ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2008 р.

№ 23/245-б-43/529

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Короткевича О.Є.,

Мамонтової О.М.,

розглянувши касаційні скарги

1 . Дочірнього підприємства Національної акціонерної

компанії "Надра України"

"Миргороднафтогазрозвідка",

2. Дочірнього підприємства Національної акціонерної

компанії "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія"

на постанову

господарського суду м. Києва

від 09 листопада 2007 року

у справі

господарського суду

№ 23/245-б-43/529

м. Києва

за заявою

Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія"

до

Закритого акціонерного товариства "Укрнафтогазтехнологія"

про

визнання банкрутом,

ліквідатор

арбітражний керуючий Гусар І.О.,

за участю представників сторін:

ліквідатора ЗАТ "Укрнафтогазтехнологія" арбітражного керуючого Яціва О.Р. (хвала від 28.07.2008),

ДП "Миргороднафтогазрозвідка" - Макарчука Ф.В. (дов. від 19.06.2008),

Генеральної прокуратури України –Сахно Н.В. (начальник відділу);

встановив:

У квітні 2004 року Дочірнє підприємство НАК "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія" звернулося до суду із заявою про порушення справи про банкрутство Закритого акціонерного товариства "Укрнафтогазтехнологія" у зв'язку з неспроможністю останнього погасити заборгованість у сумі 767 725,52 грн., яка підтверджується рішенням господарського суду м. Києва від 20.09.2003 по справі № 10/487 та постановою ВДВС Подільського районного управління юстиції від 11.12.2003.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.05.2004 порушено провадження у справі, призначено дату підготовчого засідання, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.06.2004 визнано розмір вимог кредитора Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія" на суму 767 725,52 грн. Зобов'язано заявника подати до офіційного друкованого органу оголошення про порушення справи про банкрутство. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Лахтаріна І.А., якого зобов'язано надати суду на затвердження реєстр вимог кредиторів.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду м. Києва від 04.08.2006 визнано кредитів боржника та затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 8 914 117,14 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.07.2007 додатково припинено обов'язки розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Лахтаріна І.А. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Гусара І.О.

Постановою господарського суду м. Києва від 09.11.2007 (суддя Пасько М.В.) ЗАТ "Укрнафтогазтехнологія" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гусара І.О, якого зобов'язано подати до офіційного друкованого органу оголошення про визнання боржника банкрутом та надати суду ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора.

До Вищого господарського суду України з касаційними скаргами на постанову господарського суду м. Києва від 09.11.2007 звернулися ДП НАК "Надра України" "Миргороднафтогазрозвідка" та ДП НАК "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія", які просять скасувати постанову суду про визнання боржника банкрутом, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції на стадію розпорядження майном. В обґрунтування посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на необґрунтованість постанови, оскільки не з'ясовано фінансовий стан боржника, відсутні докази щодо недостатності майна для виконання зобов'язань перед кредиторами.

З метою захисту інтересів держави на підставі ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст. 29 ГПК України генеральною прокуратурою України прийнято рішення про вступ у розгляд зазначеної справи. В поясненні Генеральної прокуратури України вказується на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, які мають значення для справи, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі Закон).

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі про банкрутство ЗАТ "Укрнафтогазтехнологія" порушено ухвалою господарського суду м. Києва від 11.05.2004. за загальною процедурою.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.08.2006 р. за результатами попереднього засідання затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою суду від 09.11.2007, боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Гусара І.О.

Як вбачається, визнаючи боржника банкрутом, суд першої інстанції виходив з того, що комітетом кредиторів прийнято рішення про звернення до суду з клопотанням про відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатором боржника арбітражного керуючого –Гусара І.О. (протокол № 3 від 13.08.2007, а.с. 8-9 т. 5). Крім того, суд зазначив, що боржник припинив свою діяльність та його майна недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

Однак з даним висновком суду в повній мірі погодитися не можна, оскільки постанова не ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до 4 ст. 1 Закону суб’єкт господарської діяльності може бути визнаний банкрутом тільки в разі встановлення господарським судом його неспроможності відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Отже, визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неоплатність.

У зв’язку з чим, при винесені постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури суд в обов’язковому порядку повинен з’ясувати як актив, так і пасив боржника та співставити дані обох величин.

Розмір пасиву боржника підлягає визначенню відповідно до затвердженого судом реєстру вимог кредиторів.

