КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2008                                                                                           № 1/61

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:           Куровського С.В.

Михальської Ю.Б.

при секретарі:           Монастирецькій З.В.

За участю представників:

від позивача - Батиль Г.М. - за дорученням,

від відповідача - Прутас В.О. – за дорученням,

від третьої особи 1: не з’явився,

від третьої особи 2: не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємтва (далі - ДП) "Вугілля України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 23.05.2008

у справі № 1/61 (Мельник В.І.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) "Дніпроенерго"

до                                                   ДП "Вугілля України"

треті особи           1. ДП "Шахтоуправління Південнодонбаське № 1"

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Донвуглетехінвест"

про                                                  стягнення 32 930,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від 23.05.2008 позов ВАТ „Дніпроенерго” до ДП „Вугілля України”, за участю третіх осіб ДП „Шахтоуправління Південнодонбаське №1”, ТОВ „Донвуглетехінвест” про стягнення 32 930,82 грн. задоволено повністю.

Присуджено стягнути з ДП „Вугілля України” на користь ВАТ „Дніпроенерго” 32 930,82 збитків, 329,31 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивовано тим, що матеріали справи свідчать про існування всіх умов настання відповідальності за заподіяння збитків та вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених збитків в розмірі 32 930,82 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДП „Вугілля України” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд необ’єктивно розглянув всі обставини справи, що призвело до хибних висновків, які вплинули на рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

28.01.2004 відповідач (постачальник) та позивач (покупець) уклали договір №2-02/1–П (далі Договір), за яким відповідач зобов’язується поставити позивачу вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах і з якісними характеристиками, приведеними в Договорі.

Відповідно до пункту 2.1 Договору поставка вугілля здійснюється, згідно заявки покупця, залізничним транспортом у відкритих напіввагонах, погодженим графіком.

На виконання умов Договору з 04.12.2006 по 05.12.2006 на адресу позивача поступило вугілля марки ДГСШ 0-13 загальною вагою 555 тонн, згідно залізничних накладних №№ 48427386, 48427387, 48427388, 48427389, 48427390, 48427392, 48427393, 48427394.

Відповідно до пункту 5.1 Договору приймання вугілля по кількості і якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 та від 25.04.1966 №П-7 з подальшими змінами і доповненнями, положенням про поставку продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.1988 №888; ДСТУ 4096-2002 “Вугілля буре, кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб для лабораторних випробування”, та/або іншими нормативними актами України, ГКД, прийнятими щодо них питань на заміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечить даному Договору.

Пунктами 3.1 та 5.6 Договору сторони встановили якісні показники на вугілля, що поставляється за умовами Договору.

04.12.2006 та 05.12.2006 на території Запорізької ТЕС для визначення фактичної якості зазначеного Вугілля відбулося колегіальне відібрання точкових проб вугілля, за результатами якого було складено Акт спільного відбору, підготовки проб і визначення кількості та якості вугілля від 05.12.2006.

Як вбачається з протоколу виконання хіманалізу відібраних лабораторних проб вугілля, проведеного хімлабораторією Запорізької ТЕС, було встановлено, що поставлене вугілля не відповідає якісним характеристикам, приведеним в Договорі, оскільки вугілля поступило з граничними якісними показниками: зола – 40,4 %, волога - 11,2%, в той час як рівень цього показника якості, встановлений умовами Договору, визначений як зола - 27,2 %, волога – 8,9%.

Як свідчать матеріали справи, у відібранні проб та складанні Акту про відбір проб вугілля від 05.12.2006 року приймав участь Пурій Д.С. як представник вантажовідправника.

Відповідно до пункту 3 Додатку №10/06-3 від 28.09.2006 до договору поставки №2/02-1-П від 28.01.2004 при перевищенні показників якості максимального показника з допустимого діапазону значень, покупець має право повернути вугілля постачальнику, при цьому витрати, пов’язані з його транспортуванням несе постачальник.

У відповідь на факсограму № 527/24 від 07.12.2006 листом №581 від 07.12.2006 відправник вугільної продукції ТОВ “Донвуглетехінвест” попросив повернути вагони з неякісною вугільною продукцією.

09.12.2006 вугілля у кількості 555 тонн у вагонах №№67670703, 67863357, 66375817, 65885642, 65758805, 66681073, 66234055, 67866822 повернуто Запорізькою ТЕС, що підтверджується залізничною квитанцією про приймання вантажу на маршрут або групу вагонів №45796174, та сторонами не заперечувалось.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 482/33 від 27.02.2007 про відшкодування 32 930,82 грн. завданих збитків у зв’язку з поставкою відповідачем вугілля неналежної якості, у вигляді провізної плати з перевезення повернутого вугілля від ст. Постниково Донецької залізниці до ст. Енергодар Придніпровської залізниці, плати за користування вагонами, додаткові збори та маневрові роботи.

У відповіді на претензію №6395/06 від 28.04.2007, ДП „Вугілля України” зазначило, що з метою вирішення порушеного в претензії питання відповідач виставив вимоги вказаної претензії до ДП „Шахтоуправління Південнодонбаське №1” і остаточна відповідь буде надана після розгляду претензійних вимог останнім.

Отже, як слідує з матеріалів справи, при прийнятті спірного вугілля та визначенні його якості був присутній Пурий Д.С., який діяв на підставі довіреностей від 18.01.2006 (серія ВСК №871025), № 4114 від 03.10.2006.

