ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 42/263

08.07.08

За позовом Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю “УП Компані” м. Києва

про відшкодування збитків, ціна позову 20942,40 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники :

від позивача Єнік Є.В.,

від відповідача не з’явився.

Суть спору:

у червні 2008 року Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” звернулася в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що всупереч умов укладеного між ним та відповідачем договору № 11/07-459 поставки продуктів нафтоперероблення від 17 липня 2007 р. останній не передав йому 12630 л бензину А-95 за ціною 4,42 грн./л, 540 л дизельного палива за ціною 3,65 грн./л, загальною вартістю 68745,60 грн.

У зв’язку з невиконанням відповідачем умов указаного договору позивач змушений був придбати паливо у іншого постачальника, по ціні, яка перевищила ціну товару по договору укладеного з відповідачем.

Посилаючись на те, що внаслідок невиконання відповідачем зобов’язання за спірним договором йому заподіяні збитки у вигляді додаткових витрат на придбання продуктів нафтоперероблення за більшою ціною у розмірі 20942,40 грн., позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму збитків, а також понесені ним по справі господарські витрати.

У процесі розгляду справи позивач заявою № 10/1430 від 7 липня 2008 року збільшив розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь 22464 грн. збитків.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у збільшеному розмірі.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, його представник у судове засідання не з’явився, про час і місце його проведення повідомлений у встановленому порядку.

Справа відповідно до вимог ст. 75 ГПК України розглядається за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 липня 2007 року між сторонами по справі був укладений договір поставки продуктів нафтоперероблення № 11/07-459, за умовами якого відповідач за замовленням позивача зобов’язався передати позивачу 150000 л неетильованого бензину вартістю 663000 грн., а позивач –прийняти та оплатити вартість одержаної продукції протягом 45 сорока п’яти банківських днів з моменту поставки товару на підставі виставленого рахунку та видаткової накладної.

Відповідно до умов п.п. 1.2, 1.3 договору перехід права власності на товар на користь покупця відбувається в момент передачі бланків-дозволів та підписання повноважними представниками сторін видаткової накладної. Постачальник бере на себе зобов’язання по збереженню на АЗС товару, що належить покупцеві. Витрати по зберіганню продуктів нафтоперероблення покладаються на постачальника і додатковій оплаті покупцем не підлягають.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 відпуск продуктів нафтоперероблення здійснюється в мережі АЗС постачальника. Постачальник зобов’язаний здійснювати безперебійний (цілодобовий) відпуск продуктів нафтоперероблення за бланками-дозволами в мережі АЗС.

Додатковою угодою № 1 від 21 грудня 2007 р. сторони продовжили дію вищевказаного договору поставки до 1 березня 2008 р. з умовою поставки у цей період товару вартістю не більше 99450 грн.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, наявними у матеріалах справи копіями вищезгаданого договору та додаткової угоди.

Отже, згідно з указаними умовами договору відповідач зобов’язався передати за плату у власність позивача нафтопродукти погодженого обсягу та виду, зберігати придбані позивачем у нього нафтопродукти та здійснювати їх відпуск на визначеній мережі АЗС.

Таким чином, між сторонами по справі виникли відносини з договору, що містить елементи різних договорів (змішаний договір), а саме, в частині оплатної передачі нафтопродуктів –договору поставки, врегульовані гл. 54 ЦК України, в частині зберігання товару на АЗС –договору зберігання, врегульовані гл. 66 ЦК України.

Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, відповідач передав йому передбачені спірним договором бланки-дозволи на всю суму оплачених ним нафтопродуктів.

Отже, з урахуванням визначених розділом 4 договору умов поставки товару обов’язок відповідача передати товар був виконаний з часу передачі бланків-дозволів, що відповідає вимогам ст. 664 ЦК України.

З моменту передачі товару між сторонами виникли відносини з договору зберігання придбаних позивачем у відповідача обсягів нафтопродуктів.

Доказів повернення позивачу придбаних за спірним договором нафтопродуктів, які знаходилися на зберіганні відповідача, суду не надано.

Поясненнями позивача стверджується, що після надсилання відповідачем йому листа № 24/03-08 від 24 березня 2008 р. він був позбавлений можливості одержувати на погодженій мережі АЗС придбані за договором нафтопродукти у зв’язку з їх відсутністю.

Обсяг відповідальності зберігача встановлений ст. 951 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 1 указаної статті збитки, завдані поклажодавцеві втратою речі, відшкодовуються зберігачем у розмірі вартості цієї речі.

Зі змісту позовної заяви слідує, що заявлені позивачем вимоги не стосуються відшкодування збитків у розмірі вартості втрачених нафтопродуктів, а полягають у відшкодуванні витрат у вигляді різниці між вартістю нафтопродуктів за спірним договором та вартістю аналогічних нафтопродуктів, придбаних в іншого продавця.

Чинне законодавство не передбачає підстав для відповідальності зберігача за такі збитки.

За таких обставин у позові відповідно до вимог ст.ст. 16, 951 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва                                                             П.І.Паламар