ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.09.08 р.                     Справа № 26/357пд

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянув увідкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Управління житлово-комунального господарства Слов’янської міської ради, м.Слов”янськ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”, м.Горлівка, в особі Краматорських електричних мереж, м.Краматорськ

про визнання додаткової угоди (Додаток № 6.1) до Договору про постачання електричної енергії № 2205 від 05.01.04 р. недійсною

За участю представників:

від позивача: не з»явився

від відповідача: Радіонов Я.С. - дов.

СУТЬ СПОРУ:

У грудні 2007 р. до господарського суду Донецької області звернулось Управління житлово-комунального господарства Слов’янської міської ради, м.Слов”янськ, із позовом до Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”, м.Горлівка, в особі Краматорських електричних мереж, м.Краматорськ, про визнання недійсною додаткової угоди (Додаток № 6.1) до Договору про постачання електричної енергії № 2205 від 05.01.04 р., посилаючись на те, що позивач діє на підставі Положення про управління, яке не передбачає повноважень по утриманню і обслуговуванню житлових будинків, що спірна угода є фіктивною, на приписи Цивільного та Господарського процесуального кодексу України та на надані суду документи, що наявні в матеріалах справи.

Ухвалою господарського суду від 23.01.08 р. провадження у справі за позовом Управління житлово-комунального господарства Слов’янської міської ради, м.Слов”янськ, до Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”, м.Горлівка, в особі Краматорських електричних мереж, м.Краматорськ, - припинено із посиланням на п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.03.08 р. зазначену ухвалу скасовано, справу направлено до господарського суду Донецької області для розгляду по суті.

До господарського суду Донецької області надійшов запит Донецького апеляційного господарського суду № 26/357пд від 11.04.08 р. з проханням терміново направити матеріали справи № 26/357пд у зв’язку із надходженням касаційної скарги Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”, м.Горлівка, в особі Краматорських електричних мереж, м.Краматорськ.

Ухвалою суду від 14.04.08 р. провадження у справі зупинено у зв’язку із направленням справи № 26/357пд до Вищого господарського суду України, у зв’язку із надходженням касаційної скарги Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”, м.Горлівка, в особі Краматорських електричних мереж, м.Краматорськ, та до повернення матеріалів справи до господарського суду Донецької області.

Постановою Вищого господарського суду України постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.03.08 р. залишено без змін.

Ухвалою суду від 26.0808 р. провадження у справі поновлено.

Позивач позовних вимог не уточнив, предмету або підстав позову не змінив, свого представника до судового засідання не направив.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача, суд встановив:

05 січня 2004 р. позивачем (Споживач) та відповідачем (Постачальник електричної енергії) підписано договір № 2205 про постачання електричної енергії (далі-Договір), відповідно до умов якого відповідач постачає позивачеві електричну енергію, а останній – сплачує її вартість та здійснює інші передбачені Договором платежі (п.1 Договору).

Додатком № 6 до Договору визначений порядок зняття показів обліку електричної енергії.

Додатковою угодою без номеру та дати складання до Договору, яку позивач вважає недійсною, сторони доповнили додаток № 6 додатком № 6.1 “Порядок визначення обсягів електричної енергії та взаємовідносин сторін при розрахунках за електричну енергію, спожиту на потреби вуличного освітлення” та встановили, що у зв’язку із відсутністю розрахункового обліку, розрахунки за електричну енергію, спожиту на потреби вуличного освітлення, проводяться згідно із Додатком № 6.1.

Зазначеним додатком визначені найменування вулиць, номери домів, потужність світильників, режим роботи ліхтарів вуличного освітлення, порядок сплати позивачем електричної енергії, використаної на вуличне освітлення.

Предметом позову є вимоги про визнання недійсною вищезазначеної додаткової угоди.

При цьому, позивач посилається на те, що Положенням про управління житлово-комунального господарства Слов’янської міської ради не передбачено повноважень позивача по утриманню і обслуговуванню житлових будинків, що належать громадянам на праві власності, що позивач не може розраховуватись за електричну енергію, спожиту на потреби освітлення території, що прилягає до приватних будинків, а також, що спірна угода є фіктивною.

В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду документи – договори, акти, рахунки тощо, які наявні в матеріалах справи, а також навів у своїй позовній заяві перелік статей Цивільного (3, 5, 6, 11, 203, 215, 234, 236) та Господарського процесуального (1, 2, 54, 56, 57, 61, 64, 83, 84) кодексів України, посилання на п.5.2 Правил користування електричною енергією та на ст.179 Господарського кодексу України.

Ухвалами від 19.03.08 р. та від 26.08.08 р. позивач був зобов’язаний уточнити склад та правові підстави позовних вимог.

Будь-які уточнення позову, заяви про зміну предмету або підстав позову до господарського суду від позивача не надходили.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст.43 зазначеного кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 зазначеного кодексу, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У позовній заяві позивач не визначив, вимоги якої саме частини ст.203 Цивільного кодексу України не додержані сторонами при укладанні спірної додаткової угоди, тобто позивачем не визначені правові підстави недійсності спірного правочину.

За змістом ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Будь-яких клопотань щодо виходу суду за межі позовних вимог від учасників судового процесу не надходило.

Обставини, на які позивач посилається у своєму позові, а саме – відсутність у Положенні про управління житлово-комунального господарства повноважень позивача з утримання та обслуговування житлових будинків, що належать громадянам на праві власності, самі по собі позовних вимог не обґрунтовують.

Крім того, спірна угода стосується порядку розрахунків за електричну енергію, використану на потреби вуличного освітлення, а не за послуги з утримання приватних будинків громадян.

Ствердження позивача про фіктивність спірної угоди не обґрунтовано позивачем посиланням на відповідні приписи чинного законодавства та не доведено належними доказами.

За даних обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не обґрунтовані позивачем належним чином, внаслідок чого у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати – покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.стю203, 215 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Управління житлово-комунального господарства Слов’янської міської ради, м.Слов”янськ, до Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”, м.Горлівка, в особі Краматорських електричних мереж, м.Краматорськ, про визнання додаткової угоди (Додаток № 6.1) до Договору про постачання електричної енергії № 2205 від 05.01.04 р. недійсною – відмовити.

Повний текст рішення оголошено 02.09.08 р.

Суддя

Надруковано 3 примірники:

1- позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 – у справу