Відомості про актив боржника на час визнання боржника банкрутом мають міститися у звіті арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією) про фінансово - майновий стан боржника, що повинен бути наданий комітету кредиторів та на основі якого комітет кредиторів вирішує питання про введення наступної судової процедури.

Прийняття рішення стосовно доцільності визнання боржника банкрутом, незважаючи на клопотання комітету кредиторів, є прерогативою господарського суду, відповідно до ст. 1 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, при винесенні оскаржуваної постанови судом не досліджувались відомості про актив і пасив боржника, не було з'ясовано, чи складався звіт про фінансово-майновий стан боржника та чи розглядався даний звіт комітетом кредиторів при вирішенні питання про введення ліквідаційної процедури у даній справі.

З наявних в матеріалах справи протоколів комітету кредиторів ЗАТ "Укрнафтогазтехнологія" відл 14.08.2006, 17.01.2007, 13.08.2007 вбачається, що аналіз платоспроможності боржника розпорядниками майна не здійснювався, інформація з органів БТІ, ДАІ, органів земельних ресурсів, банківських установ щодо майна та коштів не надходила. Зазначені матеріали також відсутні в матеріалах справи.

Крім того, колегія суддів вищого господарського суду України звертає увагу на порушення судом першої інстанції вимог Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна".

Згідно зі ст. 1 Закону встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом, зокрема щодо визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і продажу майна підприємства.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до ст. 4 Установчого договору про створення та діяльність ЗАТ "Укрнафтогазтехнологія", зареєстрованого Радянською районною державною адміністрацією м. Києва 05.08.1997 за № 09972, статутний фонд товариства становить 50 000 000 грн. До складу засновників товариства увійшли Українське акціонерне товариство "Укргазпром" (50 000 акцій або 5% Статутного фонду), Українська державна кредитно-інноваційна компанія (50 000 акцій або 5% Статутного фонду), підприємство "Полтавагазпром" (100 000 акцій або 10% Статутного фонду), Фонд державного майна України, який діє в інтересах державного підприємства "Полтаванафтогазгеологія" (150 000 акцій або 15% Статутного фонду). Сукупна кількість акцій держави у статутному фонду боржника склала 35%.

Внесками держави до статутного фонду боржника були газ Солохівського підземного газосховища Диканьківського районі Полтавської області, грошові кошти та технологічне обладнання загальною вартістю 17 500 00 грн. (а.с. 44-71 т. 1).

За наявності у матеріалах справи про банкрутство зазначеного Установчого договору, господарським судом м. Києва, всупереч вимог ст. 43 ГПК України, питання частки держави у статутному фонду ЗАТ "Укрнафтогазтехнологія" понад 25% у ході розгляду справи не досліджувалось, при винесенні постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури не враховувалось.

Зазначені обставини призвели до порушення вимог ст. 2, 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки до участі у справі про банкрутство товариства, у статутному фонді якого частка державної власності перевищує 25%, державний орган з питань банкрутства залучено не було, чим позбавлено його права запропонувати господарському суду кандидатуру розпорядника майна боржника та можливості вживати заходи, спрямовані на запобігання банкрутства підприємства з державною часткою.

Постанова суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід попередніх процедур, застосованих до боржника, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (суд повинен з’ясувати як актив, так і пасив боржника та зіставити дані обох величин, відомості про актив боржника на час визнання боржника банкрутом мають міститися у звіті арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією) про фінансово-майновий стан боржника, що повинен бути наданий комітету кредиторів, та на основі якого комітет кредиторів вирішує питання про введення наступної судової процедури, рішення комітету кредиторів належить приймати компетентним складом комітету кредиторів, встановлення обставин погашення (припинення) конкурсних вимог кредиторів проводиться судом за наслідком завершення судових процедур, в яких відбувається задоволення вимог конкурсних кредиторів, зокрема процедури санації), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 №11).

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів ст.ст. 1115, 1117 ГПК України, вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин неспроможності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

За таких обставин справи постанова суду першої не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене та розглянути справу з дотриманням вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Миргороднафтогазрозвідка" та Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія" задовольнити.

Постанову господарського суду м. Києва від 09.11.2007 у справі № 23/245-б-43/529 скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий - М.І. Хандурін

Судді            О.Є. Короткевич

О.М. Мамонтова