ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.09.08 р.                     Справа № 36/155

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді          Н.В.Будко

при секретарі судового засідання І.О.Губенко

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрвтормет-Союз”

м.Київ

до відповідача:          Товариства з обмеженою відповідальністю „Сталкер” м.Донецьк

про:стягнення 410 061грн. 70коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача: Курбатова С.С. по дов.

від відповідача: Хмара М.О. по дов.

З 28.08.08р. по 11.09.08р. у судовому

засіданні згідно ст. 77 Господарського

процесуального кодексу України

оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Укрвтормет-Союз” м.Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю „Сталкер” м.Донецьк, про стягнення основного боргу в сумі 216 583грн. 41коп., суми інфляції 24 170грн. 62коп., 3% річних в сумі 2 741грн. 06коп., пені в сумі 166 566грн. 61коп.

Водночас, позивач просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладання арешту на розрахункові рахунки відповідача, а саме на р/р3881 в Донбаській філії ВАТ „Кредитпромбанк” м.Донецьк, МФО 335593, р/р, МФО 394512 в Донбаській філії „Родовід банк” м.Донецьк, , св-во ПДВ №08046931, ІПН 67.

В обґрунтування вимог позивач посилається на договір №16 від 30.03.06р., додаткові угоди до нього, квитанції про приймання вантажу, видаткові накладні, акти ф.69, претензію №1 від 19.05.08р., розрахунки, банківські виписки.

Відповідач проти факту отримання товару та наявності заборгованості в сумі 216 583грн. 41коп. не заперечує, однак позовні вимоги не визнає, оскільки у позивача не настало право вимоги на стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат, а відповідальність у вигляді пені договором не передбачена.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та оцінивши подані докази господарським судом ВСТАНОВЛЕНО:

30.03.06р. між сторонами був укладений договір №16, за умовами якого позивач зобов’язався передати у строки, обумовлені договором продукцію, кількість та ціна якої обумовлені договором та специфікаціями, які є невід’ємними частинами договору, а відповідач зобов’язався прийняти та оплатити продукцію.

В подальшому, сторони укладали додаткові угоди від 01.11.06р., 25.12.07р., 20.12.07р., якими вносили зміни до деяких пунктів договору, а також продовжували строк його дії.

Згідно абзацу 2 п.4.1 договору кінцева вага продукції визначається на підставі актів форми 69, складених представниками ЗАТ „Мініметалургійний завод „Истил” або актів, складених за участю представників ТПП.

На виконання умов за вищевказаним договором позивач передав відповідачу продукцію за видатковими накладними №У-00000080 від 06.04.08р. на суму 199 972,40грн., №У-00000081 від 12.04.08р. на суму 128 926,30грн., №У-00000082 від 23.04.08р. на суму 104 702,85грн., №У-00000083 від 28.04.08р. на суму 120 539,35грн., №У-00000101 від 07.05.08р. на суму 121 790,55грн., №У-00000100 від 19.05.08р. на суму 130 311,70грн., а всього на суму 806 243,15грн.

Дана продукція відповідачем була отримана, про що свідчать вищевказані видаткові накладні а також квитанції про приймання вантажу №44351144, №44351199, №43594703, №43594714, №33118799, №33118842.

За приписами п. 5.4 та п.5.5 договору в редакції додаткової угоди до нього 01.11.06р., розрахунки за поставлену продукцію здійснюються у гривнях із розрахунку: 90% згідно 4-й залізничній накладній та 10% по прибуттю продукції на завод по формі 69. Оплата проводиться в національній грошовій одиниці України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача.

Зі змісту названих пунктів договору не вбачається, в який саме строк після прибуття продукції по формі 69 відповідач повинен остаточно оплатити її вартість, жодні залізничні накладні в матеріалах справи відсутні. Надані позивачем приймально-здавальні акти по формі №69 №04811 від 06.04.08р., №05050 від 12.04.08р., №05627 від 23.04.08р., №05950 від 28.04.08р., №06489 від 07.05.08р., №06994 від 19.05.08р. суд до уваги не приймає, оскільки вони в порушення п.4.1 договору складені не ЗАТ „Мініметалургійний завод „Истил”, а ЗАТ „Донецьксталь” – металургійний завод”.

