КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2008                                                                                           № 1/151

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з’явився

від відповідача - Кизенко Д.О. (довіреність № 2526/09 від 02.09.2008 р.)

від третьої особи - Чеканова Н. (довіреність № 2872 від 08.10.2008 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Коммерс" (Товариства з обмеженою відповідальністю “Цукрове виробниче об’єднання”)

на рішення Господарського суду м.Києва від 09.07.2008

у справі № 1/151

за позовом                               Асоціації фермерських господарств "Агро"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Коммерс" (Товариство з обмеженою відповідальністю "Цукрове виробниче об"єднання")

третя особа           Товариство з обмеженою відповідальністю „Фактор Ексім (Товариство з обмеженою відповідальністю

“ВКФ „3 КОМ”)

про                                                  стягнення 7476,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Асоціація фермерських господарств „Агро” звернулась до Господарськогосуду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Цукрове виробниче об’єднання” про стягнення з відповідача 7476,56 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.07.2008 р. позов задоволено повністю.

Рішення мотивовано тим, що відповідач не надав суду належних доказів передачі товару за договором у повному обсязі на суму попередньої оплати в установлений строк або доказів повернення відповідачем одержаних коштів.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Фактор Коммерс” (в яке було перейменоване Товариство з обмеженою відповідальністю „Цукрове виробниче об’єднання” відповідно до статуту), не погоджуючись з прийнятим рішенням, подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та винести нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви повністю.

Скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженої Наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02.04.1998 р. № 81/38/101/235/122 (далі - Інструкція). Крім того, відповідач наголошує на тому, що до перевезення було передано цистерну із вагою, вказаною в договорі, а тому факт передачі палива та виконання з боку відповідача своїх обов’язків за договором підтверджується залізничною накладною № 32340176 та видатковою накладною № ЦВ-020111 від 01.02.2008 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2008 р. у зв’язку із зміною найменування відповідача здійснено його заміну на Товариство з обмеженою відповідальністю „Фактор Коммерс” та прийнято до провадження апеляційну скаргу нового відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2008 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю “ПКФ 3 КОМ”.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Фактор Ексім” подано заяву про зміну назви третьої особи з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПКФ 3 КОМ” на Товариство з обмеженою відповідальністю „Фактор Ексім” у зв’язку з тим, що на загальних зборах Товариства з обмеженою відповідальністю “ПКФ 3 КОМ” прийнято рішення про зміну його назви на Товариство з обмеженою відповідальністю „Фактор Ексім”.

Колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подану заяву та змінити назву третьої особи на Товариство з обмеженою відповідальністю „Фактор Ексім”.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її доводів заперечував, просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.

Третя особа підтримала доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

24.01.2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Цукрове виробниче об’єднання” (на даний час – Товариство з обмеженою відповідальністю „Фактор Коммерс”) (відповідачем) та Асоціацією фермерських господарств „Агро” (позивачем) укладено договір № 059/01/8-НП поставки нафтопродуктів (далі – Договір).

Відповідно до п. 1.2. договору від 24.01.2008 р., найменування, асортимент, кількість, ціна товару, умови поставки та оплати товару на кожну окремо поставлену партію вказана в додаткових угодах, які є невід’ємною частиною цього договору.

31.01.2008 р. між тими ж сторонами було укладено додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої відповідач зобов’язується передати, а позивач – прийняти та оплатити дизельне паливо Л-0,2-40 на суму 314408,15 грн. в кількості 56,85 т.

Позивач свої зобов’язання виконав належним чином та перерахував на розрахунковий рахунок відповідача обумовлену суму у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 455 від 31.01.2008 р. (копія містяться в матеріалах справи).

07.03.2007 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційна фірма “3 КОМ” уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю “Цукрове виробниче об’єднання” договір № 07/03/07-5, предметом якого є надання послуг з приймання, відправлення та переадресації вантажу замовника по станціям, які визначені останнім в письмових заявках.

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційна фірма “З КОМ” надавало послуги щодо переадресації вантажу, в тому числі і цистерни з нафтопродуктами № 73170086, яка була переадресована Асоціації фермерських господарств „Агро”.

