ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"03"
листопада 2008 р.

Справа
№ 7/155-11А.

за
позовом підприємця
ОСОБА_1 , м. Луцьк

до
відповідача: Луцької
міської ради, м. Луцьк

третя
особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору: відділ майна
міської комунальної власності Департаменту економіки Луцької міської ради,  м. Луцьк

про
скасування рішення

Суддя      Шум М.С.

Секретар судового засідання
Яцишин В.А.

за участю
представників сторін:

від позивача: підприємець ОСОБА_1.

від
відповідача:
Гордійчук М.А. -начальник юридичного управління Луцької міської ради (дов. від
12.05.2008р. №1.1-8/1682)

в
судовому засіданні взяли участь: Сковера
А.Г. -начальник відділу майна міської комунальної власності Департаменту
економіки Луцької міської ради

Відповідно
до ст. 127 Кодексу адміністративного судочинства України представникам сторін
було роз'яснено право відводу судді та секретаря судового засідання. Відводу
заявлено              не було. В судовому
засіданні учасникам судового процесу на підставі ст.ст. 49, 51 КАС України було
роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки. Заяв та клопотань від останніх
на розгляд господарського суду не поступило.

СУТЬ
СПОРУ: підприємець
ОСОБА_1 звернувся   до господарського
суду Волинської області з адміністративним позовом в котрому ініціює питання
скасування рішення Луцької міської ради від 03.09.2008р. №30/19 „Про
відмову                 у включенні
нежитлового приміщення загальною площею 97,0 кв. м. на АДРЕСА_1 до переліку
об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу”. Позовні вимоги підприємця
ОСОБА_1. обґрунтовуються наступним:

-
02.09.1998р. позивачу видано патент НОМЕР_1на право оренди нежитлового
приміщення площею 97,0 м2, яке знаходиться за адресою:АДРЕСА_1

-
29.08.2007р. між позивачем та відділом майна міської комунальної власності
Департаменту економіки Луцької міської ради укладено договір оренди нежитлових
приміщень №97/2;

-
відповідно до п. 5.2 договору позивач має переважне право, як орендаря
майна,                 на придбання
орендованого приміщення протягом дії патенту на право оренди приміщення;

-
позивачем було подано заяву щодо приватизації нежитлового приміщення від
12.12.2007р., котра залишилась без задоволення;

-
рішенням Луцької міської ради від 03.09.2008р. №30/19 позивачу було
відмовлено              у включені нежитлового приміщення
загальною площею 97,0 м2 до переліку об'єктів, що підлягають
приватизації шляхом викупу орендарем -підприємцем ОСОБА_1. у зв'язку із
закінченням терміну дії патенту;

-
Луцька міська рада свідомо зволікала укладення договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення задля того, щоб строк дії патенту закінчився.

Відповідач
у запереченнях від 03.11.2008р. №173/01-10 на позовну заяву та представник
Луцької міської ради в судовому засіданні позов вважає безпідставним, оскільки
подана позивачем заява про приватизацію шляхом викупу нежитлового приміщення не
відповідає вимогам Закону України „Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)” та Порядку подання та розгляду заяв про
включення об'єкта до переліку об'єктів, що підлягають приватизації та заяви про
приватизацію об'єктів груп А, Д та Ж, затвердженого Наказом Фонду державного
майна України від 17.04.1998р. №772.

Розглянувши
матеріали справи, додатково представлені учасниками судового процесу документи,
заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, господарський
суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Викладена позиція
господарського суду пов'язана з наступними обставинами:

02 вересня 1998 року підприємцю
ОСОБА_1 було видано патент за НОМЕР_1 на право оренди нежитлового приміщення
площею 97,0 м2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1(а.с 11). Датою
закінчення строку дії (чинності) патенту було встановлено 02 вересня 2008 року.

29
серпня 2007 року між підприємцем ОСОБА_1 та відділом майна міської комунальної
власності Департаменту економіки Луцької міської ради було укладено договір
оренди нежитлових приміщень №97/2 у відповідності до котрого позивачу було
надано в оренду нежитлове приміщення площею 97,0 кв.м. у АДРЕСА_1 (а.с. 5-9).

Відповідно
до п. 5.2 вказаного договору на протязі дії патенту на право оренди приміщення
орендар наділявся першочерговим правом на придбання орендованого приміщення.