Таким чином, суд вважає, що через невизначення сторонами певного строку виконання грошового зобов’язання, право позивача вимагати від відповідача виконання цього зобов’язання виникло в порядку частини 2 статті 530 ЦК України – наступного дня після закінчення 7 днів з моменту надіслання відповідачеві письмової вимоги від 19.05.08р. з урахуванням поштового перебігу, тобто з 01.06.08р.

Як вбачається з акту звірки взаєморозрахунків станом на 01.06.08р., підписаного представниками сторін без зауважень та заперечень і скріпленого печатками обох підприємств, на день виникнення у позивача права вимоги заборгованість відповідача склала 416 583,40грн., оскільки до цього відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару.

Після цього, відповідач також здійснив часткову оплату заборгованості в сумі 200 000грн., про що свідчать банківські від 02.06.08р. на суму 150 000грн. та від 18.06.08р. на суму 50 000грн.

Доказів оплати залишку заборгованості в сумі 216 583грн. 40коп. відповідач не представив, у зв’язку з чим господарський суд робить висновок, що на момент прийняття рішення зобов’язання відповідача перед позивачем залишилось невиконаним, що є порушенням норм статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Таким чином, враховуючи те, що факт заборгованості підтверджується матеріалами справи, договором №16 від 30.03.06р., додатковими угодами до нього, квитанціями про приймання вантажу, видатковими накладними, претензією №1 від 19.05.08р., банківськими виписками, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Твердження відповідача в частині того, що поставка продукції була здійснена не в рамках договору №16 від 30.03.06р., суд вважає необґрунтованими та до уваги не приймає, оскільки у наданих позивачем видаткових, а також податкових накладних зазначено, що поставка здійснювалась саме на підставі договору №16 від 30.03.06р.

Водночас, згідно статті 625 ЦК України прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.

У зв’язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача суму інфляції 24 170грн. 62коп., а також 3% річних в сумі 2 741грн. 06коп.

Однак перевіривши наданий позивачем розрахунок суд вважає, що він не повністю відповідає вимогам діючого законодавства, у зв’язку з чим позовні вимоги в цій частині задовольняє частково та стягує з відповідача за період з моменту виникнення права вимоги – 01.06.08р. по 15.07.08р. (так як 16.07.08р. згідно поштової квитанції вже була заявлена позовні заява) 3% річних в сумі 828грн. 37коп. із розрахунку:

416 583,40грн. (борг на момент виникнення права вимоги) х1день х3%/366 =34,15грн.;

226 583,40грн. (так як 02.06.08р. відповідач сплатив 150 000грн.) х16 днів (з 02.06.08р. по 17.06.08р.) х 3% / 366 = 297,15грн.;

216 583,40грн. (так як 18.06.08р. відповідач сплатив 50 000грн.) х 28 днів (з 18.06.08р. по 15.07.08р.) х 3% / 366 =497,07грн.;

та суму інфляції 1 812,66грн. лише за червень 2008р. так як в липні 2008р. інфляції не було (99,5%) із розрахунку 226 583,40грн.(заборгованість за більшість днів червня) х100,8% - 226 583,40грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 166 566грн. 61коп., проте дані вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Стаття 1 ЗУ „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” №543/96ВР від 22.11.96р. передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Договором №16 від 30.03.06р. сторони не передбачили відповідальність відповідача у разі порушення грошових зобов’язань у вигляді пені та не встановили її розмір.

Разом з цим, господарський суд відмовляє у позивачу в заявленому клопотанні про накладання арешту на грошові кошти, що знаходяться на поточних рахунках відповідача, оскільки позивач жодним чином не довів той факт, що невжиття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення.

Судові витрати згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 509, 525, 526, 530, 614, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України, керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрвтормет-Союз” м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Сталкер” м.Донецьк про стягнення 410 061грн. 70коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Сталкер” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрвтормет-Союз” основний борг в сумі 216 583грн. 40коп., суму інфляції 1 812грн. 66коп., 3% річних 828грн. 37коп., витрати по сплаті держмита в сумі 2 192грн. 24коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 63грн. 08коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення оголошено 11.09.08р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя