ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
Справа
№ 3/112-08-1958
Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:
судді:   Мирошниченко М. А.,
Суддів:    Бєляновського В. В. та Шевченко В. В.,
судової колегії змінено відповідно до розпорядження голови Одеського
апеляційного господарського суду №77 від 08.07.2008 р.),
відповідача -Пальшков К.
3-ї особи -СПД -фізична
особа - ОСОБА_1. та його представник ОСОБА_2.,
судовому засіданні в м. Одеса апеляційні скарги Управління капітального
будівництва Одеської міської ради, м. Одеса та СПД -фізичної особи - ОСОБА_1.,
рішення господарського
суду Одеської області від 11.07.2008 р.

по
справі № 3/112-08-1958

за
позовом Асоціації
„Російський дім”, м. Одеса

до Управління капітального будівництва
Одеської міської ради, м. Одеса

3-тя
особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - СПД
-фізична особа - ОСОБА_1., м. Одеса

про зобов'язання виконати умови
інвестиційно-підрядного договору,

ВСТАНОВИЛА:

13.05.2008
р. (вх. №2727) у господарському суді Одеської області Асоціацією „Російський
дім” (далі - позивач) пред'явлено позов до Управління капітального будівництва
Одеської міської ради (далі - відповідач) про зобов'язання останнього виконати
умови інвестиційно-підрядного договору від 28.12.2003 р. (далі -Договір), а
саме забезпечити відведення земельної
ділянки для будівництва 10-ти поверхового цеглового 11-ти секційного
житлового будинку №25 в мкр. Ш 4-1 ж/р Котовського в м. Одесі; забезпечити
розробку проектно-кошторисної документації для будівництва 10-ти поверхового
цеглового 11-ти секційного житлового будинку №25 в мкр. Ш-4-1 ж/р Котовського в
м. Одесі та її експертизу; оформити дозвіл на будівництво 10-ти поверхового
цеглового 11-ти секційного житлового будинку №25 в мкр. Ш-4-1 ж/р Котовського в
м Одесі; передати Асоціації „Російський Дім” будівельний майданчик на період
будівництва 10-ти поверхового цеглового 11-ти секційного житлового будинку №25
в мкр. Ш-4-1 ж/р Котовського в м. Одесі (а.с. 2-4). Свої вимоги він мотивував
наступним.

28 грудня 2003 року між позивачем та
відповідачем було укладено Договір для будівництва та інвестування 10-ти
поверхового цеглового 11-ти секційного житлового будинку №25 в мкр. Ш-4-1 ж/р
Котовського в м. Одесі (далі -Об'єкт) та, відповідно до умов цього Договору,
сторони прийняли на себе певні обов'язки та мають відповідні права за цим
Договором. Відповідно до п.5.1. Договору, відповідач зобов'язався: вжити
заходів по відведенню земельної ділянки для будівництва (п.п.5.1.1);
забезпечити розробку проектно-кошторисної документації (п.п.5.1.2); оформити
дозвіл на будівництво (п.п. 5.1.3). Крім того, п.п.5.1.4. встановлено обов'язок
відповідача передати позивачу будівельний майданчик. Однак, відповідач своїх
зобов'язань, передбачених Розділом 5, не виконав. В обґрунтування свого позову
позивач послався на ст.ст. 8,55,124,129 Конституції України, ст.ст. 1,2,6 ЗУ
„Про судоустрій України”, ст.ст. 20,193 ГК України, ст.ст.
11,16,20,509,525,526,626,629 ЦК України.

