ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 2/356

16.09.08

За позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Літораль»

до                      Київської міської ради

про                      визнання недійсним п. 4.3 договору

Суддя Домнічева І.О.

Представники:

Від позивача Соболевський Ю.В.

Від відповідача не з’явився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю „ЛІТОРАЛЬ” звернулось до суду з позовною заявою до Київської міської ради про визнання недійсними пунктів 4.3 в договорах оренди земельних ділянок, укладених 10.04.2008 року між Київською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю „Літораль”, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем’яненко Т.М. 10.04.2008 та зареєстрованих в Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) за №№ 75-6-00394, 75-6-00395, 75-6-00396, 75-6-00397, 75-6-00398.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач стверджує, що спірні пункти договорів оренди є такими, що суперечать чинному законодавству України, а тому мають бути визнані судом недійсними.

Відповідач проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити позивачу в задоволені його позовних вимог зазнаючи, що зазначені договори оренди земельних ділянок укладено відповідно до вимог чинного законодавства та просить справу слухати без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

На підставі рішення Київської міської ради від 12.07.2007 №1092/1753 „Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю „ЛІТОРАЛЬ” земельних ділянок для благоустрою території з влаштуванням скверів, парків, зон відпочинку та для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення біля оздоровчого табору „Світанок” у Святошинському районі м. Києва” між позивачем та відповідачем було укладено договори оренди земельних ділянок для благоустрою території з влаштуванням скверів, парків, зон відпочинку та для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення біля оздоровчого табору „Світанок” у Святошинському районі міста Києва, які зареєстровано в Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 10.04.2008 за №№ 75-6-00394, 75-6-00395, 75-6-00396, 75-6-00397, 75-6-00398 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Згідно з п. 4.3 зазначених договорів „у випадку, якщо цей Договір не підписаний Орендарем у встановленому законодавством порядку протягом п'яти місяців з моменту набуття чинності рішенням Київської міської ради, зазначеного у п. 1.1 цього Договору, розмір орендної плати (зазначений у п. 4.2 Договору) на період, аналогічний періоду прострочення укладання договору оренди землі, встановлюється у п'ятикратному розмірі, але не більше десяти відсотків на місяць від нормативної грошової оцінки земельної ділянки”.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Договори оренди земельних ділянок від 10.04.2008 за №№ 75-6-00394, 75-6-00395, 75-6-00396, 75-6-00397, 75-6-00398 укладені на підставі рішення Київської міської ради від 12.07.2007 №1092/1753 „Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю „ЛІТОРАЛЬ” земельних ділянок для благоустрою території з влаштуванням скверів, парків, зон відпочинку та для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення біля оздоровчого табору „Світанок” у Святошинському районі м. Києва”.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 12.07.2007 №1092/1753 не передбачено, що „у випадку, якщо цей договір не підписаний Орендарем у встановленому законодавством порядку протягом п’яти місяців з моменту набуття чинності рішенням Київської міської ради, зазначеного у пункті 1.1. договору, розмір орендної плати (зазначений у пункті 4.2 Договору) на період, аналогічний терміну прострочення укладання договору оренди землі, встановлюється у п'ятикратному розмірі, але не більше десяти відсотків на місяць від нормативної грошової оцінки земельної ділянки”.

Земельним кодексом України, Законами України „Про плату за землю” та „Про оренду землі”, а також Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду (затвердженою рішенням Київради № 34/91 від 28 вересня 2006 року № 34/9) не передбачено зміну розміру орендної плати в разі не укладення договору оренди землі протягом п'яти місяців з моменту набуття чинності рішення про передачу в оренду земельної ділянки.

Згідно з частиною 1 статті 648 Цивільного кодексу України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, має відповідати цьому акту.

Таким чином, пункт 4.3 договорів оренди земельних ділянок від 10.04.2008 року суперечить частині 1 статті 648 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 215, частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України недодержання вимог актів цивільного законодавства в момент вчинення правочину є підставою для визнання його недійсним.

Згідно з статтею 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Договори оренди земельних ділянок від 10.04.2008 за №№ 75-6-00394, 75-6-00395, 75-6-00396, 75-6-00397, 75-6-00398 мали бути укладеними без включення до них пункту 4.3.

Крім цього, Типова форма договору оренди землі затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220 не передбачає умов договору, що викладені у пункті 4.3 Договорів.

З огляду на вищевикладене судом вбачаються обґрунтовані вимоги позивача до Київської міської ради, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України в разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, але, оскільки позивачем таких вимог не заявлено, тому зазначені витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсними пункти 4.3 в договорах оренди земельних ділянок, укладених 10.04.2008 року між Київською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю „Літораль”, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем’яненко Т.М. 10.04.2008 та зареєстрованих в Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) за №№ 75-6-00394, 75-6-00395, 75-6-00396, 75-6-00397, 75-6-00398.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

І.О.Домнічева