ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

12.06.08
Справа №2/86-08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

Головуючий суддя Шевченко Т. М. судді  Шевченко Т. М.    , Зубкова Т.П.  , Мойсеєнко Т. В.

при секретарі - Пересаді О.В.

за участю представників:від позивача -      Безушко Д.Г., дов.№145 від 29.04.08;

від відповідача - не прибув;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Херсон,

на рішення господарського суду Херсонської області від
20.03.2008р. по справі № 2/86-08

за позовом: Комунального підприємства «Миколаївська
обласна друкарня», м. Миколаїв,

до відповідача: Приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Херсон,

про стягнення 7744,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного
господарського суду від №1154  від
12.06.2008 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя
- Шевченко Т.М. (доповідач), судді - Зубкова Т.П., Мойсеєнко Т.В. Зазначеною
колегією справу прийнято до свого провадження.

Рішенням господарського суду Херсонської області від
20.03.2008 у справі №2/86-08 (суддя Скобєлкін С.В.) задоволені позовні вимоги,
з урахуванням уточнень, Комунального підприємства «Миколаївська обласна
друкарня» про стягнення з ПП ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 7744,59 грн.,
420, 53 грн. пені, 102 грн. держмита та 118 грн. на ІТЗ судового процесу .

Рішення суду мотивоване положеннями ст.ст. 20, 173, 193
ГК України.

Не погоджуючись з прийнятим судовим актом, ПП ОСОБА_1.,
відповідач у справі, звернулась до Запорізького апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського
суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, із посиланням на
порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм
матеріального права. В обґрунтування доводів заявник зазначає наступне:

- суд не  надав
належної оцінки його запереченням на позов. Заявник вважає, що суд не прийняв
до уваги той факт, що претензія, надана позивачем, не стосується даної справи,
так як містить посилання на інший договір і виставлена на іншу суму;

- судом не було перевірено повноважень в.о. директора
ОСОБА_2., який підписав позовну заяву;

- суд без клопотання позивача вийшов за межі позовних
вимог та стягнув борг за договором від 04.04.2007р., а не від 09.04.2006р.;

- судом неправильно зроблено висновок про те, що
відповідач належним чином був повідомлений про підвищення ціни та погодився з
цим;

- суд неправомірно послався на приписи ст. 642 ЦК
України, яка застосовується у випадку укладення нових договорів, а не внесення
змін до існуючих, тобто до даних правовідносин, що склались між сторонами, на
думку відповідача, не можна застосовувати вказану статтю; за твердженням
заявника, зміни до даного договору повинні були внесені шляхом укладення
додаткової угоди, відповідно до ст. 654 ЦК України, внесення змін шляхом обміну
факсограмами вказаною статтею не передбачено;

- судом не з'ясовано, з якого саме договору виникли
спірні правовідносини, що є важливим для
розгляду справи.

Крім того, по суті спору заявник надає наступні
пояснення. Він вважає, що позивачем безпідставно було збільшено ціну за
поліграфічні послуги, спростовуючи доводи позивача тим, що в період з
01.01.2007р. по 31.12.2007р. розмір мінімальної заробітної плати був
встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2007р.», а не постановою
Уряду. Тому, посилання позивача на постанову Уряду є безпідставним.

КП «Миколаївська обласна друкарня», позивач у справі, у
відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що господарським судом прийнято законне
та обґрунтоване рішення, підстав для задоволення апеляційної скарги немає. В
якості спростування доводів заявника скарги наводить наступне. Позивач вважає,
що немає необхідності надавати суду докази надсилання претензії відповідачу,
так як він письмово відхилив претензію, що підтверджується листами №74/2 від
06.12.2007р. та №3/2 від 11.01.2008р. Законність підпису ОСОБА_2. не було
необхідності доводити, так як в суду не виникло сумнівів щодо цього, а в
судовому засіданні було надано усне пояснення, що розпорядженням голови
облдержадміністрації Миколаївської області про звільнення попереднього
директора та призначення в.о. ОСОБА_2. (копія додана до матеріалів справи).
Посилання на постанову Уряду чи Закону України, як зазначає позивач, не має в
даному випадку значення та не впливає на факт встановлення іншого розміру
мінімальної заробітної плати, що вплинуло на підвищення ціни. До того ж, вказує
позивач, відповідач прийняв друковану продукцію, тим самим погодившись з
підвищенням ціни. За таких обставин, позивач просить залишити без змін рішення
суду від 20.03.2008р. по даній справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав
доводи, викладені у відзиві, а також зазначив, що відповідач не розрахувався за
друковану продукцію не тільки по підвищеній ціні, а й по попередній.

Відповідач (заявник) своїм правом на участь в судовому
засіданні не скористався, повноважного представника в судове засідання не
направив, про причини неявки не повідомив. Про час і місце слухання справи був
повідомлений належним чином (докази приєднані до матеріалів справи).

Колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну
скаргу за відсутності представника відповідача за наявними у справі
матеріалами.

Представником позивач у судовому засіданні заявлено
клопотання про відмову від застосування технічних засобів запису судового
процесу, яке колегією суддів задоволено,

За його згодою по закінченні судового засідання було
оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний
господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується
правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що
не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної
скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи та
апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права
при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами
укладено договір №46 від 04.04.2007р., за умовами якого ПП ОСОБА_1. (замовник)
доручає, а Миколаївська обласна друкарня (виконавець) зобов'язується виконати
роботи по виготовленню газети «Горожанин и горожанка», замовник зобов'язується
прийняти цю роботу та оплатити її (п.1.1 договору).