03.06.2008
р. (вх. №11381) відповідач надав суду відзив на позов (а.с. 49-50), в якому
просив відмовити у його задоволенні, оскільки п.5.1.1 договору дійсно містить
обов'язок УКБ щодо забезпечення відведення земельної ділянки під будівництво
об'єкту на період його будівництва. Однак, виконання обов'язку УКБ є
неможливим, оскільки на земельній ділянці, про яку йдеться, на підставі
договору оренди земельної ділянки від 28.12.2001 р., розміщено автостоянку
„Варна”. Даний договір оренди земельної ділянки зареєстровано в
Комінтернівському районному відділі земельних ресурсів в книзі реєстрації за
№54 від 29.12.2001 р.. Наведене підтверджується також технічною документацією
зі складання договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди
фізичній особі ОСОБА_1. для розміщення автостоянки „Варна” на території
Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Також,
відведення земельної ділянки є первинною дією по відношенню до розробки
проектно-кошторисної документації, оформлення дозволу на будівництво та
передачі будівельного майданчика.

Ухвалою
господарського суду Одеської області від 07.07.2008 р. (а.с. 94) до участі в
цій справі залучено в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача - СПД -фізичну особу - ОСОБА_1..

08.07.2008
р. (вх. №13786) відповідач надав суду письмові пояснення (а.с. 95-96), в яких
просив провадження з цієї справи припинити, оскільки у договорі від 28.12.2003
р. немає ціни, як істотної умови такого договору.

