ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 листопада 2008 р.

№ 6/8

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів :

Бакуліної С.В., Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали касаційної скарги

Державного лісопромислового
підприємства  “Прикарпатліс”

на постанову

від 04.09.2008 року Львівського
апеляційного  господарського суду

у справі

№ 6/8

господарського суду

Івано-Франківської області

за позовом

Регіонального відділення Фонду
Державного майна України по Івано-Франківській області

до

1.          Державного лісопромислового підприємства
“Прикарпатліс”;
2.          Приватного
підприємця ОСОБА_1

третя особа на стороні
відповідача

Міністерство промислової політики
України

про

визнання недійсним договору
оренди та звільнення приміщень

в судовому засіданні взяли участь
представники :

від позивача:

Гайдей В.В. (довіреність №
01/14-01 від 10.01.2008р.)

від відповідача-1: від
відповідача-2: від третьої особи:

не з'явились не з'явились не
з'явились

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області (суддя Грица Ю.І.) від 12.05.2008 року, залишеним
без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду (головуючий
суддя -Орищин Г.В., судді -Галушко Н.А., Краєвська М.В.) від 04.09.2008 року, у
справі № 6/8 позов задоволено; визнано недійсними додаток б/н, додаток №3 від
25.12.2003р. та додаткову угоду до договору від 01.08.2006р., укладеного
державним лісопромисловим підприємством “Прикарпатліс” та ПП ОСОБА_1. та
припинено дію договору оренди №08-ДЛП від 01.09.2002р. на майбутнє; зобов'язано
ПП ОСОБА_1 звільнити займані приміщення, площею 21,5 кв.м. в адмінбудинку
державного лісопромислового підприємства “Прикарпатліс” за адресою: вул. Василіянок,
48 в м. Івано-Франківську, кабінет № 411;стягнуто з відповідача-2 в доход
державного бюджету м. Івано-Франківська 85,00 грн. державного мита та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59,00 грн.; стягнуто
звідповідача-1 в доход державного бюджету м. Івано-Франківська 85,00 грн.
державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу в сумі 59,00 грн.

В касаційній скарзі відповідач-1
просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме:
ст.58 Конституції України, ст.ст.75, 287 ГК України, ст.ст.5, 9, 21 Закону
України “Про оренду державного та комунального майна”.

Відзиву на касаційну скаргу позивач
не надіслав.

Відповідачі та третя особа не
скористалися наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної
інстанції.

Заслухавши заперечення на касаційну
скаргу представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського
суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду з позовом
про визнання недійсними додаткових угод (додатку б/н, Додатку №3 від 25.12.2003
року, Додаткової угоди до договору від 01.08.2006 року) до договору №08-ДЛП від
01.06.2001 року, укладеного між Державним лісопромисловим підприємством
“Прикарпатліс” та Консалтинговим центром “Професіонал”. Позивач вважає,
що спірні додатки на момент укладення суперечили ст.9 Закону України “Про
оренду державного та комунального майна”, оскільки продовження дії договору не
було погоджено з органом управління державним майном, та п.2 Методики
розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна,
затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року
№786, в частині зміни розміру орендної плати без погодження з Регіональним
відділенням ФДМ України по Івано-Франківській області.

Розглядаючи спір, суди встановили,
що у відповідності до договору оренди нерухомого майна №08-ДЛП від 01.06.2001
року (а.с.11-14), орендодавець (Державне лісопромислове підприємство
“Прикарпатліс”) передав, а орендар (Консалтинговий центр “Професіонал” в
особі директора ОСОБА_1прийняв у строкове платне користування нерухоме
майно (об'єкт оренди), що знаходиться на балансі відповідача-1
(балансоутримувача). Об'єктом оренди є нежитлове приміщення другого поверху,
кабінет №216, площею 26,9 кв.м. в адмінбудинку Державного лісопромислового
підприємства “Прикарпатліс” за адресою: вул. Василіянок, 48 в м.
Івано-Франківську (п.1.1 договору).

01.09.2002 року між
відповідачами укладено угоду про внесення змін до договору оренди
нерухомого майна, якими збільшено розмір орендної плати та продовжено дію
договору до 01.01.2003 року (а.с.15). Додатком до договору б/н термін дії
договору продовжено до 31.12.2005 року (а.с.20). Додатком № 3 від 25.12.2003
року змінено розмір та місце розташування об'єкта оренди, розмір орендної плати
та продовжено дію договору до 31.12.2008 року (а.с.21). Додатковою угодою від
01.08.2006 року збільшено розмір орендної плати та продовжено дію договору до
31.12.2008 року (а.с.23).

Отже, суди розглянули спір встановивши,
що спірні додатки є саме додатками до договору оренди №08-ДЛП від 01.06.2001
року, та виходячи саме із встановлення цього факту побудували правову позицію
щодо обґрунтування доведеності позовних вимог.

Проте, суди не звернули уваги на
те, що зміни до договору оренди №08-ДЛП від 01.06.2001 року, підписані
01.09.2002 року іншою особою в якості орендаря, а саме Приватним
підприємцем ОСОБА_1, щодо іншого розміру предмету договору (21,5 кв.м.) з
встановленням іншого розміру орендної плати. Тому, спірні додатки фактично
не є додатками до договору №08-ДЛП від 01.06.2001 року, оскільки також
підписані з боку орендаря Приватним Підприємцем ОСОБА_1.

Судами дійсних обставин по справі
не встановлено і не дано оцінки тому, що зміни до договору (а.с.15-18), які
позивач не просить визнати недійсними, фактично є удаваною угодою, оскільки
особи, які її підписали мали на меті укладення нового договору оренди, що
вимагало дотримання встановленої у законодавстві процедури передачі в оренду
державного майна.

Встановлення наведеного вплине на
правозастосування і висновки щодо дійсності додатків, які, як зазначалось вище,
є додатками до договору від 01.09.2002 року.

Колегія суддів відзначає, що у
судів не було правових підстав для застосування до правовідносин сторін щодо визнання
недійсною додаткової угоди №3 від 25.12.2003 року норм ЦК України, оскільки
судом перевіряється відповідність договору нормам законодавства, яке діяло
на момент його укладення.

Зазначене неповне встановлення
обставин справи є суттєвим порушенням ст.43 ГПК України та виключає можливість
висновку касаційної інстанції щодо правильності застосування судом норм
матеріального права при вирішенні спору. У зв'язку з цим постановлені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд. Під
час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги наведене в
цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і
об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в
залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством
вирішити спір.

Керуючись ст.ст.1115,
1117, 1118, п.3 ч.1 ст.1119, ч.1 ст.11110,
ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,-

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Державного
лісопромислового підприємства “Прикарпатліс” від 14.10.2008 року №235-ДЛП на
постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.09.2008 року у
справі № 6/8 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 04.09.2008 року та рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.05.2008 року у справі № 6/8 -скасувати і
справу направити на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської
області.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна
О.Глос