ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.11.08 р.                     Справа № 7/151

Господарський суд Донецької області у складі судді Татенко В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу, порушену:

за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Донбасенерго», м. Горлівка

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Донпромбізнес», м. Донецьк

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство „Донецька залізниця”

про стягнення збитків у сумі 55'476, 84 грн.

за участю представників сторін

від позивача: Гомон А.В. - довіреність

від відповідача: Другакова Т,Д. - довіреність

від третьої особи: не з’явився

СУТЬ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство “Донбасенерго” звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Донпромбізнес” про стягнення збитків у сумі 55'476, 84 грн., які виникли у зв’язку із списанням ДП «Донецька залізниця» з особистого рахунку позивача суми плати за користування вагонами, які тривалий час знаходились у користуванні позивача через постачанні відповідачем неякісної продукції.

В обґрунтування вимог позову представник позивача посилається на договір №324/УД від 01.09.2005р. (далі – договір) та додатків до нього, відомості плати за користування вагонами, акти відбору та обробки проб №1194 від 12.03.2007р., №1223 від 14.03.2007р., № 1224 від 03.2007р., №1193 від 12.03.2007р., №1221 від 03.2007р.), №1182 від 12.03.2007р. та результати аналізу контрольних проб №1182 від 12.03.2007р., №1221 від 13.03.2007р., №1224 від 14.03.2007р., №1193 від 12.03.2007р., №1194 від 12.03.2007р., №1223 від 14.03.2007р..

Представник відповідача проти позову заперечує, надав відзив (а.с.99-100), у якому зазначив, що Відкритим акціонерним товариством “Донбасенерго”, вважаючи отриману вугільну продукцію неякісною, було направило на адресу ДП “Донецькстандартметрологія”, проби вугілля марки «Тк» відібрані згідно актів №№ 1182, 1193, 1194, 1221, 1224, з метою визначення вологи робочої та зольності на суху речовину. На підставі цих випробувань, ДП “Донецькстандартметрологія” були складені протоколи випробувань вугілля за №3-в, №4-в, №5-в, №6-в, №8-в, №9-в від 19.03.2007р., з яких вбачається, що показники вологості не виходять за межи встановлені додатком № 1 до договору (п.п.4.13 п.4 договору), що є підставою для приймання вугілля за якістю, відповідно до п.п.4.9 п.4 договору.

Ухвалою суду від 23.09.2008р. було залучено до участі у справі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство „Донецька залізниця”.

Третя особа у судове засідання свого представника не направила, вимоги суду – не виконала.

Розгляд справи був закінчений 03.11.2008р. У судовому засіданні оголошувалась перерва до 17.11.2008р. для підготовки рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2005р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Донбасенерго” (Постачальник) та Відкритим акціонерним товариством “Донбасенерго” (Покупець) був укладений договір № 324/УД про постачання вугільної продукції, предметом якого є здійснення Постачальником поставки вугільної продукції Покупцю, з якісними показниками вугілля, які вказані у додатку №1 до договору, яке є невід’ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.п.4.9 п.4 договору Покупець зобов’язаний по-першій вимозі Постачальника надати проби вугілля для здійснення аналізу незалежним експертом, узгодженим з Покупцем. Якість встановлена незалежною експертизою – є остаточною та служить підставою для приймання вугілля по якості.

У підпункт 4.13 п.4 договору, зокрема, йдеться мова про додаток № 1, який встановлює обов’язкові показники вугілля щодо якості, невідповідність яких тягне за собою право відмови Покупця від приймання вугілля, без відшкодування збитків понесених Постачальником.

Згідно п.п.4.15 п.4 договору у разі поставки бракованої партії вугільної продукції, Постачальник відшкодовує Покупцеві залізничний тариф, сплачений Покупцем за поставку вугілля відповідно до п.5.7 договору, плату за користування вагонами.

За вказаним договором на адресу позивача у березні 2007р. надійшло вугілля у кількості 2’064 тн.

Відповідно до п.п.4.4 п.4 договору вугілля приймається Покупцем по якості – на підставі даних хімічного аналізу атестованої хімічної лабораторії Покупця.

При прийманні зазначеного вугілля позивачем встановлена значна невідповідність даних зазначених у посвідченнях про якість вугілля з фактичними даними щодо перевищення граничнодопустимого рівня вологи, передбаченого додатком №1 до договору, відповідно до якого граничні показники вологості у робочому стані палива визначені , як не більш 12%.

Виконуючи умови п.п.4.6 п.4 договору позивач направив на адресу відповідача телеграму про невідповідність якості вугілля та запропонував направити уповноваженого представника для переадресування вагонів, але уповноважений представник направлений не був. За поясненнями позивача, зазначене вугілля пізніше було ними використано.

15.05.2007р. та 07.05.2008р. позивач направив на адресу відповідача претензії, у якій просив сплатити суму завданих збитків за простій вагонів у розмірі 55'476,84 грн., разом з претензією були направлені документи (відомості плати за користування вагонами), що підтверджують понесені позивачем збитки.

З наданого пояснення позивача (а.с.91) вбачається, що сума позову у розмірі 55'476,84 грн. була списана Державним підприємством “Донецька залізниця” з особового рахунку позивача, як плата за користування вагонами на підставі п.3.2 п.3 договору № 435 від 29.12.2006р., укладеного між Державним підприємством “Донецька залізниця” та Відкритим акціонерним товариством “Донбасенерго” (Вантажовласник). Пункт 3.2 п.3 договору встановлює, що за надані послуги Залізниця списує відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами і контейнерами, штрафи) з особового рахунку Вантажовласника на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами і т.ін..

На підставі п.п3.3 п.3 договору та вище наведеного, Залізниця направила на адресу позивача перелік списаних сум у вигляді відомостей плати за користування вагонами.

Зважаючи на те, що :

·          положеннями статті 224 Господарського кодексу України (далі – ГК України) визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено;

·          відповідно до ст..225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

·          вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом,

·          до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом;

·          за статтею 610 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання);

·          статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків;

·          під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною;

·          виходячи з наданих відповідачем актів приймання-передачі партії вугільної продукції по договору № 324/УД від 01.09.2005р. за №№ 59, 55, 54, 54/1 від 28.03.2007р. та № 63 від 31.03.2007р. (підписаних сторонами без заперечень) та - протоколів випробувань вугілля за № 3-в, № 4-в, № 5-в, № 6-в, № 8-в, № 9-в від 19.03.2007р., Замовником яких було ВАТ “Донбасенерго”, об’єкт випробувань: вугілля марки «Тк» відповідно до актів №№ 1182, 1193, 1194, 1221, 1224, з яких вбачається, що показники вологості не виходять за межи встановлені додатком №1 до п.п.4.13 п.4 договору, що є підставою для приймання вугілля за якістю, відповідно до п.п.4.9 п.4 договору;

·          плата з користування вагонами була списана з позивача третьою особою не через неправомірні дії відповідача, а у зв’язку із знаходженням вагонів на коліях позивача у користуванні;

·          статтею 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, обов’язковою передумовою задоволення вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків, причинний зв’язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної сторони як заподіювача збитків; вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді накладання на нього обов’язку з відшкодування збитків;

·          норми статей 33 – 34 ГПК України покладають на сторони обов’язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до діючого законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування;

·          ні матеріалами справи, ані поясненнями представника позивача, наявність жодного із зазначених складових складу цивільно-правової відповідальності належними доказами позивачем не доведено,

господарський суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати покласти на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-84 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя