ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.10.08 р.
Справа № 44/216

Господарський суд Донецької
області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко
Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою
приватного підприємства „Солов'їний гай” (представник Поляков А.В., довіреність
від 08.09.08 року), до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1(представляє інтереси особисто, паспорт НОМЕР_1) про:

ь          стягнення суми заподіяних збитків у
розмірі 9'298 грн.;

ь          стягнення витрат по сплаті експертизи
700 грн.;

ь          стягнення суми упущеної вигоди у розмірі
12'276,74 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „Солов'їний
гай” (далі - Орендодавець) звернулося до суду з позовом до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1(далі - Орендар) про стягнення
суми збитків у розмірі 9'298 грн., заподіяних Орендарем переданим у оренду
торгівельно-складським приміщенням Орендодавця площею 215 м2 поАДРЕСА_1
(забруднення фарбування, порушення цілісності пластикових панелей, корозія
системи опалення внаслідок непроведення її експлуатації тощо), стягнення витрат
по сплаті експертизи 700 грн., якою було визначено вартість збитків
Орендодавця, а також про стягнення суми упущеної вигоди у розмірі 12'276,74
грн., яка становить різницю між отриманою у період з 30.09.06 року до 11.04.07
року сплаченою орендною платою (3'225 грн. на місяць) та розміром орендної
плати у 5'180 грн. на місяць, які Орендодавець мав бажання отримувати згідно
непідписаного відповідачем нового договору оренди.

Позовні вимоги Орендодавця
ґрунтуються на нормах статей 526 та 1166 ЦК України, зокрема, позивач зазначив,
що договір оренди торгово-складських приміщень № 82/05 від 11.10.05 року (далі
- Договір) закінчився 30.09.06 року та не міг бути автоматично пролонгованим,
оскільки позивач неодноразово заперечував проти його продовження. На порушення
умов Договору Орендар не повертав позивачу торгівельно-складські приміщення
площею 215 м2 поАДРЕСА_1 (далі - Приміщення) до 11.04.07 року, чим завдав
позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди та прямої шкоди (псування обладнання
та елементів оформлення Приміщень). Означене потягло за собою необхідність
отримання послуг експерта-оцінювача вартістю 700 грн., який оцінив завдані
прямі збитки у 9'298 грн., на що вказує висновок експерта від 17.04.07 року.

Представник позивача в судових
засіданнях підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача Орендаря
заперечив проти позову, зазначивши, що Договір автоматично пролонгувався після
30.09.06 року, на що вказує рішення господарського суду Донецької області від
06.03.07 року у справі № 35/396, орендна плата за Договором складає 3'225 грн.,
а не 5'180 грн., як наполягає позивач, наразі неможливість подальшого
використання Приміщень та повернення зазначеного майна 11.04.07 року
Орендодавцеві викликана тим, що позивач умисно створив перешкоди в користуванні
Орендарем Приміщенням - демонтував вивіску, вхідні двері, відключив
електропостачання тощо.

В порядку статей 41-42 ГПК України
суд призначив судову товарознавчу експертизу з метою з'ясування питань розміру
зниження вартості Приміщень за час користування Орендарем (грошовий еквівалент
погіршення стану Приміщень та грошовий еквівалент природного зношення
Приміщення за цей час), з метою підтвердження або спростування висновків
спеціаліста від 17.04.07 року щодо збитків, завданих Орендарем Приміщенню.

Водночас, не зважаючи на вимоги
ухвали суду від 09.08.07 року та від 26.11.07 року, якими позивач був
зобов'язаний надати для дослідження судовому експерту Приміщення, позивач не
забезпечив прибуття та доступу судового експерта у Приміщення, таким чином,
позивач створив перешкоди правосуддю у встановленні фактичних обставин, які би
свідчили про розмір шкоди, заподіяної майну Орендодавця. З урахуванням
вказаного, судовий експерт Трошин С.В. повідомив суд листами №№ 4100/23 та
6633/23 про неможливість проведення експертного дослідження у справі № 44/216.

Суд перебував у нарадчій кімнаті
09.10.08 року з 1015 до 1130 години.

Вислухавши в судовому засіданні
представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за
своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Орендодавця не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши Договір з додатками (т.1
а.с.10-14), з якого виникли цивільні права та обов'язки Орендаря та
Орендодавця, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм
змістом та своєю правовою природою є договором майнового найму (оренди), який
підпадає під правове регулювання норм статей 759-786 ЦК України.

Таким чином, в силу статті 759 ЦК
України, а також розділів 1 та 4 Договору Орендодавець зобов'язався надати, а
Орендар - прийняти у строкове платне користування Приміщення зі щомісячною
оплатою орендної плати у розмірі 3'225 грн. Строком дії Договору пункт 6.1
Договору визначив період з моменту укладення акту приймання-передачі  до 30.09.06 року.