За договором підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони
(замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення,
обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її
результату замовникові (ст. 837 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про видавничу
справу» видавнича справа - сфера суспільних відносин, що поєднує в собі
організаційно-творчу та виробничо-господарську діяльність юридичних і фізичних
осіб, зайнятих створенням, виготовленням і розповсюдженням видавничої
продукції.

Складовими частинами видавничої справи є:

видавнича діяльність - сукупність організаційних,
творчих, виробничих заходів,  спрямованих
на  підготовку і випуск у світ видавничої
продукції;

виготовлення видавничої продукції - виробничо-технологічний
процес відтворення  визначеним тиражем
видавничого оригіналу поліграфічними чи іншими технічними засобами;

розповсюдження видавничої продукції - доведення  видавничої продукції до споживача як через
торговельну мережу, так і іншими способами.

Виходячи із п.1.1 договору, предметом даного договору є
саме виготовлення газети у відповідних обсягах з відповідним тиражем та
примірниками. В свою чергу, замовник зобов'язався прийняти роботу та оплатити
її.

Пунктом 3.1 встановлено, що вартість поліграфічних
послуг замовник оплачує виконавцю за цінами, що діють на період виготовлення
газети, згідно калькуляції.

Відповідно до п.3.2. договору ціна на поліграфічні
послуги може бути змінена лише за умови зміни цін і тарифів на енергоносії,
послуги, поліграфічні матеріали, а також згідно з постановами Уряду, про що
виконавець повідомляє замовника письмово не пізніше ніж за 5 календарних днів.

Як свідчать матеріали справи, відповідач листом №498 від
05.10.2007р. разом з калькуляцію цін був попереджений позивачем про підвищення
ціни друкованих робіт по причині росту собівартості поліграфічних послуг,
викликаний підвищенням мінімальної заробітної плати, ростом цін на запчастини і
матеріали, збільшення затрат на модернізацію та ремонт обладнання, тобто раніше,
ніж  за 5 календарних днів.

Також, як свідчать матеріали справи, при отриманні за
довіреностями продукції та рахунків до сплати відповідач ніяких заперечень щодо
підвищення ціни не надав, від отримання продукції не відмовився.

Так, за накладними №004254 від 31.10.2007 року, 004347
від 07.11.2007 року,004386 від 09.11.2007р., 004398 від 12.11.2007р., 004437
від 14.11.20087р. на суми 2109,11 грн., 2109,11 грн., 564,48 грн., 667,08 грн.,
2294,81 грн., а всього на загальну суму 7744,59 грн., на підставі довіреностей
серії ЯЛК № 029999 від 01.10.2007р. та №030000 від 01.11.2007р. відповідач
отримував надруковану продукцію. На підставі довіреностей серії ЯЛК № 029999
від 01.10.2007р. та №030000 від 01.11.2007р. також отримував і рахунки до
сплати.

Сторони узгодили в п. 3.3. договору, що розрахунки
проводяться в змішаній формі (готівкова, безготівкова) на підставі рахунку не
пізніше ніж в 5-тиденний строк з моменту отримання рахунку.

Стаття 629 ЦК України встановлює обов'язковість
виконання договору сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону,
умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається
крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний
припис містить Господарський кодекс України, пунктами 1, 7 ст. 193 якого
встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання
зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав
надруковано продукцію на суму 7744,59 грн., однак за неї не розрахувався, тобто
доказів про сплату за виставленими рахунками не надав.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми основного
боргу 7744,59 грн. за  договором є
обґрунтованими. Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для
задоволення позову відповідають матеріалам справи.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за
правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором. Підставою господарсько-правової відповідальності
учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері
господарювання (ст. 218 ГК України).

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення
виконання.

Згідно з ч.4 та ч.6 ст.231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до
вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності зі ст. 1 Закону України “Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” від 22.11.1996р.
№543/96-ВР, платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст. 3 цього ж Закону розмір пені, передбачений
статтею 1 названого вище Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та
не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Договором передбачено нарахування замовнику пені, у разі
несвоєчасного виконання ним грошових зобов'язань, у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ (п.4.2 договору).

Відповідно до п. 3.3. договору розрахунки між сторонами
проводяться в змішаній формі (готівкова, безготівкова) на підставі рахунку не
пізніше ніж в 5-тиденний строк з моменту отримання рахунку.

На підставі зазначеного, колегія суддів здійснивши
розрахунок пені, у врахуванням умов договору, періоду, заявленого позивачем, та
моментом отримання відповідачем рахунків до сплати, встановила, що пеня
становить 454,08 грн.

Однак, оскільки позивачем заявлено до стягнення меншу
суму пені, колегія суддів не має законних підстав стягнути більшу суму, ніж та,
що заявлена позивачем, тому до стягнення підлягає сума пені у розмірі
заявленому позивачем, а саме 420,53 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що правовідносини  між сторонами врегульовані договором №46 від
04.04.2007 року, саме за цим договором виникла у відповідача заборгованість
перед позивачем,  яка стягнута судом.

Претензія, про яку йдеться в апеляційній скарзі, ні яким
чином не впливає на сутність спору та
зміст прийнятого рішення.

Доводи відповідача щодо незастосування до спірних
відносин положень ст. 642 ЦК України не засновані на законі та є помилковими.

Порядок зміну вартості поліграфічних послуг сторони
узгодили та визначили як умову договору, позивачем ця умова договору не
порушувалась.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються
вищенаведеним, тому не приймаються до уваги.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на
заявника апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Херсон, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від
20.03.2008р. по справі № 2/86-08 залишити без змін.

Головуючий суддя Шевченко Т. М.

судді  Шевченко Т. М.

Зубкова Т.П.  Мойсеєнко Т. В.