ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 р.

№ 13/083-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів :

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Товариства з додатковою відповідальністю

“Страхова компанія “Провіта”

на постанову

від 20.05.2008 року Київського міжобласного

апеляційного господарського суду

у справі

№ 13/083-08

господарського суду

Київської області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства “Комерційний банк “Експобанк”

до

ТДВ “Страхова компанія “Провіта”

про

стягнення 677,01 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

Перевертун В.Г. (довіреність № 76 від 21.07.2008р.)

від відповідача:

Пшечук Я.В. (довіреність № 229-14/1 від 14.02.2008р.)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Київської області (суддя Наріжний С.Ю.) від 25.03.2008 року, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Фаловська І.М., судді –Жук Г.А., Зеленіна Н.І.) від 20.05.2008 року, у справі № 13/083-08 позов задоволено повністю; зобов’язано відповідача належним чином виконувати генеральну угоду, зокрема здійснювати виплату страхового відшкодування за заявами позивача; стягнуто з відповідача на користь позивача 677,01 грн. пені та судові витрати: 102,00 грн. державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 20.05.2008 року та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме ч.4 ст.180, ст.188 ГК України, ст.977 ЦК України, ст.28 Закону України “Про страхування”.

У відзиві на касаційну скаргу позивач повністю заперечує викладені в ній доводи.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представника відповідача, який підтримав викладені в ній доводи, заперечення на касаційну скаргу представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відкритим акціонерним товариством “Комерційний банк “Експобанк” (надалі позивач, Банк) заявлено позов до Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “Провіта” (надалі відповідач) про зобов’язання відповідача належним чином виконувати генеральну угоду, зокрема здійснювати виплату страхового відшкодування за заявами позивача та стягнення 677,01 грн. пені.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що правовідносини між сторонами врегульовано генеральною угодою №120/09-1312 від 07.06.2006 року страхування кредитного портфелю Банку за програмами кредитування без застави (надалі Угода).

Відповідно умов Угоди, а саме пунктів 5.1., 5.3., об’єктом страхування є майнові інтереси позивача, що не суперечать чинному законодавству України, пов’язані з наданням кредитів та відшкодуванням збитків, які завдані позивачу внаслідок неповернення позичальником (фізична особа, що уклала кредитний договір із страхувальником) позивачу кредиту (у повному обсязі або частково) та/або несплати процентів за користування кредитними коштами в строки, встановлені кредитними договорами, включеними до Реєстрів кредитного портфелю, які є невід’ємною частиною Генеральної угоди та надаються Страховику разом з Договором до цієї Генеральної угоди.

Відповідно до пунктів 9.1., 10.2. Угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та діє до взаємної згоди сторін припинити її дію. Дія цієї Угоди може бути достроково припинена за згодою обох сторін. При цьому, сторона, яка ініціює розірвання цієї Генеральної Угоди повинна письмово повідомити іншу сторону про своє бажання розірвати цю Генеральну Угоду за 30 календарних днів до бажаної дати розірвання.

Позивач свої зобов’язання виконував належним чином, протягом грудня 2006 року - вересня 2007 року між сторонами було укладено договори №4 від 06.12.2006 року, №5 від 18.01.2007 року, №6 від 06.02.2007 року, №7 від 06.03.2007 року, №8 від 04.04.2007 року, №10 від 04.06.2007 року, №11 від 04.07.2007 року, №12 від 04.08.2007 року, №13 від 04.09.2007 року до Генеральної Угоди № 120/09-1312 від 07.06.2006 року страхування кредитного портфелю Банку за програмами кредитування без застави (а.с.19-28), за якими загальна страхова сума становила 1863093,73 грн., а страхові платежі 46239,05 грн., які були сплачені відповідачу платіжними дорученнями №2844 від 07.12.2006 року, №109 від 19.01.2007 року, №218 від 06.02.2007 року, №458 від 16.03.2007 року, №647 від 13.04.2007 року та № 670 від 23.04.2007 року, №1076 від 21.06.2007 року, №1225 від 10.07.2007 року, №1535 від 21.08.2007 року, №1726 від 21.09.2007 року (а.с.29-38).

14 листопада 2007 року позивач отримав лист відповідача №3143 від 06.11.2007 року, в якому повідомлялося, що згідно п.10.2. Генеральної Угоди страхування кредитного портфелю Банку №120/09-1312 від 07.06.2007 року, позивач, в односторонньому порядку прийняв рішення про дострокове припинення дії Угоди з 01.12.2007 року.

Листом №2272 від 09.01.2008 року відповідач повідомив позивача, що в зв’язку з тим, що дія угоди була достроково припинена з 01.12.2007 року відповідач відмовляється від виплат страхових відшкодувань по кредитах позичальників, страхові випадки по яких сталися після розірвання вищезазначеної угоди.

Позивач, правомірно вважаючи, що Угода не є припиненою, після 01.12.2007 року надсилав відповідачу заяви про виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами, які відповідачем поверталися. У зв’язку із зазначеним, відповідачем не виплачено страхове відшкодування по кредитним договорам, що укладені з двадцятьма позичальниками та по яких останні не повертають позивачу кредитні кошти.

Позивач, 28.12.2007 року направив відповідачу претензію №1104/49, в якій повідомив про недопустимість односторонньої відмови відповідача від договору та з вимогою виконувати зобов’язання за генеральною угодою належним чином, а саме приймати вимоги Банку та сплачувати страхові відшкодування. Вказана претензія була повернута позивачу без вручення, в зв’язку з тим, що адресат вибув.

