ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"19" листопада 2008 р. Справа № 7/249

Господарський суд Рівненської області в складі: головуючий суддя Грязнов В.В., секретар судового засідання Васильєва О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Зовнішньоекономічної асоціації Торговий дім «Валютінторг» м.Рівне

до відповідача КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації»м.Рівне

третя особа на

стороні відповідача: Головне управління статистики у Рівненській області м.Рівне

про визнання недійсною частини висновку від 21.12.2001р.

за участю представників сторін:

від позивача-           Рибак В.В., президент асоціації;

від відповідача- Ящук О.В., представник (довір.№12 від 03.01.2008р.);

Желязкова М.Ж., зав.юридичним відділом (довір.№2026 від 09.09.2008р.);

від третьої особи- Фурман Н.І., юрисконсульт (довір.№16-1-04/66 від 06.02.2008р.).

Статті 27, 29, 49, 51 КАС України присутнім представникам сторін роз'яснені.

В судовому засіданні оголошувались перерви.

Суть спору: Позивач-Зовнішньоекономічна асоціація Торговий дім «Валютінторг»звернувся з адміністра-тивним позовом до Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації»про визнання недійсним частини Висновку від 21.12.2001р. про можливість оформлення права державної власності на частину добудови виробничого корпусу за адресою: м.Рівне, вул.Короленка,7 загальною площею 2 585,4м2 за Верховною радою України (Рівненське обласне управління статистики).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначив, що 05 травня 2006р. архівний відділ Рівненського міськ-виконкому надав йому копію Висновку КП «Рівненське МБТІ»від 21.12.2001р. “Про можливість оформлення права вла-сності на адміністративний будинок “Облстату” з частиною добудови виробничого корпусу по вул.Короленка,7 в м.Рів-не” і вважає дії Рівненського МБТІ по складанню такого документу порушили його цивільні права та законні інтереси.

Позивач вважає, що в момент вчинення вище вказаного правочину (Висновок від 21.12.2001р.) Рівненське МБТІ не дотрималось вимог закону в частині висновку про можливість реєстрації права власності, що стосується виробничого корпусу “Облстату” по вул.Короленка,7 м.Рівне, який не завершений будівництвом в цілому, а прийнята в експлуатацію тільки його частина.

На думку Позивача, вчиняючи правочин-Висновок від 21.12.2001р. Відповідач ігнорував вимоги Положення затвердженого Постановою Кабміну України від 05.08.1992р. №449 “Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів державного замовлення”, згідно п.10 якого закінчені будівництвом будинки, споруди і приміщення виробничого призначення, що входять до складу об’єкта у разі необхідності введення їх в експлуатацію у процесі будівництва приймаються робочими комісіями в міру їх готовності з наступним пред’явленням державній приймальній комісії, що приймає об’єкт у цілому”. У цілому виробничий корпус ніколи не здавався, так як у цілому він незавершений будівництвом і на даний час. Позивач вважає, що законних підстав реєструвати власність на частину об’єкта нерухомості не було.

Позивач зауважує, що правочин-спільний наказ “Облстат” і Пенсійного фонду України №6/2 від 24.01.2000р., яким затверджено Акт державної приймальної комісії –не погоджувався і не затверджувався рішенням виконкому; технічна інвентаризація Рівненським МБТІ станом на 21.12.2001р. не проводилась і власник виробничого корпусу, замов-ник державної реєстрації, відповідних документів які б підтверджували його право власності, по формі КБ-2в та КБ-3 на матеріали та обладнання, використане під час будівництва виробничого корпусу за адресою м.Рівне, вул.Короленка,7 для Відповідача не надавав.

Враховуючи викладене Позивач вбачає, що надаючи Висновок міському голові м.Рівне Відповідач грубо порушив п.1.8. Інструкції “Про порядок державної реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб”, яка затверджена наказом №121 від 09.06.1998р. Держком-буду України і якою дозволено реєструвати тільки ті об’єкти нерухомості, будівництво яких повністю закінчено та які прийнятті в експлуатацію вцілому у встановленому Кабінетом Міністрів України від 05.08.1992р. порядку. Тоб-то тільки тоді, коли буде Акт державної приймальної комісії, що буде приймати об’єкти у цілому. А такого Акту державної приймальної комісії не було і не має на даний час.

