ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.08                                                                                 Справа № 13/101(16/569).

За позовом Державного комітету України з державного матеріального резерву м. Київ

до державного підприємства «Свердловантрацит»м. Свердловськ

про стягнення 12440309 грн. 98 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання Чорна І.М.

Від позивача

Вакуленко О.М. дов. № 2/593 від 08.02.2008 р.

Від відповідача

Снесарева-Сомова Я.В. дов. № 14-4/13д від 11.01.08 р. Боцул В.П. дов. № 14-183д 18.07.2008 р. Мернік О.В. дов. № 14-92д від 21.04.2008 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач звернувся з позовом до Державного підприємства „Свердловантрацит” зобов’язати відповідача повернути до державного матеріального резерву матеріальні цінності, стягнути з відповідача до Державного бюджету України відповідно до п.10 ст.14 Закону України „Про державний матеріальний резерв” штраф у розмірі 8 358 647 грн. 21 коп. та пеню у розмірі 4081662 грн. 77 коп., а всього 12 440 309 грн. 98 коп.

Заявою про уточнення позовних вимог №341/юр від 17 жовтня 2007 року позивач зменшив розмір позовних вимог і заявив про зобов’язання відповідача повернути матеріальні цінності до державного матеріального резерву (за вказаним переліком з 16 найменувань) та стягнення штрафу в сумі 2906151 грн. 68 коп., пені у розмірі 1507022 грн. 06 коп.

Представник позивача позов підтримав.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ, що позивач звернувся з позовом про повернення до державного матеріального резерву матеріальних цінностей та стягнення з відповідача штрафу та пені обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем відповідно до номенклатури накопичення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, затвердженої наказом ВО «Ворошиловградвуглепром»від 23.06.1988 № 3сс отримано мобілізаційне завдання (державне замовлення) на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що є доказом виникнення між сторонами договірних відносин з зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Факт наявності зобов’язань по збереженню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву відповідачем на думку позивача також підтверджується щорічними звітами відповідача, а саме звіт –збережувальне зобов’язання по формі 12мр за 2005 рік та пояснювальна записка до нього, звіт по формі 17мр за 2006 р., крім того рішенням господарського суду м. Києва від 16.12.2002 р. по справі № 02-2-17/2196-1/160Т

Представниками Східного контрольно-ревізійного відділення Держкомрезерву 12.11.2004 року була проведена контрольна перевірка наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які знаходяться на відповідальному зберіганні відповідача.

Позивач зазначає, що в результаті перевірки була встановлена відсутність матеріальних цінностей, а саме:

№ п/п

Найменування

Один. виміру

Кількість

1

Рейки залізничні вузької колії

тонн

96,221

2

Балки та швелери

тонн

21,85

3

Сталь сортов.констр.

тонн

17,463

4

Сталь бурова

тонн

0,7

5

Накладки та підкладки

тонн

20,39

6

Болти колійні

тонн

0,806

7

Костилі колійні

тонн

9,1

8

Труби нафтопровод.

електр.зварні

тонн

55,89

9

Труби водо-газопровідні

тонн

65,533

10

Кабель шлангов.врубов

км

12,282

11

Кабель контрольн.

км

2,936

12

Бронекабель

км

19,143

13

Канати сталеві

тонн

4,798

14

Стрічка конвейєрна

тис.м.

0,49

16

Труби вентиляційні

Тис.м

1,72

17

Руднічна стойка

Тис.куб.м

7,0

Загальна вартість зазначених матеріальних цінностей виходячи з цін, що діяли на момент проведення перевірки становить 2906151 грн. 68 коп. згідно висновку незалежного експерта оцінювача Авраменко Олександра Андрійовича.

Відповідно до п. 10 ст. 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв»позивачем нарахований штраф в розмірі 100 % від вартості відсутніх матеріальних цінностей в розмірі 2906151 грн. 68 коп., та відповідно до п. 16 ст. 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв» нарахована пеня за період з 12.11.2004 р. по 17.10.2007 р. в сумі 1507022 грн. 06 коп.

Відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що відповідно до пункту 4 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1129 від 08.10.97, договори з відповідальними зберігачами укладаються Держкомрезервом на період не менший за встановлений термін зберігання продукції до її освіження або зміни.

Відповідно до пункту 10 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, матеріальні цінності вважаються закладеними до державного резерву після підписання акта про їх прийняття, розміщення на місці постійного зберігання та оформлення відповідних бухгалтерських документів складського обігу.