10.07.2008 р. (вх. №14040) позивач надав
суду заяву про уточнення позову (а.с. 99), в якій просив зобов'язати відповідача
виконати підпункти пункту 5.1. Договору, укладеного між позивачем та
відповідачем 28.12.2003 р.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 11.07.2008 р. (суддя Д”яченко Т. Г.) з цієї справи позов
задоволено, а саме зобов'язано відповідача виконати підпункти пункту 5.1.
розділу 5 „Обов'язки сторін” інвестиційно-підрядного договору, укладеного між
позивачем та відповідачем 28.12.2003 р.; стягнено з відповідача на користь
позивача 85 грн. держмита і 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу (а.с. 102-103).
Таке рішення суд мотивував тим, що, як суд вбачив з умов Договору (п.п.5.2.2),
позивач забезпечує залучення інвестицій у розмірі 80% від вартості будівництва
та загальної площі квартир, згідно протоколу розподілу загальної площі квартир
- додаток №1, який оформляється після розробки проектно-кошторисної
документації. Відповідно до п.п.5.1.5, відповідач забезпечує залучення
інвестицій у розмірі 20% від вартості будівництва та загальної площі квартир,
згідно протоколу розподілу загальної площі квартир - додаток №1, який
оформлюється після розробки проектно-кошторисної документації. Розділом 3 „Ціна
предмета Договору” сторони визначили ціну договору, яка складається з ціни
підрядника, проектних робот, обладнання тощо. При цьому, у п.3.3  Договору сторони визначили, що договірна ціна
на будівництво надається позивачем на узгодження відповідачу не пізніше місяця
з моменту отримання позивачем проектно-кошторисної документації. Відповідно до
п.5.1, відповідач зобов'язався: вжити заходів по відведенню земельної ділянки
для будівництва (п.п.5.1.1); забезпечити розробку проектно-кошторисної
документації (п.п.5.1.2); оформити дозвіл на будівництво (п.п.5.1.3). Також,
п.п.5.1.4. Договору встановлено обов'язок відповідача передати позивачу
будівельний майданчик. Відповідач своїх зобов'язань не виконав. В Договорі  не визначено точну адресу будинку, який
повинен був будуватися, а лише зазначено, що предметом договору є будівництво
та інвестування 10-ти поверхового цеглового 11-ти секційного житлового будинку
№25 в мкр. Ш-4-1 ж/р Котовського в м. Одесі, а у наданому суду договорі оренди
земельної ділянки, автостоянку розміщено на земельній ділянці площею 0,572 га у
м. Одесі по вул. Ак. Заболотного,57, у той час, як в Договорі визначено лише
район, де буде будуватися житловий будинок. Тобто, на думку суду, наведений
відповідачем факт не є підставою для припинення його зобов'язань за Договором,
у розумінні ч.1 ст. 205 ГК України та ст. 607 ЦК України. Щодо заявленого
відповідачем клопотання про припинення провадження у справі, на підставі
п.п.1-1 ст. 80 ГПК України, суд зазначив, що сторони визначили ціну договору.
Зі змісту положень ст. 213 ЦК України суд вбачив, що при тлумаченні правочину
завданням суду є визначення справжньої волі сторін при укладенні такого правочину.
Положення розділу 3 Договору, на думку суду, засвідчують, що ціна договору
складається з ціни підрядника, проектних робот, обладнання тощо, та засвідчують
волю сторін при укладенні договору щодо встановлення, конкретизації ціни
договору у майбутньому - не пізніше місяця з моменту отримання позивачем
проектно-кошторисної документації. Отже, суд дійшов висновку, що підстави
вважати Договір неукладеним у нього відсутні, що також підтверджується у п.32
інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 р.
№01-8/211. Отже, суд не вбачив підстав для припинення провадження у справі, на
підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України. В обґрунтування свого рішення суд також
послався на ст.ст. 11,213,509,525,607,626,629,638 ЦК України та ст. 205 ГК
України.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням,
відповідач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у
позові відмовити, з тих же підстав, що були ним викладені у відзиві на позов, а
також, враховуючи те, що зобов'язання з забезпечення відведення земельної
ділянки є первинним відносно інших зобов'язань за договором. Неможливість
виконання - не є невиконанням зобов'язання, оскільки зобов'язання вже
припинилося. Отже, з боку УКБ не було не виконання зобов'язання щодо відведення
земельної ділянки, оскільки дане зобов'язання припинилося неможливістю його
виконання. В договорі чітко визначено будівельну адресу будинку, який мав
будуватися, а саме: 10-ти поверховий цегляний 11-ти секційний житловий будинок
№25 в мкр. Ш-4-1 ж/р Котовського в місті Одесі (поштової адреси даний об'єкт
мати не міг, оскільки вона присвоюється із завершенням будівництва). Зазначена
будівельна адреса присвоєна цьому будинку, відповідно до Генерального плану
проекту забудови мкр. 1 жилого району ІІІ-4 сел. Котовського в м. Одесі, на
якому даний об'єкт позначений саме під №25 та має відповідні 11 секцій. Таким
чином, чітке місце знаходження об'єкту визначено документально та його забудова
неможлива через розташування на законних підставах на даній земельній ділянці
автостоянки. Судом першої інстанції застосовано ст. 213 ЦК України. Проте,
відповідно до цієї статті, зміст правочину може бути витлумачений лише стороною
(сторонами), та виключно на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту правочину. Однак, як вбачається з матеріалів
справи, жодна зі сторін не зверталася до суду з вимогою постановити рішення про
тлумачення змісту правочину. УКБ не в змозі передати земельну ділянку, якою не
володіє та яка належить Одеській міській раді. На підставі п.2 Роз'яснення
Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів,
пов'язаних із захистом права власності на землю і землекористування” від
27.06.2001 р. №02-5/743, вирішення питань про передачу землі у власність чи
користування є виключним правом ради як суб'єкта права власності на землю. Так,
в даному випадку йдеться про відведення земельної ділянки, право власності на
яку належить виключно Одеській міській раді, але суд першої інстанції не
притягнув вказаний орган місцевого самоврядування до участі у справі в якості
співвідповідача, а відтак, як зазначає скаржник, прийняв рішення про права і
обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі. Відповідно до п.4
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. №11, постановлене у
справі рішення має бути гранично ясним. В порушення даних положень, рішення
суду першої інстанції є неясним, а саме: є незрозумілим, яким чином УКБ може
забезпечити відведення земельної ділянки за умови, що нею володіє Одеська
міська рада.

Ухвалою
Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2008 р. прийнято
апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 26.08.2008 р.,
про що учасники процесу, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним
чином повідомлені.