Крім того, від імені та в інтересах держави Україна на час вчинення Відповідачем свого Висновку ще з 25.10. 2000р. повноважним органом державної влади стосовно виробничого корпусу на території Рівненської області було і є Регіональне відділення ФДМУ по Рівненській області, а не “Облстат”, яке від імені держави наказом ФДМУ №2210 від 25.10.2000р. отримало завдання приватизувати (продати) весь незавершений будівництвом виробничий корпус “Облс-тату” за адресою м.Рівне, вул.Короленка,7, а не одну з його частин, яка не введена в експлуатацію. Як вбачає Позивач - Відповідач вніс до свого Висновку завідомо неправдиві відомості і вчинив цівільний акт, вчинивши правочин, який порушує права власності третіх осіб, зарахувавши у державну власність внесені у будівництво Позивачем майнові та гро-шові активи.

Позивач вважає, що слова в заголовку правочину Висновку Відповідача 21.12.2001р. “з частиною добудови” та слова в останньому абзаці про можливість оформити право державної власності об’єкта нерухомості “з частиною до-будови вироби корпусу (загальною площею 2585,4 кв.м.) по вул. Короленка,7 м.Рівне суперечать вимогам актів ци-вільного законодавства і Цивільному кодексу України, що діяли на той час.(т.1, арк.справи 2-3).

Відповідач-Комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації»17.10.2006р. надав суду заперечення позовних вимог, в яких, зокрема зазначив, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністра-тивного судочинства, оскільки Рівненське міське БТІ не є суб’єктом владних повноважень, а оспорюваний висновок не є актом за змістом ст.17 КАС України.(т.1, арк.справи 56-57).

Надалі, 12.11.2008р. Відповідач надав додаткові заперечення, в яких зауважив, що передусім законодавчо визначено порядок прийняття розпоряджень міським головою, де ні Законом України “Про місцеве самоврядуван-ня в Україні”, ні Регламентом роботи Рівненської міської ради чи її Виконавчого комітету не передбачено при прийнятті таких розпоряджень робити спеціальні висновки про можливість його видання. Обов’язковість таких висновків також не передбачена іншими нормами права.

Зазначені висновки готуються спеціалістами КП РМБТІ для зручності в роботі керівництва підприємства, що дає їм змогу додатково детально не вивчати подані для оформлення права власності документи.

Відповідач вважає. що зазначений висновок є внутрішнім документом, виконання якого нічим не передбачено, що в свою чергу не дає змоги його оскаржити. На думку Відповідача, у даному випадку, якщо якимось чином порушені права позивача, повинно бути оскаржено розпорядження міського голови, чи документи, які послужили підставою для його прийняття (ті, які зазначені в осопрюваному Висновку).

Окрім цього, вказав, що Позивач у позовній заяві посилається на стст.203, 215 ЦК України, які встановлюють загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та недійсність правочину, отже вбачає, що поси-лаючись на зазначені статті ЦК України Позивач називає оскаржуваний ним висновок правочином.

А з огляду на визначення статтями 12,16 ГПК України, що такі спори підвідомчі господарським судам і відпо-відно виключають можливість їх розгляду в порядку визначеному КАС України, - Відповідач додатково посилається на заперечення № 2136 від 22 вересня 2008р.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.157 КАС України Відповідач вважає, що провадження у зазначеній справі підлягає закриттю у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судо-чинства.(т.2, арк.справи 110-111).

В судовому засіданні 19.11.2008р. Відповідач-Комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної ін-вентаризації»надало заяву про пропущення Позивачкем строку звернення до адміністративного суду, наслідком чого є відмова у задовлленні позову, при цьому Відповідач покликався на таке.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 10 жовтня 2003р. по справі №15/300 за позовом Зов-нішньоекономічної асоціації торговий дім «Валютінторг»до Рівненського обласного управління статистики, КП РМБТІ припинено провадження у справі за позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на зазначений об’єкт нерухомого майна. При цьому, як вбачається з тексту описової частини рішення суду, судом досліджувалися документи, які послужили підставою видачі оскаржуваного свідоцтва та відповідно оглядалася інвентаризаційна справа на зазна-чений об’єкт нерухомості та оголошувався склад її документів.

