ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2008 р.

№ 32/647

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Кравчука Г.А.,

Муравйова О.В.,

розглянула

касаційну скаргу

Міністерства внутрішніх справ України

(далі –Міністерство)

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від

03.06.08

у справі

№ 32/647

господарського суду

міста Києва

за позовом

відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі –Компанія)

до

Міністерства

про

стягнення 3 741 565,97 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Кучма О.Л. (за дов. № 0808-03-14/219-08 від 23.06.08);

Грищенко К.В. (за дов. № 08-03-14/060-08 від 20.02.08);

- відповідача:

Грінцов М.М. (за дов. № 05/2008 від 17.03.08).

Ухвалою від 23.07.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П. касаційна скарга Міністерства № 12/6-1460 від 02.07.08 була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 11.09.08, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з перебуванням суддів Данилової Т.Б., Ходаківської І.П. у черговій відпустці розпорядженням від 09.09.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Кравчук Г.А.,

Муравйов О.В.

Про вказані обставини представників сторін було повідомлено на початку судового засідання 11.09.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 11.09.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 12.02.08 господарського суду міста Києва (суддя

Хрипун О.О.) позовні вимоги Компанії задоволено повністю.

З Міністерства на користь Компанії стягнуто 3 712 096,83 грн. заборгованості.

Постановою від 03.06.08 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Ропій Л.М., судді –Буравльова С.І., Капацин Н.В.) касаційну скаргу Міністерства залишено без задоволення, а рішення від 12.02.08 господарського суду міст Києва –без змін.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що матеріалами справи доведено спірну суму заборгованості, що складається із виплат на користь застрахованих осіб, які Компанія зобов'язана здійснити на підставі судових рішень, всупереч чому Міністерство свої зобов'язання перед Компанією щодо відшкодування зазначених сум, встановлені договором від 24.07.06 № 4, не визнає.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій, Міністерство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 12.02.08 господарського суду міста Києва та постанову від 03.06.08 Київського апеляційного господарського суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03.11.06 № 328-V, яким ст. 23 Закону України

"Про міліцію" викладено в новій редакції; п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги" від 12.05.07 № 707, ст.ст. 33, 35, 63 Господарського процесуального кодексу України.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Компанія щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Міністерства залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як свідчить правовий аналіз матеріалів справи, Компанією пред'явлено позов про стягнення з Міністерства заборгованості зі страхових платежів на суму 3 741 565,97 грн., з урахуванням 6 відсотків витрат страховика відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.91 № 59 та п. 4.4 договору від 24.07.06 № 4 (№ 08-03-21/199-06).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з розрахунком позовних вимог сума 3 741 565,97 грн. складається з окремих сум зобов'язань Компанії перед особами рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів Міністерства відповідно до судових рішень та матеріалів виконавчих проваджень, з урахуванням 6 %.

Під час розгляду справи попередніми судовими інстанціями Міністерством було уточнено суму заборгованості з посиланням на те, що після подання позову сторони уточнили суму боргу Міністерства, про що було складено акт звірки, у зв'язку з чим Компанія просить стягнути з Міністерства заборгованість у сумі 3 712 096,83 грн., що утворилась станом на 05.02.08.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 23 Закону УРСР "Про міліцію" від 20.12.90 № 565-XII встановлено, що працівник міліції підлягає обов'язковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, установ і організацій; порядок та умови страхування працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.06.91 № 59 /в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.92 № 627/ (далі –Положення), страхові платежі з державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ, джерелом яких є кошти державного бюджету, включаючи витрати страховиків, уповноважених для здійснення цього виду страхування, на його проведення в розмірі 6 відсотків загальної суми цих платежів, вносяться МВС на спеціальний рахунок страховиків, уповноважених для здійснення цього виду страхування.

При вирішенні спору по суті попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідно до розд. 1. договору державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів внутрішніх справ України від 04.07.09 № 4 (далі –Договір) Компанія (Страховик) на підставі Положення, Умов державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум /затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.92 № 488 зі змінами/ і на умовах цього Договору здійснює державне обов'язкове особисте страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів внутрішніх справ України на випадок загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю, та загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби.

Разом з тим, місцевим та апеляційним судами встановлено, що у розд. 4 Договору сторони передбачили, що платежі з державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів внутрішніх справ, джерелом яких є кошти державного бюджету, включаючи витрати страховика на його проведення, вносяться Міністерством (Страхувальником), на спеціальний рахунок Страховика; Міністерство здійснює розрахунки з Компанією централізовано щомісяця до 25 числа з розрахунку 1/12 планових призначень за мірою надходження коштів з державного бюджету; витрати Компанії на проведення державного обов'язкового особистого страхування застрахованих за цим Договором становлять 6 відсотків загальної суми страхових платежів.

На підставі наданих сторонами доказів по справі попередні судові інстанції встановили, що судові рішення, на які посилається Компанія, як на підставу позовних вимог, прийняті за період з 30.01.07 по 02.08.07, та за цими рішеннями, з Компанії на користь застрахованих осіб стягнуто страхові суми на загальну суму 3 424 632,74 грн., а також 50 727,00 грн. відшкодування по оплаті правової допомоги застрахованим особам та 14 040,48 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу і судові збори.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що ст.ст. 79, 88 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати на правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій Міністерством не доведено факту перерахування Міністерству коштів відповідно до вимог законодавства та умов Договору.

Щодо посилань скаржника на те, що згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03.11.06 № 328-V ст. 23 Закону України "Про міліцію" викладено в новій редакції, у зв'язку з чим, на думку Міністерства, з 01.01.07 Компанія не мала правових підстав здійснювати страхові виплати у зв'язку із внесенням законодавчих змін якими скасовано державне особисте страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів внутрішніх справ, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції" від 12.05.07 № 707 визнано такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів Української РСР від 29.06.91 № 59 "Про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки", однак п. 3 Постанови № 707 Міністерство зобов'язано завершити виплату страхової суми та одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, що повинні бути нараховані до 01.01.07.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, Міністерством не доведено факту нарахування спірних сум, стягнутих з Компанії за судовими рішеннями, після 01.01.07. Також, судами вказано про недоведеність Міністерством факту завершення здійснення виплат, зазначених у п. 3 Постанови № 707.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що місцевим та апеляційним судами встановлено, що зі змісту судових рішень, зазначених у розрахунку Компанії, вбачається, що за цими рішеннями з Компанії на користь фізичних осіб стягнуто суми з посиланням на норми ст. 23 Закону Української РСР "Про міліцію", Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України (затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.06.91 № 59), що складають страхові суми у зв'язку із захворюванням та інвалідністю, пов'язаною з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; у зв'язку з травмою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків, одноразової допомоги.

Посилання скаржника на те, що його не було залучено до розгляду зазначених судових справ не може бути взято до уваги, оскільки вказані рішення набрали законної сили, а Міністерство, вважаючи, що його права та інтереси вказаними рішеннями порушено, не було позбавлено права оскаржити такі рішення в установленому законом процесуальному порядку.

Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що

ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Міністерством в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, в силу приписів

ст. 43 Господарського процесуального кодексу України здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

З урахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі згідно положень ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну відповідну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України № 12/6-1460 від 02.07.08 залишити без задоволення.

Постанову від 03.06.08 Київського апеляційного господарського суду у справі № 32/647 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Г.Кравчук

О.Муравйов