Також,
не погоджуючись зі вказаним рішенням, 3-я особа звернулася до Одеського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його
скасувати та припинити провадження з цієї справи, з тих підстав, що при
розгляді справи суддею були порушені норми процесуального права, так як 3-я
особа не була повідомлена про час і місце розгляду справи, не мала змоги брати
участь в засіданнях суду, наводити свої доводи та міркування, оскільки не була
належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи і взагалі про
існування позовної заяви, справу було розглянуто за її відсутністю. На підставі
рішення двадцять четвертої сесії Крижанівської сільської ради IV скликання „Про
продовження договору оренди земельної ділянки для розміщення існуючої
автомобільної стоянки „Варна” СПД - ОСОБА_1.” №797-IV від 28.12.05р., був
укладений договір оренди від 28.12.2005 р., відповідно до умов якого (п.1)
орендар (СПД - ОСОБА_1.) приймає в довгострокове платне користування земельну
ділянку для експлуатації існуючої автостоянки „Варна” площею 0,572 га,
розташовану уздовж вул. Ак. Заболотного, біля житлового будинку по вул. Ак.
Заболотного,59, на території Крижанівської сільської ради Комінтернівського
району Одеської області. Строк дії договору - 49 років. 12 січня 2006 року,
згідно акта приймання-передачі, орендодавець передав, а орендар - прийняв, на
виконання рішення сесії Крижанівської сільської ради №797- IV від 28.12.05р. та
на підставі акту встановлення меж земельної ділянки в натурі, в довгострокове
платне користування (оренду) земельну ділянку загальною площею 0,572 га для
розміщення існуючої автостоянки „Варна”, яка розташована на території
Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, уздовж
вул. Ак. Заболотного, біля житлового будинку по вул. Ак. Заболотного,59.
Вищезазначений договір зареєстровано Комінтернівським районним відділом
Одеської регіональної філії центру державного земельного кадастру у книзі записів
за реєстраційним №04 від 02.02.2006 р. Таким чином, СПД - ОСОБА_1. є
законним землекористувачем зазначеної земельної ділянки. Договір оренди від
28.12.2005 р. є чинним. З правової позиції відповідача по справі 3-я особа
вбачила, що мкр. Ш-4-1 ж/р Котовського в м. Одесі це і є саме земельна ділянка,
землекористувачем якої 3-я особа є, як СПД - фізична особа. Приймаючи рішення,
суд першої інстанції не з'ясував вищезазначене, що в подальшому може призвести
до порушення законних прав 3-ї особи, як законного землекористувача зазначеної
земельної ділянки. Крім того, в тому випадку, якщо інвестиційно-підрядний
договір від 28.12.2003 р. не містить адреси предмета договору, такий договір є
неукладеним, в розумінні ст. 638 ЦК України.

Ухвалою
Одеського апеляційного господарського суду від 06.08.2008 р. СПД -фізичній
особі - ОСОБА_1. відновлений процесуальний строк для подання апеляційної скарги
на рішення господарського суду Одеської області від 11.07.2008 р. з цієї
справи; апеляційну скаргу СПД -фізичної особи - ОСОБА_1. прийнято до
провадження; її об'єднано з апеляційним провадженням за скаргою Управління
капітального будівництва Одеської міської ради з цієї справи та розгляд
апеляційної скарги СПД -фізичної особи - ОСОБА_1. призначений одночасно з апеляційною
скаргою Управління капітального будівництва Одеської міської ради, тобто на
26.08.2008 р., про що учасники процесу, згідно приписів ст. 98 ГПК України,
були належним чином повідомлені.

