду про застосування строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені є передчасним та необґрунтованим.

Водночас, встановивши невиконання відповідачем зазначених договірних умов щодо сплати лізингових платежів, суд першої інстанції виклав в оскаржуваному рішенні необґрунтовані висновки, що момент настання виконання зобов'язання по оплаті боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних з прострочениї суми боргу залежить від наявності вимоги кредитора, направленої в порядку ч.2 ст.530 ЦК України.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, в зв’язку з тим, що позовна вимога не може розглядатись як вимога, що відноситься до обов’язкового права Цивільного Кодексу України, слід вважати необґрунтованими, оскільки чинним Цивільним кодексом України передбачені правові наслідки та відповідальність за порушення зобов’язань.

З наведених підстав, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, як постановлені з порушенням ч. 6 ст. 231 ГК України, ст. 625 ЦК України підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду Автономної Республіки Крим необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити обставини справи, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору в частині стягнення пені, інфляційних втрат, 3% річних, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.06.2008р. у справі №2-17/1521-08 скасувати в частині відмови в стягненні 2032,98грн. пені, 4052,58грн. інфляційних, 732,42грн. 3% річних, в цій частині справу №2-17/1521-08 передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим в іншому складі суду.

В решті рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.06.2008р. у справі №2-17/1521-08 залишити без змін.

Головуючий суддя:

О. Кот

Судді:

С. Владимиренко

С. Шевчук