На виконання договору № 07/03/07-5 від 07.03.2007 р. та замовлення від 01.02.2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційна фірма “З КОМ” та Придніпровською залізницею в порядку переадресації укладено договір перевезення за залізничною накладною № 32340176, згідно якої Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційна фірма “З КОМ” є вантажовідправником, а Асоціація фермерських господарств „Агро” – вантажоодержувачем.

07.02.2008 р. вантаж було видано позивачу залізницею без перевірки маси вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що 07.02.2008 р. на вимогу вантажоодержувача була проведена експертиза вантажу експертами Бердянської філії Запорізької торгово-промислової палати за участю працівників позивача на предмет його маси; за результатами даної експертизи була встановлена нестача вантажу в кількості та вартості, що складає суму позову.

Позивач вважає, що нестача виникла з вини відповідача, в зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 306 Господарського кодексу України, що також підтверджується положеннями ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цими кодексами, законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (п. 2 ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента) або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів регламентуються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457.

Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України, наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 затверджено Правила оформлення перевізних документів.

Як встановлено п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України “Про залізничний транспорт” обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Це положення підтверджується ст. 129 Статуту залізниць, відповідно до якої, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць.

Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у транспортних документах.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. № 334 затверджені Правила складання актів.

Згідно ст. 1 вищезазначених Правил при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.99 № 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за № 165/3458). Комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин:

невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах;

у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Відповідно до п. 16 Правил складання актів, у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень (далі - Дирекція) безпосередньо або через начальника станції. При поданні скарги через начальника станції або безпосередньо начальнику Дирекції одержувачу видається розписка про прийняття скарги.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивач, всупереч п. 16 Правил складання актів, письмову скаргу не подав.

Посилання суду першої інстанції на акт експертизи № В-15 від 07.02.2008 р. як на доказ недостачі дизельного палива не є правомірним, з огляду на наступне.

Згідно п.п. 4.1.3.19, 4.1.3.20, 4.1.3.21 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженої наказом Держнафтогазпрому, Міністерства економіки, Міністерства транспорту, Держстандарту, Держкомстату України від 2 квітня 1998 р. № 81/38/101/235/122, на всі нафтопродукти, що надійшли, складається “Акт приймання нафтопродуктів за кількістю” за формою № 5-НП. При цьому в разі приймання нафтопродукту, що надійшов в одній цистерні, заповнюється п. 12.1, при прийманні кількох цистерн заповнюється п. 12.2. Акт складається у двох примірниках, а за виявлення нестачі і необхідності пред'явлення претензії постачальнику - у трьох примірниках.

У разі виявлення нестачі нафти або нафтопродуктів з вини вантажовідправника, матеріально відповідальна особа припиняє приймання продукції і негайно повідомляє керівника підприємства. При цьому матеріально відповідальна особа повинна забезпечити зберігання одержаної продукції, а також вжити заходів, що унеможливлюють погіршення її якості. Одночасно з припиненням приймання одержувач зобов'язаний викликати представника виготовлювача (відправника) для участі у прийманні продукції і складанні двостороннього акта. Керівник підприємства повинен призначити комісію з осіб, представників громадськості, які затверджені наказом по підприємству та рішенням профкому для виконання робіт з приймання нафтопродуктів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач, в порушення вищевказаних положень інструкції не надав суду доказів складання акту приймання нафтопродуктів за кількістю, а також не надав суду доказів повідомлення вантажовідправника про необхідність його участі у прийманні продукції і складанні двостороннього акта.

Отже, позивач прийняв вантаж без участі представників вантажовідправників та належного повідомлення вантажовідправника про нестачу, а тому результати проведення експертизи не є тим доказом, який підтверджує, що позивачем було отримано нафтопродуктів менше ніж зазначено в залізничній накладній.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини позову, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими.

Доказів, які підтверджують підстави виникнення обов’язків відповідача перед позивачем щодо сплати суми збитків від недостачі, позивач не надав.

Позивач належним чином позовні вимоги не обґрунтував, доказів та підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін апеляційному суду не навів.

В зв’язку з цим, рішення Господарського суду м. Києва від 09.07.2008 р. підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким в позові необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст.103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст.105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фактор Коммерс” задовольнити.

Рішення Господарського суду м. Києва від 09.07.2008 р. у справі № 1/151 скасувати.

В позові відмовити повністю.

Матеріали справи № 1/151 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді

22.10.08 (відправлено)