Суду позивачем надано для
дослідження акт приймання-передачі Приміщення від 14.12.05 року (т.1 а.с.16),
за машинописною частиною якого Орендодавець передає Орендареві Приміщення.
Характеристика Приміщення, яка має відображати його технічний стан, написана
через копіювальний папір, від руки (з лицьової та зворотної частини акту), тому
дослідити зміст цього документу судом не уявляється можливим - через нечітке
зображення літер та нерозбірливий почерк особи, що заповнювала зазначений акт.
Те саме стосується і акту приймання-передачі від 11.04.07 року (т.1 а.с.37), за
машинописним текстом якого Приміщення повернуті Орендодавцеві. Характеристика
Приміщення, зазначена у акті приймання-передачі від 11.04.07 року, також не є
розбірливою, з огляду на що суд вважає недоведеним з доказової точки зору факт
погіршення Орендарем технічного стану Приміщення у період з 14.12.05 року до
11.04.07 року.

Наданий позивачем висновок
спеціаліста ПП „Експертне агентство” Кісельова В.Д. від 17.04.07 року (т.1
а.с.40-49), за яким розмір збитків, завданих Приміщенню Орендарем, становить
9'298 грн. - не може бути взятий судом до уваги як доказ завдання збитків
Приміщенню саме Орендарем, оскільки зі змісту висновку спеціаліста від 17.04.07
року не вбачається, з яких саме критеріїв виходив спеціаліст при визначенні
вини Орендаря у завданні збитків Приміщенню. Окрім того, згідно статті 7 Закону
України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в
Україні” спеціаліст-оцінювач вправі визначати лише розмір збитків, але не
провину того чи іншого суб'єкта у завданні означеного збитку.

Суд вважає недоведеним факт провини
Орендаря у псуванні елементів оформлення Приміщень тому, що обслідування
Приміщень спеціалістом Кісельовим В.Д. провадилось без участі Орендаря, через
шість днів після повернення Приміщень Орендарем, причому за цей час Приміщення
перебувало у повному розпорядженні Орендодавця або інших осіб, які могли
завдати шкоди Приміщенню. До того ж, матеріали справи не підтверджують
первісного стану Приміщення на 14.12.05 року та остаточного стану Приміщення
станом на 11.04.07 року, що унеможливлює проведення дослідження з питань
зниження грошової вартості Приміщення внаслідок його користування Орендарем з
урахуванням природного зношення зазначеного майна.

Перешкоджання Орендодавця у
проведенні судом експертного дослідження Приміщення вказує на небажання
позивача забезпечити суд об'єктивними доказами стосовно розміру збитків,
завданих нерухомому майну (Приміщенням) під час користування Орендарем
зазначеним майном.

Нарешті, наведені позивачем
недоліки Приміщення, повернутого 11.04.07 року Орендарем (відпадання шару фарби
на окремих ділянках, потемніння фарби, плями з розводами на стінах, порушення
цілісності панелей, теплова деформація панелей) - не обов'язково є наслідком
недбалості або протиправних дій Орендаря, оскільки зазначене псування
Приміщення може бути наслідком неякісного проведення ремонтних робіт,
використання неякісних будівельних матеріалів або навіть впливом часу.
Посилання позивача на псування Орендарем системи опалення Приміщення - взагалі
є безпідставним, оскільки за змістом позовної заяви (т.1 а.с.4 абз.7) та інших
матеріалів справи, система опалення Приміщень не експлуатується починаючи з
жовтня 2005 року, а Приміщення були передані у оренду відповідачеві набагато
пізніше - з 14.12.05 року.

Господарським судом Донецької
області на теперішній час вже встановлено низку фактів, які мають суттєве
значення для оцінки правовідносин у поточному спорі, зокрема, рішенням
господарського суду Донецької області від 06.03.07 року (т.1 а.с.33-34) та
постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.06.07 року (т.1
а.с.98-100) у справі № 35/396 встановлено:

§          факт відсутності правових підстав для
повернення Приміщення Орендодавцеві після 30.09.06 року через автоматичну
пролонгацію Договору після закінчення визначеного Договором строку його дії;

§          факт відсутності у листів Орендодавця
від 11.09.06 року № 103 та від 17.05.06 року № 55 статусу документів, які
унеможливлюють подальшу автоматичну пролонгацію Договору, оскільки зазначені
документи не містять даних про намір Орендодавця припинити Договір.

Означене судове рішення, по якому
брали участь і сторони по справі № 44/216, набрало законної сили 26.06.07 року
з прийняттям відповідної постанови Донецького апеляційного господарського суду,
яким рішення суду першої інстанції залишене без змін, тому встановлені ним
факти не повинні доводитися знову при вирішенні справи № 44/216 в порядку
статті 35 ГПК України. Сторонами процесу № 44/216 факти, викладені у судовому
рішенні у справі № 35/396 - в загальному порядку не спростовані, а норми статті
124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами
прав судового рішення у справі № 35/396.