10 січня 2007 року Банк повторно направив претензію №1104/49 страховику за належною адресою з тими ж вимогами, зазначивши, що страховик порушив умови Генеральної Угоди, не сповістивши належним чином ВАТ “КБ “Експобанк” про зміну своєї поштової адреси.

Листом №2272 від 11.01.2007 року відповідач повідомив позивача, що Угода розірвана з 01.12.2007 року та відмовився від виплати страхових відшкодувань по кредитах позичальників, страхові випадки по яких сталися після 01.12.2007 року.

Згідно п.10.2. Угоди, дія цієї генеральної угоди може бути достроково припинена виключно за згодою обох сторін. При цьому сторона, яка ініціює розірвання цієї Генеральної Угоди повинна письмово повідомити іншу Сторону про своє бажання розірвати цю Генеральну Угоду за 30 календарних днів до бажаної дати розірвання.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 10.1. Генеральної Угоди та ст.654 зазначеного Кодексу встановлена обов’язковість письмового оформлення розірвання договору.

Відповідач повинен був письмово повідомити позивача про намір розірвати Угоду за 30 календарних днів до такої події, в той час як лист відповідача №3143 від 06.11.2007 року надійшов позивачу лише 14.11.2007 року, а запропонована дата розірвання Генеральної Угоди - 01.12.2007 року, що не узгоджується з п.10.2. Угоди та ст.28 Закону України “Про страхування”.

Крім того, згідно положень Угоди для її розірвання необхідна згода про це обох сторін, тобто в даному випадку ще і позивача. Позивач же в свою чергу згоду відповідачу на дострокове розірвання угоди не надав.

Щодо посилання відповідача на його право дострокового припинення дії угоди з поверненням позивачу частини страхових платежів з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи в розмірі 15% від суми страхового платежу на підставі Правил добровільного страхування кредитів від 26.09.2007 року та чинного законодавства України, а саме ст.28 Закону України “Про страхування”, суди правомірно врахували, що нормами зазначених актів дійсно передбачено право сторін, в тому числі і страхувальника (відповідача), на дострокове припинення договору, але зазначене право може реалізуватись страхувальником (відповідачем) лише якщо це передбачено умовами договору страхування та при дотриманні процедури такого розірвання визначеної в договорі, або законі.

Пункт 10.2. Угоди чітко встановлює, що дія цієї генеральної угоди може бути достроково припинена виключно за згодою обох сторін.

Враховуючи, що позивачем не була надана згода на такі дії, відповідач повинен був взяти до уваги положення ст.188 ГК України, яка передбачає, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач надсилав позивачу листи з повідомленнями про дострокове розірвання угоди, проте, не отримавши позитивної відповіді на зазначені листи відповідач, на виконання ст.188 ГК України, повинен був звернутись з відповідною вимогою до, Матеріали справи свідчать, що відповідач не звертався до суду в установленому порядку з вимогою про дострокове розірвання угоди.

Таким чином, оскільки відповідачем не дотримано процедуру розірвання Угоди відповідно до чинного законодавства, доводи відповідача про правомірність її розірвання в односторонньому порядку після отримання позивачем повідомлення №3143 від 06.11.2007 року необґрунтовані, а Угода від 07.06.2006 року, укладена між позивачем та відповідачем, такою, що не була розірвана в односторонньому порядку, а отже не є припиненою.

Щодо тверджень відповідача про відмову виплати страхового відшкодування по кредитах позичальників: Синяченко О.М., Михайлівський І.В., Кожухов С.В., Березняк М.В., Брязкало І.В., Косолап М.О., Денисюк О.Л. на підставі порушення страхувальником п.11.2.2. Генеральної Угоди, то судом враховано, що Угодою не передбачено право відповідача відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставі порушення позивачем п.11.2.2. Угоди. Пункт 12.3.4 Правил добровільного страхування кредитів від 26.09.2007 року, на який посилався відповідач при регулюванні питання відмови у виплаті страхового відшкодування, відсилає до положень договору.

Крім того, питання щодо належного чи неналежного виконання сторонами угоди в контексті підстав та наслідків для її дострокового розірвання повинно розглядатись в окремому позовному провадженні за вимогою саме про одностороннє розірвання такої угоди.

Колегія суддів вважає вірним висновок судів про те, що відповідач не має права відмовитись від Угоди в односторонньому порядку, оскільки відсутність такого права витікає зі змісту самої Угоди та ст.28 Закону України “Про страхування”, приписів Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України. Відмовившись в односторонньому порядку від виконання Угоди відповідач порушив права та охоронювані законом інтереси позивача, які правильно захищені судом шляхом зобов’язання відповідача належним чином виконувати Угоду, зокрема, здійснювати виплату страхового відшкодування за заявами позивача.

Крім того, згідно п.11.5.1 Угоди у разі невиконання або неналежного виконання умов Угоди сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та сплачують пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми, що підлягає сплаті, а саме від суми страхового платежу або від суми страхового відшкодування. Як вбачається з розрахунку, що міститься в матеріалах справи (а.с.13) сума пені в розмірі 677,01 грн. за не сплату відповідачем позивачу страхового відшкодування також обґрунтовано стягнута судами.

При вирішенні спору, судами правомірно враховано, що відповідно до ст.193 ГК України суб’єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду є законною і обґрунтованою, а касаційна скарга такою, що ґрунтується на помилковому тлумаченні положень чинного законодавства України.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ТДВ “Страхова компанія “Провіта” на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 20.05.2008 року у справі № 13/083-08 залишити без задоволення, а постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 20.05.2008 року у справі

№ 13/083-08 –без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

О.Глос