ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2008 р.                                                   Справа № 17/3569

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Боровика С.С., з секретарем Мараксіною О.І., за участю представників сторін:

позивача –не з’явився,

відповідача –не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 17/3569

за позовом

відкритого акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз»

до

приватного підприємства «Канів-Граніт»

про

стягнення 49 925 грн. 82 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Концерн Галнафтогаз" (далі-позивач) звернулось в суд з позовом про стягнення з приватного підприємства "Канів-Граніт" (далі-відповідач) 49 925,82 грн. заборгованості за передані у власність нафтопродукти згідно договору купівлі-продажу від 28.01.2008 року № 06РГ08-2, з них: 40 616,80 грн. основної заборгованості, 8 495,23 грн. інфляційних та 813,79 грн. річних.

Підставою позову, на думку позивача, є невиконання відповідачем зобов’язань по оплаті вартості поставленого дизельного палива згідно договору купівлі-продажу від 28.01.2008 року № 06РГ08-2.

У судовому засіданні 05.08.2008 року представник позивача на підставі статті 22 Господарського процесуального кодексу України подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 31 309,02 грн., з яких: 22 000 грн. основна заборгованість, 8 495,23 грн. інфляційних та 813,79 грн. річних, у зв’язку із частковою сплатою ним своєї заборгованості в сумі 18 616,80 грн.

В судове засідання 15.09.2008 року представник позивача не з’явився, подавши суду заяву про можливість слухання справи № 17/3569 без його участі у зв’язку з тим, що в судовому засіданні 05.08.2008 року він давав пояснення по суті справи та ним були надані всі необхідні докази (виписка банку про сплату відповідачем 24.07.2008 року частини боргу в сумі 18 616,80 грн.).

Відповідач двічі без поважних причин в судове засідання не з’явився, проти позову не заперечував, відзив на позов та витребувані документи до дня судового засідання суду не подавав, що не перешкоджає розгляду справи по суті за правилами статті 75 Господарського процесуального кодексу України, у його відсутності.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд, з урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, відмовляє у задоволенні позову повністю з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2008 року № 06РГ08-2, за умовами пункту 1.1 якого позивач зобов’язався передати нафтопродукти, масла (мастила) та автохімію у власність відповідача, а відповідач зобов’язався приймати та повністю оплачувати вартість товару на умовах і протягом строку дії цього договору.

Сторони домовились, що відповідач повинен здійснювати попередню (авансову) оплату ціни (вартості) кожної партії товару, якщо інше не буде передбачено у додатках (додаткових) угодах до цього договору, і невиконання цього обов’язку відповідачем надає позивачу право відмовитись від виконання своїх обов’язків за цим договором повністю або частково (пункт 5.1 договору). Передача кожної партії товару здійснюється лише за умови надходження авансового платежу (передоплати) на поточний рахунок позивача, якщо інше не буде передбачено у додатках (додаткових) угодах до цього договору (пункт 5.4 договору).

За правовою природою даний договір є договором купівлі-продажу і відповідає вимогам статті 655 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальні умови виконання господарських зобов’язань визначені статтею 193 Господарського кодексу України, згідно з якою суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначена стаття узгоджується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору поставив відповідачу дизельне паливо на загальну суму 104 616,80 грн., що підтверджується накладною (розхідною накладною) № 06РГ08-2-1 від 06.02.2008 року та довіреністю на отримання товару серія ЯНС № 367735 від 06.02.2008 року.

Проте, як встановлено судом, відповідач свої зобов’язання за договором від 28.01.2008 року виконав частково, сплативши позивачу лише 64 000 грн., що підтверджується реєстром передачі нафтопродуктів (а.с.10), і на момент звернення позивача до суду з позовом заборгованість в сумі 40 616,80 грн. не сплатив.

Після порушення провадження у даній справі відповідач додатково сплатив позивачу 18 616,80 грн. заборгованості, що підтверджується випискою банку від 24.07.2008 року, у зв’язку з чим позивач 05.08.2008 року подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 31 309,02 грн. заборгованості, з яких: 22 000 грн. основна заборгованість, 8 495,23 грн. інфляційних та 813,79 грн. річних.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов’язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Проте, стягнення річних і інфляційних здійснюється за умови прострочення виконання грошового зобов’язання (стаття 625 Цивільного кодексу України).

Як встановлено статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, суд вважає, що між сторонами у даній справі був укладений і виконувався договір, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу. Оскільки сторонами було визначено строки та порядок оплати за поставлені нафтопродукти, то суду необхідно встановити, коли у позивача виникло право вимагати виконання відповідачем своїх зобов’язань та відповідно коли у відповідача настав строк (термін) виконання обов’язку щодо оплати за поставлене дизельне паливо, і відповідно з якого моменту необхідно нараховувати 3% річних і інфляційні за невиконання грошового зобов’язання за весь час прострочення.

Сторони в договорі домовились, що відповідач повинен здійснювати попередню (авансову) оплату ціни (вартості) кожної партії товару, якщо інше не буде передбачено у додатках (додаткових) угодах до цього договору, і невиконання цього обов’язку відповідачем надає позивачу право відмовитись від виконання своїх обов’язків за цим договором повністю або частково (пункт 5.1 договору). Передача кожної партії товару здійснюється лише за умови надходження авансового платежу (передоплати) на поточний рахунок позивача, якщо інше не буде передбачено у додатках (додаткових) угодах до цього договору (пункт 5.4 договору).

Тобто сторони встановили конкретний спосіб розрахунку - попередня (авансова) оплата вартості за кожну партію товару. Будь-яких інших домовленостей між сторонами не було, змін або додатків (додаткових угод) до договору купівлі-продажу від 28.01.2008 року № 06РГ08-2 щодо порядку, умов та строків оплати відповідачем за передані нафтопродукти сторони не укладали, тому відповідач самостійно і за власним бажанням, без дотримання певних строків перераховував позивачу вартість отриманих нафтопродуктів.

Судом також встановлено, що позивачем на адресу відповідача претензії з вимогою сплатити заборгованість за передані нафтопродукти не направлялись. Гарантійний лист від 09.07.2008 року (а.с.13), в якому відповідач гарантує до 31.03.2008 року розрахуватись за отримані нафтопродукти, не може розцінюватись судом в якості доказу, після направлення якого позивачу у відповідача настав строк виконання зобов’язання, адже позивач не скористався своїм правом вимагати виконання договору від 28.01.2008 року № 06РГ08-2 за правилами статті 530 Цивільного кодексу України.

В даному випадку суд вважає, що за правилами статті 530 Цивільного кодексу України строк виконання зобов’язання відповідача щодо оплати позивачу за передані нафтопродукти не настав.

Оскільки позивачем не доведено за правилами статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України не тільки прострочення виконання грошового зобов’язання, а й взагалі будь-яких зобов'язань відповідача перед позивачем в розумінні статті 509 Цивільного кодексу України (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії), то суд відмовляє в позові про стягнення з відповідача 22 000 грн. основної заборгованості, 8 495,23 грн. інфляційних та 813,79 грн. річних.

Керуючись статтями 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня прийняття.

Суддя С.С.Боровик

Повний текст рішення оформлений та підписаний 15.09.2008 року.