КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2008                                                                                           № 05-5-2/5446

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Походенко О.М. (довіреність № б/н від 01.01.2008 р.)

від відповідача: Мелешко В.М. (довіреність № 6 від 01.01.2008 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Пранк"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 29.05.2008

у справі № 05-5-2/5446

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Пранк"

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Догмат Україна"

про                                                  стягнення 32915,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма “Пранк” звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Закритого акціонерного товариства “Догмат Україна” про стягнення 32915,38 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.05.2008 р. у справі № 05-5-2/5446 вищезазначений позов повернуто без розгляду позивачу на підставі п.п. 2, 3, 4, 6, 10 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, позивач подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким передати дану справу до розгляду місцевим господарським судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2008 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Пранк” прийнято до провадження.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В оскаржуваній ухвалі однією з підстав для повернення позовної заяви зазначено п. 2 ч. 1 ст. 63 ГПК України – відсутність у позовній заяві поштових адрес відповідача, які містяться в документах, долучених до позову, та зокрема зазначені в довіреності № 151 від 01.02.2007 р. – м. Київ, вул. Гришка, 3-А та м. Київ, вул. І. Кудрі, 32.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Закритого акціонерного товариства “Догмат Україна” серія А01 № 157697 місцезнаходженням відповідача є м. Київ, бул. Л.Українки, 26. Саме ця адреса зазначена позивачем в позовній заяві. Отже, посилання суду першої інстанції на п. 2 ч. 1 ст. 63 ГПК України є необґрунтованим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

В оскаржуваній ухвалі суду зазначено про те, що до позовної заяви не додано доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, а надані до позовної заяви ксерокопії документів не можуть вважатись належними доказами та не приймаються судом до уваги, оскільки не відповідають вимогам ч. 2 ст. 36 ГПК України.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Крім того, відповідно до п. 11 ст. 65 ГПК України, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках дії, спрямовані на забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зокрема, витребовує від них документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору.

Також, відповідно до п. 3.2. роз’яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/289 від 18.09.2007 р. суд не вправі повернути позовну заяву з мотиву неподання документів, що є доказами, оскільки позивач може їх надавати, а суд – вимагати їх надання до закінчення розгляду справ.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд неправомірно повернув позовну заяву у зв’язку з ненаданням доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Наступною підставою для повернення позовної заяви місцевий господарський суд визначив неподання доказів сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у встановленому порядку.

Суд першої інстанції посилається на те, що додані до позовної заяви платіжне доручення про сплату державного мита № 1777 від 13.05.2008 р. та платіжне доручення про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу № 1785 від 13.05.2008 р. оформлені з порушенням вимог Інструкції “Про безготівкові розрахунки в національній валюті”, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22. А саме, зазначає, що для заповнення реквізитів № 40 і № 41 платіжного доручення (М.П., Підписи) ставиться відбиток печатки платника та підписи уповноважених осіб, зразки яких заявлені банку платника в картці зі зразками підписів та відбитка печатки. Дослідивши додані до позовної заяви платіжні доручення № 1777 від 13.05.2008 р. та № 1785 від 13.05.2008 р., колегія суддів встановила, що вони в повному обсязі відповідають вищезазначеним вимогам Інструкції “Про безготівкові розрахунки в національній валюті”, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22.

Крім того, місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі зазначає, що згідно ст. 46 ГПК України державне мито сплачується в доход державного бюджету України в порядку та розмірі, встановлених законодавством України. Відповідно до ст. 6 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 р. № 7-93 “Про державне мито” із змінами та доповненнями визначено, що державне мито сплачується за місцем розгляду документів і зараховується до бюджету місцевого самоврядування, тобто згідно листа ДПА у м. Києві № 46/9/17-107 від 26.04.2002 р., державне мито зараховується на рахунки, відкриті в управліннях Державного казначейства АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем знаходження господарських судів.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що державне мито повинно бути сплачене на рахунок, відкритий відділенню Державного казначейства України у Шевченківському районі м. Києва.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до ст. 6 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 р. № 7-93 “Про державне мито” із змінами та доповненнями, державне мито дійсно сплачується за місцем розгляду документів і зараховується до бюджету місцевого самоврядування, крім державного мита, що справляється з позовних заяв, які подаються до господарського суду. В цьому випадку державне мито зараховується до Державного бюджету України. Також, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що позивачем було подано позовну заяву до Господарського суду Харківської області, ухвалою якого від 16.05.2008 р. справу було передано за підсудністю. Саме тому державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу були перераховані на рахунок УДК у м. Харкові.

Крім того, згідно п. 3.3. роз’яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/289 від 18.09.2007 р. у разі виникнення сумнівів щодо надходження і зарахування державного мита до державного бюджету України суди мають право згідно з п. 4 ст. 65 ГПК України витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу Державного казначейства України.

Суд першої інстанції як на підставу для повернення позовної заяви посилається на те, що позивач не подав доказів надіслання позовної заяви і доданих до неї документів на поштові адреси відповідача, які містяться в документах, долучених до позову, та зокрема зазначені в довіреності № 151 від 01.02.2007 р. – м. Київ, вул. Гришка, 3-А та м. Київ, вул. І. Кудрі, 32.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок необґрунтованим, оскільки, як вже було зазначено, в матеріалах справи міститься свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи Закритого акціонерного товариства “Догмат Україна” серія А01 № 157697, згідно якого місцезнаходженням відповідача є м. Київ, бул. Л.Українки, 26. Докази надіслання копії позовної заяви за цією адресою містяться в матеріалах справи.

З огляду на викладене, повернення оскаржуваною ухвалою позову Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Пранк” без розгляду на підставі п. 2, 3, 4, 6, 10 ч.1 ст. 63 ГПК України є неправомірним.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду - скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, у випадку скасування апеляційною інстанцією ухвали про повернення позовної заяви, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Пранк” задовольнити.

Ухвалу Господарського суду м. Києва від 29.05.2008 р. у справі № 05-5-2/5446 скасувати.

Справу № 05-5-2/5446 передати на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді