ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2008 р.

Справа № 15/278-07-7533

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Бєляновського В.В.,

Суддів: Шевченко В.В. , Мирошниченко М.А.

при секретарі - Волощук О.О.,

за участю представників:

Від ДП МОУ „Південь”: Марочкін В.О.

Від ТОВ „МПБ -Технопарк”: Когут О.В.

Від Міністерства оборони України: не з'явився

Від Військової прокуратури Південного регіону України: Посполітак О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України „Південь”

на додаткове рішення господарського суду Одеської області

від 29.10.2008 року

у справі № 15/278-07-7533

за позовом: Державного підприємства Міністерства оборони України "Південь”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство оборони України

до відповідача: ТОВ „МПБ -Технопарк”

про визнання інвестиційного договору недійсним

за участю Військової прокуратури Південного регіону України

та за зустрічним позовом: ТОВ „МПБ -Технопарк”

до відповідача: Державного підприємства Міністерства оборони України „Південь”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України

за участю Військової прокуратури Південного регіону України

про визнання дій незаконними та стягнення 443 726 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2007 року державне підприємство Міністерства оборони України „Південь” (далі – підприємство “Південь”) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ „МПБ-Технопарк” (далі - Товариство) про визнання недійсним укладеного з відповідачем інвестиційного договору № И/29А від 20.09.2006р. з моменту його укладення та застосування відповідних правових наслідків недійсності договору.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що під час укладення спірного договору було порушено вимоги чинного законодавства.

ТОВ „МПБ-Технопарк” пред’явило зустрічний позов до підприємства “Південь”, за участю Міністерства оборони України в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, про визнання незаконними дій підприємства “Південь” щодо призупинення виконання інвестиційного договору № И/29А від 20.09.2006р., укладеного між сторонами, та стягнення з останнього штрафу за невиконання умов даного інвестиційного договору в сумі 443 726 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.12.2007 року первісний позов задоволено, визнано недійсним інвестиційний договір № И/29А від 20.09.2006 року укладений між сторонами та зобов’язано підприємство “Південь” повернути ТОВ „МПБ-Технопарк” у натурі все, що воно одержало на виконання даного договору, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року вказане рішення господарського суду Одеської області від 11.12.2007 року у справі залишено без змін, а апеляційну скаргу ТОВ „МПБ-Технопарк” - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.04.2008 року вказану постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року у справі залишено без змін, а касаційну скаргу ТОВ „МПБ-Технопарк” - без задоволення.

У жовтні 2008 року підприємство “Південь” подало до господарського суду Одеської області заяву про прийняття додаткового судового рішення відносно проведення взаєморозрахунків грошових коштів та майна підприємства “Південь” з ТОВ „МПБ-Технопарк” при визнанні недійсним інвестиційного договору № И/29А від 20.09.2006 року, укладеного між сторонами. При цьому, заявник посилався на те, що згідно зі ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Господарський суд першої інстанції ухвалюючи рішення від 11.12.2007 року обмежився посиланням на те, що зобов'язав підприємство “Південь” повернути у натурі все, що воно одержало на виконання інвестиційного договору № И/29А від 20.09.2006р. Відсутність повного судового рішення по вказаній справі, а саме відносно визначення кількості майна та розміру грошових коштів сторін, для повернення кожній стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання інвестиційного договору, унеможливлює закінчити здійснення взаєморозрахунків між сторонами, а також виконати судове рішення у повному обсязі. Вважаючи, що ухвалене 11.12.2007 року судове рішення не може обмежитись тільки посиланням на повернення сторін у попередній стан, не з'ясувавши взаєморозрахунків сторін та не вказавши, хто з них і що має повернути, заявник вважав доцільним та правильним увалити додаткове судове рішення у даній справі відповідно до ст. 88 ГПК України.

29.10.2008 року господарський суд Одеської області прийняв додаткове рішення у справі № 15/278-07-7533, яким стягнув з підприємства „Південь” на користь ТОВ „МПБ –Технопарк” інвестиційні внески та плату за користування земельною ділянкою, сплачені на виконання інвестиційного договору № И/29А від 20.09.2006р. в сумі 2 469 630 грн.