13.08.2008
р. 3-я особа надала суду доповнення до своєї апеляційної скарги, в якому
просила оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові
відмовити, з тих же підстав, що були нею викладені в самій апеляційній скарзі,
а також, враховуючи те, що предметом інвестиційно-підрядного договору від
28.12.2003 р. є співробітництво сторін по будівництву та інвестуванню 10-ти
поверхового 11-ти секційного житлового будинку стр. №25 в мкр. Ш-4-1 ж/р
Котовського в місті Одесі, в той час як зазначена будівельна адреса будинку, а
саме земельної ділянки, на якій планувалося будівництво, знаходиться на
території Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської
області (постанова господарського суду від 26.04.2007 р. по справі
№30/74-07-2158А) та з 28.12.2001 р., відповідно до договору оренди земельної
ділянки, знаходиться у користуванні суб'єкта підприємницької діяльності
Палагіна -Є. Л. На час звернення з цією скаргою та на час укладення
інвестиційно-підрядного договору від 28.12.2003 р. в Одеської міської ради, а
тим більше в Управління капітального будівництва Одеської міської ради, були
відсутні будь-які, встановлені чинним законодавством, повноваження щодо права
розпоряджатися зазначеною земельною ділянкою. Крім того, саме ця земельна
ділянка знаходиться з 2001 року в користуванні 3-ї особи (відповідно до
договорів оренди земельної ділянки від 28.12.2001 р., 28.12.2005 р.), тобто при
укладенні договору не були враховані права та інтереси 3-ї особи. Позивачем не
надано жодних доказів виконання процедури, передбаченої ст.ст. 118,123 ЗК
України. Тобто укладення між позивачем та відповідачем інвестиційно-підрядного
договору від 28.12.2003 р. та його умови в будь-якому разі не повинні
суперечити та не змінюють вимог законодавства щодо порядку надання земельних
ділянок в оренду, зокрема, щодо обов'язковості прийняття радою відповідного
рішення. У разі згоди орендодавця надати земельну ділянку в оренду, сторони
укладають договір, в якому обумовлюють істотні та інші умови оренди землі.
Оскільки на момент укладення інвестиційно-підрядного договору від 28.12.2003 р.
земельна ділянка, яка є предметом зазначеного договору, була невільною, а саме,
відповідно до договору оренди від 28.12.2005 р., знаходилась у користуванні 3-ї
особи, Управління капітального будівництва Одеської міської ради не може бути
зобов'язано виконати умови спірною договору, тим паче, що, як вбачається з
постанови господарського суду Одеської області від 26.04.2007 р. по справі
№30/74-07-2158А, встановлено наявність повноважень Крижанівської сільської ради
Комінтернівського району Одеської області щодо розпорядження земельною ділянкою
площею 361,0 га в межах населених пунктів, а за межами населених пунктів, на
території цих адміністративно-територіальних утворень, - за Комінтернівською
районною державною адміністрацією Одеської області.

Фіксування
судового засідання здійснювалось технічними засобами.

Представник
позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не сповістив,
клопотань про відкладення розгляду справи не надав і судова колегія, враховуючи
думку інших учасників процесу, прийняла рішення про розгляд справи за його
відсутністю.

Судова колегія задовольнила клопотання
представника 3-ї особи про залучення до матеріалів справи додаткових доказів,
оскільки, як вбачається з матеріалів справи,
він був позбавлений можливості надати ці докази суду першої інстанції.

Представник скаржника (відповідача) в
усних поясненнях, наданих апеляційному суду, підтримав свою скаргу і просив її
задовольнити на викладених у ній підставах, а
також підтримав  апеляційну
скаргу  3-ї особи.

Представник скаржника - 3-ї особи та
сама 3-я особа в усних поясненнях, наданих апеляційному суду, підтримали свою
скаргу і просили її задовольнити на викладених у ній підставах.

За згодою учасників процесу, згідно ст.
85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна
частини судової постанови.