Вважає, що твердження Позивача про те, що йому стало відомо про існування оскаржуваного висновку лише 05 травня 2006р. є безпідставним, оскільки останній був стороною по справі №15/300, і зазначений висновок оголошувався в судовому засіданні під час її розгляду.

Лист Позивача №56 від 03 травня 2006р., адресований міському голові з проханням надати лише копію його розпорядження №3080-р від 25 грудня 2001р. Копію розпорядження Позивач отримав 23 травня 2006р. і тому вводить суд в оману щодо дати, коли йому стало відомо про оспорюваний Висновок.

На підставі вищевикладеного, керуючись стст. 49, 51, 99, 100 КАС України –Відповідач просить у задоволенні позову відмовити у зв'язку з пропущенням Позивачем строку звернення до адміністративного суду.(т.2, арк.справи 117-118).

Дана заява відхилена судом з огляду на те, що твердження Відповідача про те, що строк звернення до адмініс-тративного суду порушено Позивачем –не пыдтверджене жодним доказом і спростовано представником Позивача. Так, у рішенні господарського Рівненської області від 10.10.2003р., на яке покликається Відповідач відсутнє згадування і про оспорюваний у даній справі Висновок, і про те, що зміст Висновку відомий (або доведений) Позивачу. При цьому, Відпо-відач утримався від відповіді на питання Позивача, за яких обставин до 05.05.2006р. чи в якому судовому засіданні під час розгляду справи №15/300 представник МБТІ надавав для огляду суду і Позивача Висновок від 21.12.2001р.?

Господарський суд дійшов висновку, що Зовнішньоекономічній асоціації Торговий дім «Валютінторг»стало відомо про існування оспорюваного Висновку від 21.12.2001р. лише з отриманням його архівної копії, тобто 05 травня 2006 року і з огляду на те, що даний адміністративний позов подано до канцелярії господарського суду Рівненської області 01 вересня 2006р. – однорічний строк звернення до адміністративного суду Позивачем порушений не був.

Після розгляду заяви Відповідача суд перейшов до розгляду справи по суті.

Ухвалою від 24 жовтня 2008р. господарський суд залучив до участі у справі Головне управління статистики у Рівненській області в якості Третьої особи на стороні Відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. (т.2, арк.справи 25).

Третя особа-Головне управління статистики у Рівненській області 12.11.2008р. надало письмові заперечення на твердження, які викладені Позивачем у позовній заяві від 31.08.2006р. і є на його думку надуманими і безпідставними, Покликаючись на процесуальні рішення господарського суду Рівненської області зі справ №14/320 від 30.10.2002р.; №15/259 від 08.10.2003р.; №15/300 від 10.10.2003р., №2/36 від 18.02.2004; №15/255 від 10.09.2004р.; №7/81 від 03.06. 2005р.; №5/129 від 19.07.2006р., рішення господарського суду м.Києва від 11.01.2006р. у справі №16/141 та Державні будівельні норми і правила –вважає доводи Позивача безпідставними і просить відмовити в задоволенні позову в повно-му обсязі. Подані Третьою особою копії судових рішень та інші матеріали долучено до матеріалів справи.(т.2, арк.справи 37-109).

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Зі статуту комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», затвердженого нака-зом начальника управління житлового господарства 10.12.2001р. і зареєстрованого розпорядженням міського голови м.Рівне 17.01.2002р., та з довідки Рівненського обласного управління статистики №1343 вбачається, що комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації»засноване на комунальній власності територіальної гро-мади міста Рівного і є юридичною особою.

Крім того, Статутом визначено, що Підприємство створене на базі Рівненського міського бюро технічної інвен-таризації та є його правонаступником і підпорядковане Управлінню житлового господарства Виконавчого комітету Рів-ненської міської ради. Щодо методики та виконання робіт по державному обліку та реєстрації нерухомості, Підприєм-ство підпорядковується відповідним структурним підрозділам Державного комітету будівництва, архітектури та житло-вої політики України та Міністерства юстиції України. Власником Підприємства є Рівненська міська Рада. (т.1. арк.спра-ви 58-66).

Підготовлений працівником Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації»Ма-раєвою Л.І. Висновок про можливість оформлення права державної власності на адміністративний будинок з частиною добудови виробничого корпусу за адресою: м.Рівне, вул.Короленка,7 загальною площею 2 585,4м2 за Верховною радою України (Рівненське обласне управління статистики), - підписано 21.12.2001р. Т.О.Давидчук, начальником БТІ.(т.1, арк. справи 5).

Висновок про можливість оформлення права власності на зазначений вище об’єкт грунтується на документах, перелік яких вміщено в описовій частині.

Дана справа вже розглядалась судом.

Так, ухвалою господарського суду Рівненської області від 17.10.2006р. провадження у даній справі було закрито з підстав п.1 ч.1 ст.157 КАС України, оскільки спір між суб’єктами господарювання, якими зокрема є Комунальне під-приємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації»–не належить розглядати в порядку адміністративного су-дочинства.(т.1, арк.справи 70).

Проте, з таким висновком не погодився Львівський апеляційний господарський суд, зауваживши, що відповідно до п.1.3 Тимчасвого положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно –комунальні підприємства бю-ро технічної інвентаризації здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно і ухвалою від 14.12.2006р. скасував вищезазначену ухвалу, а справу направив до місцевого суду для здійснення розгляду по суті.(т.1, арк.справи 110-113).

Провадження у справі було зупинене 17.01.2007р. на час розгляду поданої Відповідачем касаційної скарги і по-новлене ухвалою від 24.10.2008р. після закінчення касаційного провадження.(т.1, арк.справи 138; т.2, арк.справи 25).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін і давши їм оцінку, господарський суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного.

Згідно ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.(ст.104 КАС України).

Реєстрацію прав власності згідно з п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на неру-хоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 січня 2003р. №6/5, зареєстрованого в Мініс-терстві юстиції 28 січня 2003р. за №66/7387, здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Крім цього, Відповідачу делеговано повноваження органів місцевого самоврядування та держави аналізувати правочини, правовстановлювальні документи, надані власником нерухомого майна, перелік яких встановлено Інструк-цією “Про порядок державної реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юри-дичних та фізичних осіб”, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998р. і зареєстрованого в Мін’юсті України за №399/2839 від 26.06.1998 року.

Вказане свідчить, про те, що законодавством України Бюро технічної інвентаризації делеговано владні повнова-ження у сфері суспільних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Юридичним актом є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов’язковий характер для суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів.

Зазначена вище Інструкція від 09.06.1998р. втратила чинність на підставі наказу Держбуду України №36 від 15 лютого 2002 року. На момент вирішення даної справи бюро технічної інвентаризації здійснюють реєстрацію права влас-ності на нерухоме майно на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року.

Частиною третьою ст.105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача –суб’єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

В прохальній частині заявленого адміністративного позову –Позивач просить суд визнати недійсним в частині Висновок КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації».(т.1, арк.справи 4).

Господарський суд відхилив заяву Позивача від 12.11.2008р. про збільшення позовних вимог, якою той просив збільшити позовні вимоги пунктом №2 наступного змісту: «Визнати дії і бездіяльність Відповідача при вчиненні право-чину “Висновку” від 21.12.2001р. в частинах, які не відповідають законності, протиправними».(т.2, арк.справи 36).

При цьому, суд керувався положенням ч.3 ст.18 КАС України, якою передбачено, зокрема, підсудність адмініст-ративним судам справ щодо оскарження дій або бездіяльності посадових осіб місцевих органів виконавчої влади та зваживши на те, що Відповідачем у даній справі є лише Комунальне підприємство-юридична особа. Оскарження дій та бездіяльності юридичних осіб КАС України не передбачає.

Крім того, згідно з п.6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, господарські суди до початку діяль-ності окружного адміністративного суду вирішують адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Рівненський окружний адміністративний суд розпочав свою діяльність 07 серпня 2007р., про що Позивачу відо-мо, як вбачається з матеріалів справи.(т.2, арк.справи 22-23).

Враховуючи зазначене, –Позивач не позбавлений права оскаржити дії та бездіяльність посадових осіб відповід-но до встановленого порядку.

Разом з тим, з аналізу законодавства, яке регулювало порядок державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна і було чинним на момент складання оспорюваного Висновку від 21.12.2001р. та з матеріалів справи, вбачається, що видача Бюро технічної інвентаризації висновку щодо можливості реєстрації права власності не регламентована жод-ним нормативним актом (законом, підзаконним або локальним нормативним актом).

Висновок по суті є технічним документом дорадчого характеру, узагальненням технічної експертизи докумен-тів і результатом підготовчої роботи фахівця бюро технічної інвентаризації, нікому не адресований, тому не є актом органу владних повноважень.

З огляду на зазначені обставини в сукупності, суд вважає, що позов заявлено безпідставно і в його задоволенні необхідно відмовити, оскільки оспорюваний документ не є актом чи рішенням КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», який прийнято в межах його компетенції відповідно до завдань та функцій, покладених законодавством. Оспорюваний Висновок не має відношення до сфери публічно-правових відносин. Відтак оспорюваний Висновок не підлягає визнанню недійсним ні в частині, ні в цілому.

Вбачається, що поданий ЗЕА «Валютінторг»адміністративний позов –не оскаржує рішень суб’єкта владних повноважень –нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії (рішення, наказу або розпорядження), яким порушено права, свободи чи інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, заявлена вимога, з огляду на її правове обгрунтування та додані матеріали – не є засобом реалізації права Позивача на оскарження у встановленому законом порядку рішення реєстраційного органу, а вбачається спробою в межах адміністративної справи вирішити спір про право цивільне. Так, представник Позивача в судовому засіданні 19.11. 2008р. неодноразово заявляв, що оспорюваний висновок вважає правочином, який вчинено Відповідачем з порушенням його майнових прав і інтересів, при цьому покликався на стст. 203, 215, 268 ЦК України.

Наслідком такої хибної позиції стало подання Позивачем під час першого та нового розгляду даної справи клопотаннь, які були розглянуті і відхилені господарським судом як такі, що не мають відношення до предмету даного спору –визнання недійсним акту органу владних повноважень в частині.

Так, Позивач 10.10.2006р. надав через канцелярію суду клопотання, якими просив витребувати у Відповідача по-яснення та докази можливого проведення інвентаризації цілого об’єкта виробничого корпусу або його часток, прийнятих в експлуатацію по мірі готовності з наданням копій відповідних документів, які стверджують право власності держави на всі будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, використані в процесі будівництва виробничого корпусу, що придбані за замовленням і за кошти Позивача, а саме Акти форми КБ-2 з 1994 по 2000 роки, вважаючи, що наявність цих актів є обов’язковою умовою проведення інвентаризації.(т.1, арк.справи 18).

Крім того, 10.10.2008р. Позивач повідомив, що відстоює у судах своє право власності на будівельні матеріали, обладнання та свої цивільні права та інтереси і просив приєднати до справи документи за 1993-200 роки, які і були долу-чені до матеріалів справи.(т.1, арк.справи 21-49).

Позивач через канцелярію суду 16.10.2006р. надав заяву про забезпечення доказів, якою просив суд витребувати у Відповідача всі наявні у нього документи та матеріали, зокрема рішення власника спірного приміщення Фонду держав-ного майна України “Про поділ виробничого корпусу на частки”.(т.1, арк.справи 53).

