ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"26" серпня 2008 р.

11:00

Справа №  13/66/08

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль Ю.М.,

при секретарі Лопатіні К.О.,

з участю представника позивача
-Плахотної О.М., дов. № 3/9/10-011 від 08.01.2008 р., (відповідач, повідомлений
належним чином про час та місце розгляду справи,  в судове засідання не з'явився, про причини
неявки суду не повідомив),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Державної податкової
інспекції (ДПІ) у Центральному районі м. Миколаєва, 54030, м. Миколаїв, вул.
Потьомкінська, 24,

до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (надалі -підприємець ОСОБА_1), АДРЕСА_1,

про стягнення недоїмки із сплати
єдиного податку, -

У С Т А Н О В
И В:

ДПІ у Центральному районі м.
Миколаєва пред'явлено позов до підприємця
ОСОБА_1 про стягнення з останнього податкового боргу податку в сумі 599
грн. 71 коп. за несплату у встановлені законом строки єдиного

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
підприємець перебуває на спрощеній системі оподаткування, а тому згідно чинного
законодавства зобов'язаний, незалежно від здійснення підприємницької
діяльності, щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця сплачувати єдиний
податок, ставку якого визначено органом місцевого самоврядування. Оскільки
ОСОБА_1 добровільно не сплатив у встановлені строки за період діяльності січень
- травень 2008 року єдиний податок, ставка якого встановлена рішенням
Миколаївської міської ради від 18.09.2006 р. за
№ 4/14 в сумі 120 грн. щомісячно за вид діяльності код 93.05.0 «надання
інших індивідуальних послуг», то податковий борг підлягає стягненню.

Підприємець ОСОБА_1 проти позовних
вимог заперечує та в судовому засіданні 07.08.2008 р. пояснив, що у 2008 році
підприємницькою діяльністю не займався.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача та доводи відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Відповідача ОСОБА_1 зареєстровано
як суб'єкта підприємницької діяльності, його взято на облік платників податків,
і, згідно його ж заяви, він є платником єдиного податку, що підтверджується
відповідними свідоцтвом про реєстрацію, заявою та корінцем свідоцтва НОМЕР_2.

У зареєстрованій в державній
податковій службі заяві про право застосування спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності від 03.12.2007 р. підприємець ОСОБА_1 зазначив, що видом
його діяльності є вид діяльності код 93.05.0 «надання інших індивідуальних
послуг».

Законом України “Про державну
підтримку малого підприємництва”, Указом Президента України “Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” від
28.06.1999 р. № 746/99 передбачено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності самостійно (за власним бажанням) можуть обрати спосіб оподаткування
доходів, одержаних від здійснення підприємницької діяльності, за єдиним
податком.

Податковим законодавством, зокрема
Законом України “Про систему оподаткування”, встановлено, що об'єктами
оподаткування є доходи (прибуток),
додана вартість продукції (робіт,
послуг),  вартість продукції
(робіт, послуг), у тому  числі  митна, або
її   натуральні   показники,
спеціальне використання  природних
ресурсів,  майно юридичних і фізичних
осіб та інші об'єкти, визначені законами України про оподаткування.

ДПА України в листі від 16.06.2007
р. № 5882/6/17-0416 “Про єдиний податок” надано роз'яснення, що єдиний податок
сплачується виключно з доходів, отриманих фізичною особою -суб'єктом
господарської діяльності.

Отже, діючим законодавством
передбачено, що податки, в тому числі і єдиний податок, сплачуються платниками
за здійснення підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, суд відхиляє
твердження позивача про те, що відповідач як платник податку, який обрав
спрощену систему оподаткування, зобов'язаний сплачувати визначену суму єдиного
податку незалежно від здійснення ним підприємницької діяльності.

Ухвалами від 07.08.2008 р. та
19.08.2008 р. господарський суд зобов'язав позивача надати докази здійснення
відповідачем підприємницької діяльності за спірний період.

У судовому засіданні представник
позивача зазначив про неможливість надати суду докази здійснення підприємцем
діяльності саме за спірний період та в подальшому.

Крім того, позивачем не надано
обґрунтованого розрахунку боргу, у зв'язку з чим не можливо визначити, яка сума
боргу підлягає сплаті.

Так, відповідачем у судовому
засіданні 07.08.2008 р. подано квитанції про сплату єдиного податку у
липні-грудні 2007 року в загальній сумі 843 грн., що узгоджується з даними
бухгалтерського обліку, поданими представником позивача в судовому засіданні.
За цими документами ОСОБА_1 у жовтні 2007 році двічі 15 та 19 числа сплачено по
120 грн. кожного разу єдиного податку, але позивачем не надано даних щодо
порядку зарахування вказаних сум податку. Крім того, із змісту доданого до
позовної заяви корінця свідоцтва НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 за квитанцією
від 03.12.2007 р. за № 118 сплачено 120 грн. єдиного податку, і згідно вказаних
вище документів ним же 03.12.2007 р. за квитанцією №119 сплачено 123 грн.
єдиного податку, проте, згідно поданого позивачем розрахунку недоїмка за січень
2008 року становить 119 грн. 71 коп., але ні розміру недоїмки за січень 2008
року, ні викладеним обставинам обґрунтувань не надано.

Згідно ст.69 КАС України, доказами
в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб та інших представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 71 КАС України передбачено,
що кожна  сторона  повинна
довести  ті  обставини,
на  яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Оскільки позивачем не надано
доказів здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності як за спірний період:
січень - травень 2008 року, так і в подальшому, а також не надано  обґрунтованого розрахунку боргу, то підстав
для задоволенні позовних вимог суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 159, 161-163 КАС
України, господарський суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України.

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного адміністративного суду через господарський суд
Миколаївської області протягом 10 днів з дня складення постанови в повному
обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження, з наступним поданням
апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження,
або подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання постанови в
повному обсязі без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя