ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 р.

№ 4/1549-18/22 (4/3246-7/336 (4/1978-7/78)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Гончарука П.А.(головуючого),

Вовка І.В.,

Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.07.2008 року щодо скарги на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області у справі №4/1549-18/22(4/3246-7/336)(4/1879-7/78) за позовом прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" до Комунального підприємства "Дрогобичтеплоенерго" про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2008 року боржник звернувся до господарського суду Львівської області із скаргою на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції щодо відмови скасувати постанову державної виконавчої служби від 05.12.2001 року про стягнення виконавчого збору в частині 80 459,02 грн. та просив визнати її незаконною у зв’язку з порушенням вимог законодавства.

Під час розгляду скарги боржник доповнив та уточнив вимоги і просив визнати незаконною бездіяльність державної виконавчої служби у скасуванні постанови від 05.12.2001 року про стягнення виконавчого збору в частині 80 459,02 грн. та зобов’язати скасувати зазначену постанову.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 23.05.2008 року скаргу задоволено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.07.2008 року зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Доповідач -Вовк І.В.

У касаційній скарзі ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції вважає, що судом порушено і неправильно застосовано

норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ним рішення скасувати та в скарзі відмовити.

Відзиви на касаційну скаргу від стягувача та боржника до суду не надходили.

Заслухавши пояснення прокурора Савицької О.В., дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Львівської області від 23.10.2001 року було стягнуто з боржника на користь стягувача заборгованість в сумі 1 659 482,38 грн.

Для примусового виконання зазначеного судового рішення місцевим господарським судом видано наказ від 02.11.2001 року, на виконання якого Відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції 28.11.2001 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду.

05.12.2001 року ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 82 974,12 грн., що становить 5 % від суми стягнення за виконавчим документом, у зв'язку з не виконанням боржником в добровільному порядку наказу господарського суду від 02.11.2001 року до 05.12.2001 року.

Стягувачем до державної виконавчої служби було надіслано листа від 15.08.2006 року № 06-5470 про закінчення виконавчого провадження з виконання зазначеного наказу від 02.11.2001 року в частині стягнення 1 609 180,47 грн. та повернення йому даного наказу на підставі п. 9 ст. 37 і п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України “Про виконавче провадження”.

Постановою державної виконавчої служби від 15.12.2006 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду від 02.11.2001 року згідно п.9 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”.

Предметом даного судового розгляду є вимоги боржника про визнання неправомірною бездіяльності державної виконавчої служби щодо відмови скасувати постанову від 05.12.2001 року про стягнення виконавчого збору в частині 80 459,02 грн. і зобов’язання державну виконавчу службу скасувати зазначену постанову відповідно до вимог закону.

За вимогами п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню у випадках повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України “Про виконавче провадження” виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві за письмовою заявою стягувача.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України “Про виконавче провадження” у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

П.3 ч.8 ст.46 зазначеного Закону встановлено, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору може бути скасована за заявою боржника начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, якщо боржник оплатить витрати, пов'язані з проведенням виконавчих дій, у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, або на письмову вимогу чи заяву стягувача.

Судом першої інстанції встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження за наказом господарського суду від 02.11.2001 року з боржника на користь стягувача було стягнуто 50 301,91 грн., тобто, зазначений виконавчий документ було виконано частково, та виконавче провадження за цим виконавчим документом було закінчено у зв'язку з його поверненням без виконання на вимогу стягувача.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погодився і апеляційний господарський суд, про наявність правових підстав для визнання неправомірною бездіяльності державної виконавчої служби з відмови в скасуванні постанови від 05.12.2001 року про стягнення виконавчого збору в частині 80 459,02 грн., й обґрунтовано задовольнив скаргу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

За таких обставин, оскаржені судові рішення відповідають матеріалам справи та вимогам закону, і тому підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119,11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.07.2008 року - без змін.

Головуючий суддя                                                             П. Гончарук

Судді                                                                                І. Вовк

Л. Стратієнко