Згідно
з ч. 1 ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного майна” покупцями
об'єктів приватизації можуть бути: громадяни України, іноземні громадяни, особи
без громадянства; юридичні особи, зареєстровані на території України; юридичні
особи інших держав.

Статтею
2 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)” встановлено, що об'єктом малої приватизації може бути окреме
індивідуально визначене майно.

Згідно
із ст. 11 названого Закону викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації:
- не проданих на аукціоні, за конкурсом; - включених до переліку об'єктів, що
підлягають приватизації шляхом викупу; - зданих в оренду, якщо право на викуп
було передбачено договором оренди, укладеним до набрання чинності Законом
України „Про оренду державного майна”.

Викуп
майна підприємств, зданих в оренду, проводиться з додержанням вимог,
передбачених чинним законодавством України про приватизацію.

12.12.2007р.
та 07.05.2008р. з метою реалізації свого права на викуп нежитлового приміщення
підприємець ОСОБА_1. звертався до відповідача із заявами про надання дозволу на
приватизацію майна шляхом викупу орендованого нежитлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_1(а.с. 12, 15).

Відповідно
до п.п. 3.2 п. 3 Порядку подання та розгляду заяв про включення об'єкта до
переліку об'єктів, що підлягають приватизації та заяви про приватизацію
об'єктів груп А, Д та Ж, затвердженого наказом Фонду державного майна України
від 17.04.1998 року №772 орган
приватизації відмовляє заявнику в прийнятті або реєстрації заяв, якщо: заяви містять виправлення або подані не за встановленою формою; відсутні або подані не в повному обсязі документи, передбачені
формами заяв; заявником надана неправдива інформація. У
реєстрації заяви про включення до переліку також може бути відмовлено в разі,
якщо об'єкт вже включено до переліку об'єктів державної власності, що
підлягають приватизації. Відмова в реєстрації заяв надається органом
приватизації листом, у якому повідомляється про причини відмови.

Вищезазначені
заяви підприємця ОСОБА_1. були залишені Луцькою міською радою без відповіді та
належного реагування.

Рішенням
Луцької міської ради від 03.09.2008р. №30/19 „Про відмову у включенні
нежитлового приміщення загальною площею 97,0 кв. м. на ОСОБА_1до переліку
об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу” підприємцю ОСОБА_1. було
відмовлено у включені нежитлового приміщення загальною площею 97,0 кв. м., що
на ОСОБА_1до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу
орендарем у зв'язку з закінченням терміну дії патенту.

Відповідно
до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень,
крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі,  у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України;                        з використанням
повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України кожному гарантується право на захист його
прав, свобод та інтересів.

З Рішення Конституційного Суду України
№18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року у справі № 1-10/2004 щодо офіційного
тлумачення окремих положень ч. 1  ст. 4
ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) випливає, що кожен може
захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом
звернення до суду у випадках їх порушення, оспорювання чи невизнання.

Підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного
акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації -
позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення
не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення
позову. Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта,
у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою
для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення
спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з
вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися,
тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття
акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним.

Відповідно
до п. 10 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” акти органів та
посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності
Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач своєчасно подав до органу приватизації
відповідну заяву, проте відповідач неналежно виконав функції органу приватизації,
що призвело до спливу строку, в межах якого позивач мав першочергове право
приватизувати спірне приміщення шляхом викупу.

Відповідач
жодним чином не відреагував на заяви позивача про викуп орендованого
приміщення.

Відповідно
до ст.ст. 70, 71  КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету
доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами
доказування.

Позивачем доведено факт порушення його прав прийняттям
спірного рішення.

Відповідач
факт законності його прийняття не довів.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 76, 79, 86,
87-89, 128, 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, Законами
України „Про місцеве самоврядування в Україні”, „Про приватизацію державного
майна”, "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)", господарський суд, -

п о с т а н о в и в:

1.
Позов задовольнити

2.
Рішення Луцької міської ради від 03.09.2008р. №30/19 „Про відмову у включенні
нежитлового приміщення загальною площею 97,0 кв. м. на ОСОБА_1до переліку
об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу” скасувати.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом
десяти днів                 з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України -              з
дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження до Львівського апеляційного адміністративного суду. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Постанова набирає
законної сили  після закінчення
строків для подання  заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя
М.С. Шум