ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

04.09.2008

Справа №2-29/7544-2007А

За позовом – Красноперекопської районної санітарно-епідеміологічної станції, м. Красноперекопськ.

До відповідача – Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим, м. Сімферополь.

Про визнання протиправним та скасування рішення.

Суддя Башилашвілі О.І.

Секретар судового засідання Романів В.В.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача –не з’явився.

Від відповідача - Окул Н.Л., довіреність № 482 від 21.02.08, зав. юр. сектору.

Суть спору: Красноперекопська районна санітарно-епідеміологічна станція звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим про визнання протиправним та скасування рішення № 65 від 30.11.2006р. про стягнення економічних санкцій в сумі 2049 грн. і штрафних санкцій в сумі 4098 грн. з моменту його винесення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне рішення про застосування економічних та штрафних санкцій прийнято відповідачем необґрунтовано, оскільки позивач не здійснював протизаконних дій.

Крім того, позивач посилається на те, що він правомірно при стягуванні плати за надання послуг у сфері забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення, розмір цієї плати збільшував на суму податку на додану вартість, а тому відсутні передбачені законом підстави для застосування до неї фінансових санкцій за порушення дисципліни ціноутворення.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що позивач необґрунтовано нараховував податок на додану вартість на тарифи, які є фіксованими в силу Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби» від 27.08.2003р. № 1351, у зв’язку з чим, відсутні підстави для задоволення позову.

Провадження у справі порушено суддею господарського суду АР Крим Яковлєвим С.В.

Ухвалою Заступника Голови господарського суду АР Крим від 15.04.2008р., у зв’язку з закінченням повноважень судді Яковлєва С.В., до участі цієї справи залучена суддя господарського суду АР Крим О.І. Башилашвілі, у зв’язку з чим справі привласнений новий номер 2-29/7544-2007А.

Після з’ясування всіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів.

Після закінчення дебатів, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, а також заслухавши представників сторін, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення» та «Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 р. № 1819 на Державну інспекцію з контролю за цінами в АРК (далі Держцінінспекція) покладені контрольно-наглядові функції з питань додержання центральними та місцевими органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями вимог щодо формування, встановлення та застосування цін і тарифів.

Посадовими особами Держцінінспекції була проведена перевірка дотримання державної дисципліни цін Красноперекопською районною СЕС, за наслідками якої складений акт № 0663 від 16.11.2006 р.

З акту перевірки вбачається, що позивач за період з грудня 2005 року до 11.01.2006 року при наданні платних послуг, до фіксованих розмірів тарифів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 р. №1351 ««Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби», нарахував непередбачені законодавством націнки у розмірі 20% (податку на додану вартість).

За період з 11.05.2006р. по 08.06.2006р. при формуванні рахунків: № 341 і № 339 від 18.05.2006 р., і 345 від 19.05.2006 р., № 348 від 22.05.2006 р., № 359 від 29.05.2006 р., № 372 і № 373 від 31.05.2006 р., позивачем завищені гранично встановлені тарифи від 0,65 грн. до 38,19 грн. на послуги, у зв’язку з чим відповідач дійшов висновку, що сума необґрунтовано отриманої виручки відповідачем склала 1382,27 грн.

Загальна ж сума необґрунтовано отриманої позивачем виручки склала 2048,89 грн.

Розрахунок суми необґрунтовано одержаної суми виручки позивачем викладений в акті перевірки № 0663 від 16.11.2006 року.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди стягується штраф в двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки.

На підставі акту перевірки і вищезгаданої статті Закону, Державною інспекцією з контролю за цінами в АР Крим прийнято рішення від 30.11.2006 року № 65 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Згідно вказаного рішення з позивача підлягає вилученню в доход держбюджету 2 049,00 грн. необґрунтовано стягненої виручки та вилученню 4 098,00 грн. штрафу.

Позивач посилається на те, що згідно пункту 1 частини 2 статті 92 Конституції України винятково законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори. Принципи побудови системи оподаткування в Україні, види податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів і до державних цільових фондів, а права, обов'язки і відповідальність платників визначаються Законом України "Про систему оподаткування", яким передбачено, що ставки, механізм стягування податків і зборів (обов'язкових платежів) і пільги відносно оподаткування можуть встановлюватися або змінюватися тільки законами про оподаткування (частина 3 статті 1).

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база і ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних і звільнених від оподаткування операцій, визначаються Законом України "Про податок на додану вартість".

Відповідно до пункту 3.1 ст. Закону України "Про податок на додану вартість", операції платників податку з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України є об'єктом оподаткування.

Пунктом 6.1 ст. 6 Закону України "Про податок на додану вартість", об'єкти оподаткування, визначені ст. 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, і операцій, до яких застосовується нульова ставка відповідно до цього Закону, оподатковуються по ставці 20 відсотків.

Згідно п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість", база оподаткування операцій з продажу товарів (робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної по вільних або регульованих цінах (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів). Виключається з бази податок на додану вартість, який включається в ціну товарів (робіт, послуг) відповідно до законів України по питаннях оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, які передаються платникові податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), проданих (виконаних, наданих) таким платником податку.

При стягуванні плати за надання послуг у сфері забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя розмір цієї плати збільшується на суму податку на додану вартість, а тому відсутні передбачені законом підстави для застосування до позивача фінансових санкцій за порушення дисципліни ціноутворення.

Крім того, позивач посилається на те, що Державною податковою адміністрацією України в межах наданих повноважень і компетенції, було дано роз'яснення, по суті якого при здійсненні операцій за поданням вказаних послуг до законодавчо встановленій ціні необхідно додавати податок на додану вартість.

Однак, суд вважає доводи позивача необґрунтованими, у зв’язку з наступним.

Законом України «Про забезпечення санітарного і епідеміологічного благополуччя населення» Кабінету Міністрів України надано право визначати перелік та тарифи на платні послуги, які надаються закладами санітарно-епідеміологічної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.2002 р. №1544 затверджений Перелік робіт і послуг у сфері забезпечення санітарного і епідеміологічного благополуччя населення, які виконуються і надаються за плату, а постановою КМУ від 27.08.2003 р. № 1351 затверджено тарифи (прейскуранти) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби.

Відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України тарифів на послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, податок на додану вартість у розмірі 20% окремим рядком понад тарифу не виділено.

Таким чином, вказаний податок було включено позивачем до складу тарифів. Тобто тариф визначався з урахуванням податку на додану вартість. Однак, при цьому Кабінет Міністрів України змін до встановлених тарифів не вносив та не затверджував регульованих тарифів на платні послуги в інших розмірах, ніж ті, що передбачені в постанові КМУ від 27.08.2003 р. № 1351 «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та організаціями Державної санітарно-епідеміологічної служби».

Згідно порядку ціноутворення, що діє, регульовані тарифи встановлюються з урахуванням кінцевої вартості послуг для споживача, тому не включають в себе податок на додану вартість.

На думку суду, твердження позивача відносно того, що Закон України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97р. №168 визначає порядок формування регульованих цін і тарифів є помилковим, у зв’язку з наступним.

Міністерство економіки з питань європейської інтеграції України, керуючись своїми повноваженнями в галузі ціноутворення та контролю за цінами, наданими Указом Президента України від 23.10.2000 р. №1159/2000 «Про Міністерство економіки України», своїм листом від 17.12.2004 р. № 32/6-6/5549-10 зазначило, що на виконання доручення Кабінету Міністрів України віз 03.11.2004р. № 48198/1/1-04 до листа Міністерства охорони здоров'я «Про врегулювання спірної ситуації щодо нарахування податку на додану вартість» Міністерства з питань європейської інтеграції доповідає, що Державна інспекція з контролю за цінами, відповідно до наданих повноважень, провела перевірки Департаменту державного санітарно-епідеміологічного нагляду Міністерства охорони здоров'я.

З матеріалів, які надавались Мінекономіки для погодження постанови Кабінету Міністрів України от 27.08.2003 р. № 1351, а також, із пояснювальної записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби» при визначенні тарифів враховані витрати на розвиток закладів та органів державної санітарно-епідеміологічної служби в розмірі 10 відсотків та податок на додану вартість - 20 відсотків згідно до чинного законодавства».

При цьому суд вважає, що роз'яснення Державної податкової адміністрації від 15.09.2003 р. №801/5/15-2416 стосовно необхідності додавання податку на додану вартість до тарифів на послуги державної санепідемслужби, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.03 р. №1351, надані Міністерству охорони здоров'я без урахування вказаних вище обставин, не можна вважати правомірними, оскільки питання визначення структури ціни не відноситься до компетенції Державної податкової адміністрації.

Відповідно до п. 4.4.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податкове роз'яснення є оприлюдненням офіційного розуміння окремих положень податкового законодавства контролюючими органами у межах їх компетенції, яке використовується при обґрунтуванні їх рішень під час проведення апеляційних процедур.

Таким чином, на спірні правовідносини, відповідь ДПА, на яку посилається позивач, не поширюється.

Аналогічні позиці, щодо включення податку на додану вартість до тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 р. №1351 та щодо не поширення вказаного вище роз’яснення ДПА на спірні правовідносини, виклав Верховний суд України у постанові від 11.09.2007р. у справі за позовом Білоцерківської МСЕС до Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області та у постанові від 11.09.2007р. у справі за позовом Дніпропетровської обласної СЕС до Державної інспекції з контролю за цінами у Дніпропетровській області.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладені обставини суд вважає, що позивач не довів суду обґрунтованість позовних вимог, у зв’язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені в судовому засіданні – 04.09.2008р.

Повний текст постанови оформлений та підписаний – 09.09.2008р.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову – відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного адміністративного суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.