ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

20.11.2008р.                                                                                Справа №20/6

за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії «Полтавське регіональне управління», вул. Жовтнева,70а, м. Полтава, 36000

до Спільного підприємства "Авіс", вул. Сінна, 8/1, м. Полтава, 36039 (фактична адреса: вул. Червоноармійська, 3, к. 717, м. Полтава, 36000)

про стягнення 1242200,12 грн.

Суддя Іваницький О.Т.

Представники:

від позивача: Колесніков В.О., дов.№3417 від 23.04.2007р.

від відповідача: Панченко О.О., дов. № 16 від 20.05.2008 р., Виганний А.І. директор

СУТЬ СПОРУ: Розглядається позовна заява про стягнення 1242200,12 грн. - заборгованості по договору на овердрафтові обслуговування №50а від 15.09.1999р. та додаткових угод до нього, в тому числі: 550 000,00 грн. - основного боргу, 692200,00 грн. – прострочені відсотки за користування кредитом.

Ухвалою заступника голови Господарського суду Полтавської області Пушко І.І. від 06.02.2008 року склад суду було змінено в зв’язку з відпусткою судді Киричука О.А. та справу передано на розгляд судді Геті Н.Г.

Суддя Гетя Н.Г. прийняла справу до свого провадження і відклала її розгляд на 11.03.2008р. і 08.04.2008р.

Ухвалою заступника голови Господарського суду Полтавської області Пушко І.І. від 07.04.2008 року склад суду було змінено в зв’язку з відпусткою судді Геті Н.Г. і справу передано на розгляд судді Тимощенко О.М.

Суддя Тимощенко О.М. прийняла справу до свого провадження і відклала її розгляд на 06.05.2008р.

Ухвалою заступника голови Господарського суду Полтавської області Пушко І.І. від 05.05.2008 року складу суду було змінено в зв’язку з відпусткою судді Тимощенко О.М. і справу передано на розгляд судді Іваницькому О.Т.

Суддя Іваницький О.Т. прийняв справу до свого провадження і відклав її розгляд на 05.06.2008р. та на 15.07.2008р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області №20/6 від 05.06.2008р. було продовжено строк вирішення спору за клопотанням сторін відповідно до частини 4 статті 69 ГПК України.

Ухвалою заступника голови Господарського суду Полтавської області Пушко І.І. від 14.07.2008 року складу суду було змінено в зв’язку з відпусткою судді Іваницького О.Т. і справу передано на розгляд судді Геті Н.Г.

Суддя Гетя Н.Г. прийняла справу до свого провадження і відклала її розгляд на 02.09.2008 р.

Ухвалою заступника голови Господарського суду Полтавської області Білоусова С.М. від 01.09.2008 року складу суду було змінено в зв’язку з виходом із відпустки судді Іваницького О.Т. і справу повернуто йому на розгляд.

Суддя Іваницький О.Т. прийняв справу та розглянув її по суті.

Відповідач у відзиві вих. № 149 від 02.06.2008 року на позовну заяву, а його представники в судових засіданнях заявлені вимоги не визнає повністю, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки позивачем не подано доказів виконання договору на овердрафтові обслуговування №50а від 15.09.1999р. та додаткових угод до нього, а у позовній заяві відповідачем вказано - Спільне підприємство «Авіс» в той час, я згідно до договору № 50 а від 15.09.1999 року укладено позивачем зі Спільним українсько-білоруським товариством з обмеженою відповідальністю «Авіс» (з 02.12.2004 року відповідач має назву ТОВ «Українсько-білоруське підприємство «Авіс»). Крім того, рішенням Київського районного суду м. Полтави по справі №2а-126/07 від 06.12.2006р. (набрало законної сили 24.10.2007р.) визнано неправомірними дії приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медведєвої В.І. по вчиненню виконавчих написів №7117 та №7118 від 02.09.2003р. та скасовано останні як такі, що не відповідають чинному законодавству.

Дослідивши і оцінивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представників сторін, суд встановив, що 15 вересня 1999 року між Комерційнимй банком "ПриватБанк" в особі філії «Полтавське регіональне управління», м. Полтава (далі - позивач) та Спільним українсько-білоруським товариством з обмеженою відповідальністю «Авіс», м. Полтава (далі - відповідач) було укладено договір на овердрафтове обслуговування № 50а (далі – договір) та додаткові угоди до нього від 10.07.2000р., 15.09.2000р. (копії в матеріалах справи).

Відповідно до укладеного договору зі змінами та доповнення, узгодженими позивачем та відповідачем у вищевказаних додаткових угодах, позивач взяв на себе зобов’язання проводити платежі клієнта протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання договору сторонами до 15 вересня 1999 року на суму, що не перевищує надходження на поточний рахунок № 8001 в ПРУ КБ «Приватбанк», в межах встановленого ліміту (сума ліміту була встановлена сторонами в розмірі 2665659,39 грн.). Відповідач зобов’язувався провести погашення кредиту та відсотків за користування кредитом до 15 березня 2000 року.