Заслухавши
усні пояснення учасників процесу, ознайомившись з доводами апеляційних скарг,
доповненням, дослідивши обставини і матеріали
справи,  в тому числі наявні у ній
докази, відповідність викладеним в рішенні висновкам цим обставинам і доказам,
а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до
висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги позивача про
зобов'язання відповідача виконати підпункти пункту 5.1. Договору, а саме
забезпечити відведення земельної ділянки для будівництва Об'єкту (10-ти поверхового
цеглового 11-ти секційного житлового будинку №25 в мкр. Ш 4-1 ж/р Котовського в
м. Одесі), забезпечити розробку проектно-кошторисної документації для
будівництва цього Об'єкту та її експертизу, оформити дозвіл на   будівництво Об'єкту, передати Асоціації
„Російський Дім” будівельний майданчик на період будівництва Об'єкту, місцевий
суд виходив з того, що відповідач, згідно розділу 5.1 Договору, взяв на себе
зобов'язання виконати ці дії, однак без поважних причин не виконав їх, чим
порушив умови договору та приписи норм ЦК України, які встановлюють, що
зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у разі не виконання
зобов'язання зацікавлена сторона може звернутись до суду з позовом про його
примусове виконання.

Проте, з цією позицією та висновками
місцевого суду погодитись не можна, з огляду на таке.

Проаналізувавши зміст п.5.1
Договору, який містись перелік зобов'язань відповідача і на які послався
позивач у позові і місцевий суд у рішенні, судова колегія встановила і дійшла
висновку, що першочерговим зобов'язанням відповідача, згідно цього пункту
Договору, є зобов'язання забезпечити відведення земельної ділянки для
будівництва Об'єкту. Інші зобов'язання відповідача є похідними, оскільки без
вирішення питання про відведення земельної ділянки неможливо здійснювати
розробку проектно-кошторисної документації для будівництва цього Об'єкту та її
експертизу; оформити дозвіл на будівництво Об'єкту, тобто  виконувати інші зобов'язання за Договором.

З наявного у матеріалах справи
рішення Крижанівської сільської ради від 11.09.2001 р. вбачається, що у
відповідача було вилучено земельну ділянку та передано на умовах оренди 3-й
особі. З матеріалів справи (в т.ч. додаткових доказів, наданих суду апеляційної
інстанції 3-ю особою) також вбачається, що земельна ділянка, на якій згідно
умов Договору планувалось збудувати Об'єкт, знаходиться в користуванні 3-ї
особи і на ній розташовано автостоянку, яка належить третій особі на праві
приватної власності, що підтверджується договором оренди землі, актом
прийому-передачі земельної ділянки в користування, свідоцтвом про право
власності 3-ї особи на автостоянку, рішенням Комінтернівського районного суду
Одеської області від 31.08.2007 р. у справі № 2-3025/07.

Ретельний аналіз матеріалів справи, в
тому числі вищезазначених документів, дозволяє
судовій колегії зробити висновок, що земельна ділянка,  яку орендує 3-я особа і на якій знаходиться
її власність (автостоянка), є тією ж самою земельною ділянкою, на якій, згідно
умов Договору, планувалось здійснити будівництво Об'єкту.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що посилання місцевого суду щодо недоведеності відповідачем,
що це та ж сама земельна ділянка, є помилковими і не можуть бути підставою для
задоволення позову.

Слід зазначити, що Відповідач виступає
в Договорі як сторона, тобто особа цивільного, а не публічного права, і він не
має повноважень вилучати цю земельну ділянку у 3-ї особи, розривати або
визнавати недійсним договір оренди цієї земельної ділянки та скасовувати
державну реєстрацію права власності на автостоянку, тобто він не має
повноважень та можливості забезпечити відведення земельної ділянки для
будівництва Об'єкту без рішень відповідних органів влади (в тому числі
місцевого самоврядування та  судової
влади), що, відповідно, унеможливлює виконання ним цих зобов'язань за
договором.

Згідно ст. 607 ЦК України,
зобов'язання припиняється неможливістю його виконання, у зв'язку з обставиною,
за яку жодна із сторін не відповідає.

Приймаючи до уваги, що виконання першочергового зобов'язання відповідача
(забезпечення відведення земельної ділянки для будівництва Об'єкту) неможливе,
то відповідно стає неможливим  виконання
інших похідних від нього зобов'язань і вони теж припиняються.

Місцевий суд, задовольняючи позов,
не врахував вищезазначених обставин та ухвалив рішення, яке в силу
об'єктивних  причин та приписів
законодавства, в тому числі, яке регулює порядок надання в користування
земельних ділянок (ЗК України, Закони України „Про оренду землі”, „Про місцеве
самоврядування в Україні”), неможливе до виконання, оскільки, на підставі
зазначеного судового рішення, у відповідних органів місцевого самоврядування не
виникає і не може виникнути обов'язку надати відповідачу цю земельну ділянку в
користування, і, відповідно, позбавляє можливості відповідача виконати це
судове рішення.

З огляду на викладене, судова
колегія дійшла висновку, що умови Договору в частині зобов'язання відповідача
забезпечити відведення земельної  ділянки
для будівництва Об'єкту неможливо виконати,
з огляду на  вищезазначені
об'єктивні причини, фактичні обставини та приписи чинного законодавства, а тому
вимоги позивача про зобов'язання відповідача забезпечити відведення земельної ділянки
для будівництва Об'єкту та похідні від нього зобов'язання за Договором не
можуть бути задоволенні.

Згідно п.3 Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України №02-5/422 від 10.12.1996 р. „Про судове рішення” (з
наступними змінами та доповненнями), рішення господарського суду повинно
ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що бе руть участь у процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних
обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин; яка правова
кваліфікація  відносин сторін,  виходячи з фактів, установлених у процесі
розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення
спору. При цьому, необхідно мати  на  увазі,
що, у відповідності зі ст. 43 ГПК України, наявні докази підлягають оцінці
в їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду зазда легідь
встановленої сили. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані
стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній ча стині рішення
навести правове обґрунтування і ті доведені фак тичні обставини, з огляду на
які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні
лише доводів та доказів сто рони, на користь якої приймається рішення, є
порушенням ви мог ст. 42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу
перед законом і судом. Такі ж вимоги до судового рішення містяться у Постанові
Пленуму Верховного Суду України  №11 від
29.12.1976 р. „Про судове рішення”.

Згідно ст. 104 ГПК України,
підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин,  що мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків,  викладених у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи; 4) порушення
або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального
права.

Враховуючи вищезазначені встановлені
судовою колегією фактичні обставини, вона дійшла висновку, що місцевий суд не
дотримався вищевказаний вимог, дав невірну оцінку фактичним обставинам справи
та наявним у ній доказам і дійшов необґрунтованого висновку щодо
вмотивованості  вимог позивача.

За таких обставин, рішення місцевого
суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні
позову, у зв'язку з його необґрунтованістю.

Приймаючи до уваги, що апеляційні скарги
задовольняються в повному обсязі, з позивача на користь відповідача та 3-ї
особи, відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, підлягають стягненню
понесені  витрати по сплаті державного
мита та при поданні апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.
99,101-105  ГПК  України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1)
Апеляційні скарги
Управління капітального будівництва Одеської міської ради  та СПД -фізичної особи - ОСОБА_1. - задовольнити.

2)
Рішення господарського
суду Одеської області від 11.07.2008 р. у справі № 3/112-08-1958
- скасувати.

3)
Асоціації „Російський дім”
в позові до Управління капітального будівництва Одеської міської ради
про зобов'язання виконати умови інвестиційно-підрядного договору - відмовити.

4)
Стягнути з Асоціації
„Російський дім” на користь Управління капітального будівництва Одеської
міської ради та СПД -фізичної особи - ОСОБА_1. по 42 грн. 50 коп. (кожному)
-  витрати по сплаті державного мита при
поданні апеляційних скарг.

5)
Доручити
господарському суду Одеської області видати наказ відповідно до п.4 цієї
постанови.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК
України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:
Мирошниченко М. А.

Судді:
Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.

Повний
текст постанови підписано 27.08.2008 р.