Після поновлення провадження у даній справі, Позивач 12.11.2008р. надав через канцелярію суду клопотання, якими просив витребувати у Відповідача наступні докази:

1) щорічні дозволи Інспекції Держбудконтролю на проведення будівельно-монтажних робіт будів-ництва виробничого корпусу за адресою м.Рівне, вул.Короленка,7 з 1994 о 2000 роки;

2) декларацію про щорічні джерела фінансування будівництва виробничого корпусу за адресою м.Рівне, вул. Короленка,7 з джерел державного бюджету України з 1994 по 2000 роки;

3) хоча б якийсь один правовстановлюючий документ, наданий від імені власника спірного вироб-ничого корпусу, що був у Відповідача саме станом на 21 грудня 2001р., на момент вчинення неправо-мірного висновку, поданого міському голові м.Рівне;

4) забезпечити докази згідно заяви Позивача №144 від 16.10.2006р. та клопотання №141 від 10.10. 2006р., що є у Відповідача і в матеріалах справи №2а-3706/08 (7/249). (т.2, арк.справи 34-35).

В судовому засіданн 19.11.2008р. Позивач надав клопотання, яким просив в порядку ст.53 КАСУ залучити сторо-ною до участі у справі №7/249 представника Верховної Ради України, окільки, на думку Позивача, рішення по даній спрaві може вплинути на права свободи та інтереси Верховної Ради України у власність якої Відповідачі №1 та №2 самовільно без її згоди і відома оформили право власності на нерухоме майно на частину у цілому незавершеного будівництвом виробничого корпусу за адресою м.Рівне, вул.Короленка,7, яка будувалась за кошти інвесторів, в тому числі за кошти По-зивача, а не за кошти Верховної Ради України.

Позивач у судовому засіданні 19.11.2008р. просив суд задоволити його клопотання про встановлення обставин дій та бездіяльності Відповідача, чи вони вчинені у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншим законо-давством. Крім того, просив суд визнати, що Відповідач навмисне ввів міського голову в оману шляхом замовчування у тексті оспорюваного Висновку від 21.12.2001р. обставин, які мають істотне значення і вони могли першкодити правочи-ну надання Відповідачу розпорядження міського голови №3080-р від 25.12.2001р., що суперечать, на думку Позивача, встановленому порядку, що діяв на той час.

При цьому, Позивач зазначає, що Відповідач свідомо замовчав обставини, перелік і оцінка яких наведена ним у клопотанні №90 від 18.11.2008р. і які повинні були бути відображені у правочині-Висновку від 21.12.2008р. (т.2, арк. справи 114-115).

Вбачається, що зазначені клопотання є надуманими і не мають відношення до предмету спору –спору про право публічне.

Ухвали про відмову Позивачу в задоволенні зазначених клопотань, суд постановлював під час судового засі-дання 19 листопада 2008р. керуючись ст.160 КАС України без увиходу у надрадчу кімнату.

Крім мотивів, викладених вище, клопотання про забезпечення доказів від 16.10.2006р. та зупинення проваджен-ня у справі, оголошене Позивачем після продовження судового засідання 19.11.2008р. –відхилені, оскільки не обгрунто-вані, зокрема не зазначено обставин, які свідчили б про те, що ненадання потрібних доказів може стати неможливим або ускладенним; щодо мотивованого клопотання Позивача про зупиненя провадження у справі, суд, виходячи з п.4 ч.2 ст. 156 КАС України –правом зупинення не скористався.

Вбачається, що Позивачем при поданні клопотаннь порушено приписи ст.49 КАС України щодо добросовісного користування сторонами належними їм процесуальними правами та неухильного виконання процесуальних обов’язків. Подання клопотань, які не мають відношення до предмету спору, яким є визнання недійсним частини Висновку КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації»від 21.12.2001р. –спрямоване на штучне затягування судового про-цесу.

Керуючись стст. 4, 5, 17, 18, 49, 51, 75, 99, 100, 156, 158, 160,-163, 167, пп. 4-6 Прикінцевих та перехідних поло-жень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Сторона, яка не погоджується з постановою має право на апеляційне оскарження. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухва-лив постано-ву. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апе-ляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскар-ження. Апеляційна скарга мо-же бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, вста-новлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Грязнов В. В.

Постанова складена в повному обсязі та підписана суддею "24" листопада 2008 року.