На забезпечення виконання договірних зобов’язань між сторонами по справі 14.09.1999 року були укладені договори застави цінних паперів, основних засобів, нерухомого майна, а 27.09.1999р. – договір застави транспортних засобів (копії в матеріалах справи).

Вищевказані договори є невід’ємною частиною договору від 15 вересня 1999р. на овердрафтові обслуговування № 50а.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» банк має право вимагати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, включаючи проценти за наданий кредит, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, а у випадках, передбачених договором, також неустойку. Крім того, за рахунок заставленого майна відшкодовуються витрати банку по утриманню цього майна та інші витрати, пов'язані зі здійсненням забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено договором.

В зв’язку з невиконанням умов договору позивач звернувся до приватного нотаріуса Медведєвої В.І. про вчинення виконавчого напису за реєстром № 7118 відносно відповідача на транспортні засоби, передані під заставу позивачу.

На підставі договору застави транспортних засобів від 27.09.1999р. та договору застави нерухомого майна від 14.09.1999р. приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медведєвою В.І. було вчинено виконавчий напис № 7118 на транспортні засоби та виконавчий напис № 7117.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави по справі № 2а-126/07 від 06.12.2006 року та Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.10.2007 року по справі № 22-ц-2176-2007 р. за позовом ТОВ «Українсько – білоруське підприємство «Авіс» до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медведєвої В.І. про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса по вчиненню виконавчих написів та їх скасування було встановлено наступні факти, а саме: «…Відповідно до абзацу 2 пункту 165 глави 12 Інстукції «Про порядок вчинення нотаріальних дій», затвердженої Міністерством юстиції України від 18.07.1994 року № 18/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. В судовому засіданні встановлено, що виконавчі написи вчинені нотаріусом на підставі вимог кредитного договору № 50 а від 15.09.1999 року. Відповідно до даного договору кредит виданий на шість місяців. Тобто термін погашення боргу, а саме: суми кредиту та відсотків за користування кредитом до 15 березня 2000 року. Згідно зі статтями 76,85 ЦК УРСР та статтями 86,87 ЦПК України початок перебігу строку позовної давності 16 березня 2000 року, а строк закінчення перебігу позовної давності відповідно до абзацу 2 пункту 165 глави 12 вищевказаної інструкції 16 березня 2001 року. Тоді як виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Медведєвою В.І. 2 вересня 2003 року, тобто більше ніж через три роки після виникнення права вимоги по зобов’язанням передбаченими договором № 50 а від 15.09.1999 року…».

Згідно зі статтею 35 ГПК України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

На момент розгляду справи у суді, позивачем повернув повністю відповідачу майно, що підтверджується відповідними актами від 18.09.2008р., 22.09.2008р., 24.09.2008р. (копії в матеріалах справи).

Відповідно до статті 71 ЦК УРСР ( в редакції, яка діяла в спірний період) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Термін погашення боргу, а саме: суми кредиту та відсотків за користування кредитом - до 15 березня 2000 року.

Згідно зі статтями 76,85 ЦК УРСР початок перебігу строку позовної давності почався 16 березня 2000 року, а строк закінчення перебігу позовної давності - 16 березня 2003 року.

Позивач подав позов до господарського суду Полтавської області лише 12.01.2008 року.

Таким чином позивачем було пропущено строк позовної давності в частині стягнення заборгованості по договору на овердрафтові обслуговування № 50а від 15.09.1999 року.

Позивач не звертався до суду з заявою про поновлення строку позовної давності та не вказував поважність причин його пропуску.

Оскільки цивільно-правові відносини виникли між сторонами у 1999 році, суд при прийнятті рішення керується статтями 151, 161-162, 216, 440-441 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), які діяли в спірний період.

Враховуючи те, що з 1 січня 2004 року вступили в дію Цивільний та Господарського кодекси України, суд також керується пунктами 4, 9-10 Прикінцевих та Перехідних положень, статтями 256-257, 261, 266-267, 526-527, 546, 598-599, 610-612, 625, 1054 Цивільного кодексу України та пунктами 4-5 Прикінцевих положень, статтями 173-174, 193, 345 Господарського кодексу України.

Відповідно до статей 525-527 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор- прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Частина 1 статті 193 ГК визначає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності із ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Статті 256-257, 261, 266 ЦК України передбачають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Частини 2 та 3 ст. 267 ЦК України передбачає, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності 11.03.2008р. (вх. №03740 канц. суду 11.03.2008р.).

З викладеного вбачається, що позивач пропустив строк позовної давності, протягом якого мав право звернутися до суду з даним позовом.

Крім того, позивачем не подані докази щодо виконання пункту 1.1. та пункту 1.2. договору на овердрафтне обслуговування № 50 а від 15.09.1999 року.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивач у відповідності до статей 32-33,36 ГПК України не подав належних доказів виконання ним належним чином договору на овердрафтне обслуговування № 50а від 15.09.1999 року, заяви про поновлення строку позовної давності позивач і не вказував поважність причин його пропуску, не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, матеріали справи та керуючись ст.ст 32-36, 43, 44-45, 49, 69 (ч.4), 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

СУДДЯ                                                                      Іваницький О.Т.