Відповідно до п. 5.1 Договору приймання вугілля по якості здійснюється, зокрема, у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 25 квітня 1966 року № П-7 (Інструкція П-7).

Оскільки сторони передбачили у Договорі, що порядок приймання продукції за якістю буде здійснюватися відповідно до зазначеної Інструкції П-7, її правила обов’язкові для застосування.

Згідно з Інструкцією П-7, при виявленні невідповідності якості приймач призупиняє подальше приймання продукції та складає акт, в якому вказується кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийманні дефектів.

Приймач також зобов’язаний викликати для участі в подальшому прийманні та складанні двостороннього акта представника виробника. Повідомлення про виклик представника виробника (відправника) повинно бути направлено не пізніше 24 годин, якщо інші строки не встановлені, зокрема договором. (п.п. 16, 18)

Представник іногороднього виробника (відправника) зобов’язаний з’явитися не пізніше ніж у триденний строк після отримання виклику, без врахування часу на проїзд, якщо іншій строк не передбачений, зокрема, у договорі. (п. 19 Інструкції П-7)

Згідно пункту 5.7 Договору у разі надходження вугілля з якісними показниками, що перевищують договірні, а також виявлення нестачі вугілля – викликається представник постачальника у термін не пізніше 24 годин після виявлення вугілля невідповідної якості та кількості.

За правилами пункту 32 Інструкції П-7 акт, що встановлює неналежну якість продукції, затверджується керівником підприємства-одержувача або його заступником не пізніше трьохденного строку після складання акту.

Акт, на який посилається позивач на підтвердження того, що вугілля було поставлене неналежної якості, керівництвом Запорізької ТЕС затверджений.

Отже, як слідує з матеріалів справи, приймання Вугілля за якістю відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства за участю повноважних представників сторін.

Заперечення апелянта, що в порушення умов договору представників відповідача не було викликано позивачем, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки представник відповідача приймав участь в прийманні товару.

Відповідно до розділу 5 Договору за постачання неякісного вугілля відповідач несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх витрат позивача, пов’язаних з постачанням такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля до вантажоотримувача, переадресація вагонів, плата за використання вагонів, витрати на подачу –прибирання вагонів, витрати по проведенню хіманалізу вугілля, витрати по вивантаженню вагонів, витрати по складуванню, зберіганню, реалізації вугілля та ін.).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються, зокрема, витрати зроблені управленою стороною.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання. Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов‘язань.

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. При визначені неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов’язок відшкодувати збитки є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов’язань.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов’язковими умовами покладання відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язань (виключає його відповідальність).

У відповідності до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв‘язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав належним чином свої зобов‘язання перед позивачем щодо поставки вугілля належної якості.

Заподіяння збитків позивачу в результаті протиправних дій відповідача полягає в тому, що внаслідок поставки вугілля неналежної якості позивач поніс витрати по поверненню вугілля неналежної якості, на загальну суму 32 930,82 грн.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.

Про наявність причинного зв‘язку між протиправною дією відповідача та збитками позивача свідчить факт порушення відповідачем договірного зобов’язання щодо поставки вугілля належної якості, що призвело до заподіяння збитків позивачу у вигляді понесених витрат.

Щодо вини – то у цивільному праві діє презумпція вини особи, яка вчинила правопорушення. При цьому, у відповідності до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов‘язання.

Відповідачем не доведено належними доказами відсутність своєї вини в поставці вугілля неналежної якості.

Вищевикладене свідчить про існування всіх умов настання відповідальності за заподіяння збитків, отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених збитків в розмірі 32 930,82 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з твердженням апелянта, що ним не було надано повноважень Пурію Д.С. представляти інтереси ДП „Вугілля України” з питань, що пов’язані з кількістю та якістю вугільної продукції, яка відвантажується на Запорізьку ТЕС з огляду на наступне.

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 18.01.2006 ДП „Вугілля України” уповноважило ДП „Шахтоуправління Південнодонбаське №1” виступати від імені ДП „Вугілля України” перед третіми особами під час здійснення дій, в тому числі обумовленими договором поставки №2-02/1-П від 28.01.2004. Відповідно, довіреністю №4114 від 03.10.2006 вантажовідправник уповноважив Пурія Д.М. представляти свої інтереси з питань, що пов’язані з кількістю і якістю вугільної продукції, яка відвантажується на Запорізьку ТЕС шляхом проведення спільного опробування, а також оформленням і правом підпису актів приймання-передачі по кількості та якості палива, що поступило на Запорізьку ТЕС і є власністю ДП „Вугілля України”. Отже, Пурій Д.С. представляв інтереси ДП „Шахтоуправління Південнодонбаське №1”, а інтереси ДП „Вугілля України” представляло ДП „Шахтоуправління Південнодонбаське №1” в особі Пурія Д.С.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду м.Києва від 23.05.2008 у справі №1/61 відповідає чинному законодавству, підстав для його скасування або зміни не вбачається. Апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ДП „Вугілля України” без задоволення, а рішення Господарського суду м.Києва від 23.05.2008 у справі №1/61 – без змін.

Матеріали справи №1/61 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                                      Кондес Л.О.

Судді                                                                                          Куровський С.В

Михальська Ю.Б.

23.09.08 (відправлено)