ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.03.08р.

Справа № 9/64-08

За позовом Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до Гаражно-будівельного кооперативу "Тольяті", м. Дніпропетровськ

про повернення земельної ділянки

Суддя Подобєд І.М.

Представники:

Від позивача - Бірюк Л.В. - головн.спец.-ю/к, довіреність № 4/11-556 від 28.11.07р.

Від відповідача - Семенов О.О. - голова кооперативу

В судовому засіданні присутні - Попов О.О. - ю/к КП "Дніпропетровське МБТІ",

довіреність № 13771 від 11.11.07р.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровська міська рада звернулася у січні 2008 року із позовом до Гаражно-будівельного кооперативу "Тольяті", в якому просить господарський суд зобов’язати відповідача повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 2,4757 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, узвіз Тольяті, 89 та привести її у придатний для використання стан. В обґрунтування своїх вимог посилається на самовільне зайняття відповідачем вказаної земельної ділянки без правовстановлюючих документів, про що було складено акт та винесено припис щодо усунення порушень вимог земельного законодавства від 16.04.07р.

Відповідач позов не визнає. Вказує у поясненнях на позов, що у Гаражно-будівельного кооперативу "Тольяті" наявні рішення виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів на відведення земельної ділянки для розташування гаражно-будівельного кооперативу.

В судовому засіданні 06.03.08р. за згодою учасників судового процесу оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази, суд -

встановив:

Проведеною Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у Дніпропетровській області перевіркою дотримання вимог земельного законодавства при користуванні земельною ділянкою Гаражно-будівельним кооперативом "Тольяті" був виявлений факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 2,4757 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, узвіз Тольяті, 89 без правовстановлюючих документів, про що було складено акт та винесено припис щодо усунення порушень вимог земельного законодавства від 16.04.07р.

Проте, як вбачається з наданого Відповідачу Державним архівом Дніпропетровської області Рішення № 74 параграф 3 Виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 08.02.1978р. „Про відведення Жовтневій районній раді добровільного товариства „Автомотолюбитель УССР” земельної ділянки для будівництва кооперативних гаражів по узвізу Тольяті”, вказаному товариству було відведено земельну ділянку площею 1,5 га для будівництва кооперативних гаражів за рахунок часткового відведення садиб особистого користування по узвізу Тольяті №№ 31-А, 33, 35-А, 35, 37, 37-А, 37-Б, 39, 41-А, 41, 43, 45, залишив у користуванні домовласників не менш 450 кв. м земельної ділянки.

Пізніше Рішенням № 617 Виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 26.05.1978р. було створено кооператив „Тольяті” для будівництва гаражів по узвізу Тольяті на земельній ділянці площею 1,5 га, вирішено надати замовлення спеціалізованої організації на розроблення проекту забудови і благоустрою у відповідності із „паспортом земельної ділянки”, що видається головним архітектурно-планувальним управлінням.

Місцезнаходження даної земельної ділянки було закріплено Актом на встановлення меж і червоних ліній від 20.03.1978р., складеним Головним архітектурно-планувальним управлінням.

Як пояснив у судовому засіданні представник Відповідача, на цей час у зв’язку зі зміною керівництва кооперативу, проводяться заходи по відновленню правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку.

З урахуванням встановлених обставин позовні вимоги Позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 Земельного кодексу Української РСР (від 08.07.1970 р.), надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. Порядок порушення і розгляду клопотань про надання земельних ділянок встановлюється Радого Міністрів Української РСР.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 20 Земельного кодексу Української РСР (від 08.07.1997р.), відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до ч.2 п. 5 Постанови Верховної Ради Української РСР „Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР” (від 18.12.1990р.) встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Пунктом 7 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України (від 25.10.2001р.) також встановлено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

При цьому положення пункту 6 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України (від 25.10.2001р.), згідно з яким громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них, на цей час втратили чинність, як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в частині зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення на підставі Рішення Конституційного Суду N 5-рп/2005 від 22.09.2005).

Як вбачається із вищенаведених обставин, Відповідачу було надано спірну земельну ділянку у порядку, який був встановлений Земельним кодексом Української РСР (від 08.07.1970 р.), і це право зберігається за Відповідачем, згідно вищенаведених положень земельного законодавства.

Відсутність у Відповідача на час розгляду справи повного переліку правовстановлюючих документів, які були втрачені ним з будь-яких причин, не позбавляє цю особу права на відновлення цих документів у встановленому порядку або визнання свого права землекористування у судовому порядку.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного суд вважає, що Позивачем не були доведені обставини факту самовільного зайняття Відповідачем спірної земельної ділянки, а обрані Позивачем способи захисту порушеного права, як засоби впорядкування своїх правовідносин із Відповідачем стосовно користування спірною земельною ділянкою, такими що не відповідають фактичним обставинам спору.

Таким чином, на час розгляду справи судом у Позивача відсутні підстави для спонукання Відповідача до звільнення спірної земельної ділянки, тому у позові слід відмовити.

Судові витрати у справі покладаються на Позивача, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 4, 32-33, 43-45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на Дніпропетровську міську раду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя

І.М. Подобєд

Рішення підписано- 18.03.08р.