ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 5020-11/303-7/103-12/197
ПОСТАНОВА

і м е н е м У к р а ї н и

"01" вересня 2008 р. 09:40                                                                                          м. Севастополь

Господарський суд міста Севастополя у складі:

Судді Харченко І.А.,

при секретарі Дмитренко Т.М.,

за участю представників:

позивача – не з’явився;

відповідача –Максименко В.Т., довіреність №64 від 13.03.2008, начальник відділу юридичної роботи;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №5020-11/303-7/103-12/197 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання в місті Севастополі про зобов'язання відповідача додатково включити в Акт щомісячної звірки, раніше зняті витрати бюджету Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій особам, які пошкодили здоров’я на території держав –учасниць Співдружності незалежних держав, за період з березня по жовтень 2005 року на загальну суму 183671,30 грн.,

Суть спору:

13.10.2005 (вх.№2701) Головне управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі звернулось до господарського суду міста Севастополя з позовною заявою в порядку господарського судочинства до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання в місті Севастополі про зобов'язання відповідача включити в Акт щомісячної звірки за листопад 2005 року витрати бюджету Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій особам, які отримали трудове каліцтво на території держав –учасниць Співдружності незалежних держав, на загальну суму 170057,66 грн., з посиланням на статтю 124 Конституції України, Закон України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, Закон України „Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, статтю 3 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

25.11.2005 (вх.№28114) від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить зобов'язати відповідача додатково включити в Акт щомісячної звірки за грудень 2005 року раніше зняті витрати бюджету Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій особам, які пошкодили здоров’я на території держав –учасниць Співдружності незалежних держав, на загальну суму 183671,30 грн., за період з березня по жовтень поточного року; зобов’язати відповідача при проведенні наступних звірок в обов’язковому порядку включати до відповідних актів витрати бюджету Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій особам, які пошкодили здоров’я на території держав –учасниць Співдружності незалежних держав (том 1 арк.с.24-26).

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 08.12.2005 позов задоволено частково, зобов’язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань м. Севастополя вчинити дії щодо включення до акту щомісячної звірки за грудень 2005 року раніше зняті витрати бюджету Пенсійного Фонду України на виплату та доставку пенсій особам, які пошкодили здоров’я на території держав –учасників СНД на загальну суму 183671,30 грн. за період з березня по жовтень 2005 року; в іншій частині позову відмовлено (том 1 арк.с.36-37).

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.01.2006 рішення господарського суду міста Севастополя від 08.12.2005 по справі № 20-11/303 залишено без змін (том 1 арк.с.56-62).

Постановою Вищого господарського суду України від 12.02.2008 рішення господарського суду міста Севастополя від 08.12.2005 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.01.2006 по справі № 20-11/303 скасовані, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Севастополя для її розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (том 1 арк.с.91-94).

03.03.2008 ухвалою суду позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі залишена без руху, оскільки подана без дотримання вимог статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України (том 1 арк.с.96-99).

24.03.2008 (вх.№5365) на адресу суду надійшов адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання в місті Севастополі про зобов'язання відповідача додатково включити в Акт щомісячної звірки, раніше зняті витрати бюджету Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій особам, які пошкодили здоров’я на території держав –учасниць Співдружності незалежних держав, з березня по жовтень 2005 року на загальну суму 183671,30 грн. (том 1 арк.с.104-107).

Ухвалою від 25.03.2008 відкрито провадження по адміністративній справі, призначено попереднє судове засідання (том 1 арк.с.100-102).

Ухвалою суду від 16.04.2008 закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду в порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України (том 1 акр.с. 128-130).

Розпорядженням голови господарського суду міста Севастополя №51 від 02.06.2008 справа №5020-11/303-7/103, яка знаходилась у провадженні судді Ілюхіної Г.П. передана до провадження судді Харченко І.А.

Ухвалою від 03.06.2008 справа №5020-11/303-7/103 прийнята до провадження судді Харченко І.А., її привласнено №5020-11/303-7/103-12/197, справа призначена до судового розгляду.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, пояснив, що у зв’язку з відсутністю особових справ потерпілих у відповідача не має правових підстав для здійснення відшкодування позивачу витрат, пов’язаних з виплатою та доставкою пенсій в сумі 183671,30 грн., вважає, що вимоги позивача суперечать законодавству про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яким передбачено відшкодування страхових виплат особам, які застраховані відповідно до Закону та отримали трудове каліцтво або професійне захворювання на підприємствах, установах, організаціях суб’єктів страхування про нещасний випадок на виробництві згідно законодавству України (том 1 арк.с. 117-120).

Згідно статей 27-32, 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні представнику відповідача роз’яснені процесуальні права та обов’язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухав представника відповідача, суд,

в с т а н о в и в :

Відповідно до Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (Мін’юст №376/7697 від 16.05.2003), Головне управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі (надалі: Пенсійний фонд) своїми позовними вимогами просить зобов’язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Севастополі (надалі: Фонд соціального страхування від нещасних випадків) додатково включити в Акт щомісячної звірки, раніше зняті витрати бюджету Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій особам, які пошкодили здоров’я на території держав –учасниць Співдружності незалежних держав, за період з березня по жовтень 2005 року на загальну суму 183671,30 грн.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (надалі: Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, в Україні залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно зі статтею 25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві положення) Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" закріплене аналогічне правило - якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на таку категорію інвалідів, щодо відшкодування витрат на виплату пенсій яким виник спір.

За змістом частини 2 статті 2 зазначеного Закону особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадянам України переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи Відповідно до пункту 3 розділу XI (Прикінцеві положення) Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного вище пункту, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України "Про охорону праці", які ліквідуються.

Доводи Фонду соціального страхування від нещасних випадків про поширення на спірні відносини положень Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної 9 вересня 1994 року між частиною держав колишнього СРСР, не є обґрунтованими.

Статтею 2 цієї Угоди передбачено, що відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у тому числі при настанні втрати працездатності в результаті нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалось на працівника в момент одержання каліцтва, ,іншого ушкодження здоров'я, смерті.

Роботодавець, відповідальний за завдання шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого національного законодавства.

Зі змісту процитованої норми випливає, що вона регулює інші відносини, а не ті, які є предметом спору у нашій справі та пов'язані з відшкодуванням витрат ПФУ, понесених у зв'язку з виплатою пенсій особам, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві на території інших республік СРСР до проголошення Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Разом з цим, обраний у цій справі спосіб (відновлення) порушеного права суд вважає таким, що не відповідає змісту прав Пенсійного фонду щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

Згаданий Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Аналогічну позицію з цього приводу виклав і Верховний Суд України в своїх постановах від 20.03.2007 та 30.05.2007.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. 2 Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, ст. 1, 3 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення, ст. 1, 4, 25, 26 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування”, ст. 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, ст. 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення”, ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ст. 69, 70, 79, 94, 98, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

Постановив :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя І.А. Харченко

Постанова складена та підписана

в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України

08.09.2008.