При прийнятті додаткового рішення місцевий господарський суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи по суті судом було встановлено, що у листопаді-грудні 2006 року ТОВ „МПБ –Технопарк” згідно умов інвестиційного договору № И/29А від 20.09.2006р. здійснювалися інвестиційні внески та вносилася плата за користування земельною ділянкою, що підтверджується наявними у справі відповідними платіжними дорученнями, а тому суд дійшов висновку, що заява підприємства “Південь” відповідно до ст. 88 ГПК України підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі підприємство “Південь” вважаючи вказане судове рішення таким, що не відповідає закону, просить додаткове рішення у справі скасувати і прийняти нове рішення. Скаржник зазначає, що суд розглянув заяву та прийняв рішення про права та обов'язки осіб (підприємства “Південь”, Міністерства оборони України) без їх участі та без участі військової прокуратури Південного регіону України, у зв'язку з чим мало місце неповне з'ясування обставин та доводів вказаних у заяві про додаткове рішення, що має суттєве значення для справи при прийнятті судового рішення. Міністерство оборони України є органом управління майном підприємства “Південь”, а тому його правова позиція обов'язково повинна бути проголошена в судовому засіданні. Представник відповідача погодився з заявою підприємства “Південь”, тим самим підтвердив обставини умисного створення заборгованості, зникнення інвестиційних грошових коштів, а тому вказана сума для розрахунків між сторонами не є обґрунтованою. Суд вказані обставини не перевірив та належну оцінку давати відмовився, що є порушенням ст. 43 ГПК України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення всіх учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 88 ГПК України господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо: з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення; не вирішено питання про розподіл господарських витрат або про повернення державного мита з бюджету. Додаткове рішення, ухвала можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти судового рішення. Через незмінність судового рішення, суд який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте має право виправити його недоліки, зокрема, неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішенні деяких питань, що стояли перед судом. Прийняття додаткового рішення припустиме виключно з підстав, передбачених ст. 88 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до господарського суду з даним позовом підприємство “Південь” просило захистити його порушене право шляхом визнання недійсним з підстав передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України, ч. 1 ст. 207 ГК України укладеного з відповідачем інвестиційного договору № И/29А від 20.09.2006р. з моменту його укладення та застосування відповідних правових наслідків недійсності договору.

Відповідно до п. 2 постанови пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” від 28.04.78р. № 3, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

При задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди недійсною і про застосування передбачених законом наслідків.

В процесі розгляду даної справи по суті господарським судом першої інстанції було встановлено, і це зазначено у мотивувальній частині судового рішення, що згідно з умовами інвестиційного договору № И/29А від 20.09.2006р. ТОВ „МПБ –Технопарк” у листопаді-грудні 2006 року перерахувало підприємству “Південь” інвестиційні внески загальною сумою 2 218 630 грн. та плату за користування земельною ділянкою на суму 251 000 грн., а всього 2 469 630 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами наявними в справі та не заперечується останнім.

А тому, керуючись вимогами ст. 216 ЦК України про те, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, господарський суд першої інстанції приймаючи рішення про визнання спірного інвестиційного договору недійсним зобов'язав підприємство “Південь” повернути ТОВ „МПБ –Технопарк” у натурі все, що воно одержало на виконання цього договору.

Посилаючись на те, що зазначене рішення є неповним відносно визначення кількості майна та розміру грошових коштів для повернення кожній стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання інвестиційного договору, що унеможливлює закінчити здійснення взаєморозрахунків між сторонами, а також виконати рішення у повному обсязі, підприємство “Південь” звернулося до господарського суду з заявою про прийняття додаткового судового рішення у даній справі відповідно до ст. 88 ГПК України.

І господарський суд першої інстанції розглянувши цю заяву виправив неповноту судового рішення від 11.12.2007 року стосовно застосування реституційних наслідків недійсності інвестиційного договору № И/29А від 20.09.2006р. та прийняв додаткове рішення від 29.10.2008 року у даній справі, яким стягнув з підприємства “Південь” на користь ТОВ „МПБ –Технопарк” інвестиційні внески та плату за користування земельною ділянкою, сплачені на виконання зазначеного договору, в сумі 2 469 630 грн.

Посилання заявника на подальше зникнення інвестиційних грошових коштів з рахунків підприємства об'єктивно нічим не підтверджено, не має ніякого значення для даної справи, а тому не приймається до уваги. Подана відповідачем суду копія акту звірки взаєморозрахунків від 08.10.2008 року, складеного та підписаного сторонами за договором № И/29А від 20.09.2006р. свідчить про те, що на виконання рішення господарського суду від 11.12.2007 року підприємство “Південь” протягом березня - червня 2008 року повернуло ТОВ „МПБ –Технопарк” грошові кошти загальною сумою 1 000 000 грн. і станом на 01.10.2008 року залишок неповернутих коштів становить 1 469 630 грн.

Також не заслуговують на увагу і доводи скаржника про те, що суд розглянув заяву та прийняв додаткове рішення без участі підприємства, Міністерства оборони України та військової прокуратури, оскільки наявні у справі поштові повідомлення відділень зв'язку свідчать про те, що вказані особи заздалегідь були повідомлені судом про день, час і місце розгляду заяви про прийняття додаткового рішення, проте не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що оскаржуване додаткове рішення господарського суду Одеської області відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству, а мотиви позивача, з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Додаткове рішення господарського суду Одеської області від 29.10.2008 року у справі № 15/278-07-7533 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України „Південь” - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Бєляновський В.В.

Судді

Мирошниченко М.А.

Шевченко В.В.