Постановою Вищого господарського
суду України від 09.10.07 року судові рішення першої та апеляційної інстанції у
справі № 35/396 залишені без змін.

Згідно преамбули та статті 6
параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення
Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою №
48553/99 „Совтрансавто-Холдинг” проти України”, а також згідно рішення
Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою №
28342/95 „ОСОБА_2 проти Румунії” встановлено, що існує усталена судова практика
конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права
принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому
спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під
сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4
ГПК України, статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини” згадані судові рішення та зміст
самої Конвенції про захист прав та свобод людини є приоритетним джерелом права
для національного суду, суд вважає безсумнівним той факт, що Договір після
30.09.06 року автоматично пролонгувався на визначений у ньому строк (354 дні) -
причому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів та є такими, які знімають
необхідність додаткового доведення зазначених обставин та фактів.

Припинення строку дії Договору
відбулося лише 11.04.07 року - в порядку статті 785 ЦК України та пункту 3.3
Договору через повернення Приміщення наймодавцеві.

З урахуванням вказаного, позовні
вимоги Орендодавця щодо стягнення з Орендаря недоплаченої орендної плати за
період з 30.09.06 року до 11.04.07 року у розмірі 12'276,74 грн. (з розрахунку
5'180 грн. на місяць) - позбавлені жодних правових підстав, оскільки за змістом
пункту 4.1 Договору розмір орендної плати становить 3'225 грн. на місяць,
причому зазначена орендна плата у розмірі 3'225 грн. сплачена належним чином,
що випливає як зі змісту позовної заяви, так і за змісту відзиву на позов.

Згідно частини 1 статті 623 ЦК
України  та статті 224 ГК України
боржник, який порушив зобов'язання, повинен відшкодувати кредитору у повному
обсязі завдані порушенням збитки, включаючи реальні збитки та упущену вигоду. У
відповідності зі статтею 225 ГК України до складу збитків включаються, зокрема,
додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка
зазнала збитків, а також неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який
сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою стороною.

Крім того, необхідними умовами
цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними
правилами є:

ь          протиправність поведінки особи;

ь          збитки, як результат протиправної
поведінки;

ь          причинний зв'язок між протиправною
поведінкою і завданими збитками;

ь          вина особи, що заподіяла збитки.

Відсутність хоча б одного з
вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє
боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих
на себе зобов'язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути
кваліфікована як правопорушення.

Водночас, позивач не довів ані
протиправності поведінки Орендаря, ані вини Орендаря у завданні збитків (шкоди
9'298 грн.) позивачу внаслідок псування Приміщення. Окрім того, суми, визначені
позивачем як збитки (упущена вигода 12'276,74 грн.), не є збитками в розумінні
приписів статті 22 ЦК України, оскільки позивач не довів, що мав реальну змогу
та правові підстави отримати в період з 30.09.06 року до 11.04.07 року орендну
плату у розмірі 5'180 грн. на місяць.

Нарешті, відсутній безпосередній
причинно-наслідковий зв'язок між діями Орендаря та понесенням позивачем збитків
у загальному розмірі 21'574,74 грн., тому в задоволенні цих позовних вимог слід
відмовити через відсутність в діях Орендаря всіх елементів складу
правопорушення.

Понесені позивачем витрати на
підготовку висновку спеціаліста Кисельова В.Д. від 17.04.07 року у розмірі 700
грн. - не є судовими витратами у розумінні статті 49 ГПК України, тому
відшкодуванню не підлягають. Суд не вважає також означену суму 700 грн.
збитками позивача, понесеними внаслідок порушення відповідачем цивільного права
Орендодавця, оскільки визнання збитками 700 грн. за послуги
спеціаліста-оцінювача суперечило би положенням статей 22, 612, 623 ЦК України -
оскільки означені витрати не мають обов'язкового характеру і факт їх наявності
та розмір не перебувають у необхідному причинно-наслідковому зв'язку з
порушеним цивільним правом. Зрештою, як зазначалося вище, факт порушення
відповідачем цивільного права позивача - суду не доведений.

Таким чином, причиною відмови у
задоволенні позову є повна доказова та правова необґрунтованість позовних
вимог.

Відповідно до статті 49 ГПК
України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу покладаються судом на позивача.

На підставі ст.124 Конституції
України, ст.ст.22, 525-526, 612, 623, 759-786, 1166 ЦК України, керуючись
ст.ст.1, 21, 22, 30, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову
приватного підприємства „Солов'їний гай” до суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1про стягнення суми заподіяних збитків у
розмірі 9'298 грн., про стягнення витрат по сплаті експертизи 700 грн. та про
стягнення суми упущеної вигоди у розмірі 12'276,74 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути
оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано
у 3 примірниках:

1
-позивачу

2
-відповідачу

3
-господарському суду Донецької області