Документом, що підтверджує закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на відповідальне зберігання - є акт закладки матеріальних цінностей за формою №1. Номенклатура накопичення є державним замовленням, тобто тим завданням, яке держава встановлювала підприємству, проте вказаний норматив не може свідчити про фактичну кількість закладених до мобілізаційного резерву цінностей.

Відповідач зазначає, що позивачем акт закладки матеріальних цінностей суду не надано. Кошти відповідачу на утримання матеріальних цінностей не надавалися. Письмовий договір на відповідальне зберігання між Держкомрезервом та підприємством відсутній.

Позивач проти зазначених доводів заперечує, посилаючись на те, що акт закладення матеріальних цінностей існував, але був знищений за строком зберігання, укладення письмового договору зберігання не є обов’язковим, оскільки в даному випадку права та обов’язки сторін виникли з адміністративних актів.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Правовідносини, пов’язані з формуванням, розміщенням, зберіганням, використанням, поповненням та освіженням (поновленням) запасів державного матеріального резерву, врегульовано Законом України “Про державний матеріальний резерв”, постановою Кабінету Міністрів України №1129 від 08.10.1997 року “Про затвердження Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностям державного резерву”, постановою Кабінету Міністрів від 12.04.2002 року №532 “Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву”.

Постановою Кабінету Міністрів України №1129 від 08.10.97 на виконання Закону №51/97-ВР затверджено Порядок формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву (далі –Порядок).

Відповідно до пункту 4 даного Порядку розміщення запасів матеріальних цінностей державного резерву здійснюється Держкомрезервом на підприємствах, установах і організаціях системи державного резерву, а також на інших підприємствах, установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах. Пунктом 5 Порядку визначено, що закладка матеріальних цінностей до державного резерву у порядку створення та поновлення його запасів провадиться за замовленнями Держкомрезерву, а також інших центральних і місцевих органів виконавчої влади, уповноважених на це Кабінетом Міністрів України, за рахунок державних коштів. Пунктом 8 Порядку встановлено, що поставка матеріальних цінностей до державного резерву підприємствами-постачальниками здійснюється за договорами, що укладаються з Держкомрезервом, підприємствами, установами і організаціями –зберігачами. Пункт 9 Порядку визначає, що матеріальні цінності закладаються до державного резерву підприємствами, установами і організаціями системи державного резерву, приймаються на місці постійного зберігання відповідно до нормативно-правових актів Держкомрезерву, а відповідальними зберігачами приймаються самостійно з дотриманням вимог, визначених Держкомрезервом, а також обумовлених договорами на їх поставку. Пунктом 10 Порядку визначено, що матеріальні цінності вважаються закладеними до державного резерву після підписання акта про їх приймання, розміщення на місце постійного зберігання та оформлення відповідних бухгалтерських документів складського обліку.

Судом встановлено, що договір на матеріальне зберігання сторонами не укладався, не надано суду і доказів укладення сторонами акту прийому-передачі матеріальних цінностей до державного резерву.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Позивач в обґрунтування застосування відповідальності відповідача посилається на акт від 12 листопада 2004 року Східного контрольно-ревізійного відділення Держкомрезерву перевірки наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей державного матеріального резерву, Номенклатуру накопичення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, затвердженою наказом ВО „Ворошиловградвуглепром” від 23.06.88 №3сс (має гриф „ДСК”) та щорічним звітом –збережувальним зобов’язанням за формою 12мр (має гриф „ДСК”), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 11.12.01 №305-дск.

Вказані документи, враховуючи приписи Закону України „Про державний матеріальний резерв” та Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, не є належними доказами, що встановлюють як факт передачі відповідачу на зберігання цих матеріальних цінностей та і факт виникнення у відповідача зобов’язань по їх збереженню.

Посилання позивача на факти встановлені рішенням господарського суду м. Києва від 16.12.2002 р. по справі № 02-2-17/2196-1/160Т не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що рішення суду по справі № 02-2-17/2196-1/160Т стосується інших матеріальних цінностей, які не є предметом спору по цій справі.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів, що у відповідача виникли зобов’язання по збереженню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, зазначених в позовних вимогах.

З врахуванням викладеного позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України питання щодо розподілу судових витрат за подання позову судом не вирішується оскільки позивач звільнений від їх сплати.

Керуючись ст. 44,49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову Державного комітету України з державного матеріального резерву м. Київ до державного підприємства «Свердловантрацит»відмовити повністю.

За згодою сторін у судовому засіданні була проголошена лише вступна та резолютивна частина рішення

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько

Дата підписання повного тексту рішення

01 вересня 2008 р.