ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

10.09.08                                                                                           Справа № 2/72

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Д.Новосад

суддів О.Михалюк

Г.Мельник

розглянувши апеляційні скарги ВАТ “Стеатит”, м. Перечин Закарпатської області № б/н від 22.06.08 та № б/н та дати

на рішення господарського суду Закарпатської області від 12.06.08

у справі № 2/72

за позовом: ТзОВ “УКСІЛ”, м. Перечин Закарпатської області

до відповідача: ВАТ “Стеатит”, м. Перечин Закарпатської області

про стягнення коштів у сумі 150 166, 17 грн., які позивач міг отримати за весь час незаконного володіння відповідачем приміщеннями виробничого корпусу загальною площею 2 237 кв. м., які знаходяться в м. Перечин, вул. Червоноармійська, 33

За участю представників сторін:

від позивача –Марамигін П.В. –представник (довіреність № б/н від 18.09.07);

від відповідача –не з’явився.

Права та обов’язки, передбачені ст. 22, 28 ГПК України, роз’яснено.

Відводів складу суду не поступило.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 12.06.08 у справі № 2/72 (суддя О.Ремецькі) задоволено позов ТзОВ “УКСІЛ” до ВАТ “Стеатит”: стягнено з відповідача на користь позивача суму 150 166, 17 грн. Упущеної вигоди, а також суму 1 501, 66 грн. у відшкодування витрат по сплаті державного мита, 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 7 500, 00 грн. у відшкодування адвокатських (юридичних) послуг.

З даним рішенням не погоджується відповідач у справі - ВАТ “Стеатит” –оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неповноти з’ясування судом першої інстанції дійсних обставин справи та наданих суду доказів, а також порушення господарським судом при його винесенні норм матеріального права. Зокрема, скаржник наголошує на тому, що всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, позивачем не доведено понесення збитків у вигляді неотриманого прибутку, обумовлених діями відповідача, а також їх розміру. Скаржник також зазначає про те, що елементи складу цивільного правопорушення, не підтверджуються матеріалами позову. На підставі наведеного скаржник просить рішення господарського суду Закарпатської області від 12.06.08 у справі № 2/72 скасувати.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.07.08 подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд апеляційної скарги призначено на 05.08.08.

Розгляд апеляційної скарги відкладався на 10.09.08 з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 05.08.08.

Позивач - ТзОВ “УКСІЛ” - проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, рішення господарського суду Закарпатської області від 12.06.08 у справі № 2/72 вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, в задоволенні апеляційної скарги - відмовити. Крім того, позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 35 000, 00 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В судове засідання 10.09.08 відповідач у справі явки повноважного представника не забезпечив, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги був належним чином повідомлений (повідомлення про вручення поштового відправлення № 3495801), подав клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання суд апеляційної інстанції відхиляє, зазначаючи про те, що ні неможливість забезпечення явки в засідання попереднього представника скаржника Коса І.Б., ні зайнятість в іншій судовій справі нового представника Борщевського О.А. не підтверджені документально належними доказами. Відтак, апеляційна скарга розглядається за відсутності представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях 05.08.08 та 10.09.08, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення господарського суду Закарпатської області від 12.06.08 у справі № 2/72 слід залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.

Господарським судом при розгляді спору між сторонами вірно встановлено факт укладення між сторонами у справі договору купівлі-продажу № б/н від 15.05.07, згідно додатку № 2 до якого від 15.05.07 продавець (відповідач у справі) зобов'язався вивільнити поетапно приміщення загальною площею 2 237, 0 кв.м., яке є об’єктом купівлі-продажу, згідно Графіку та п. 7.1.2. договору. Обидва документи, зі сторони продавця підписувалися директором М.П. Борисенко.

Вірно зазначено господарським судом Закарпатської області на підставі належнимх документальних доказів (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.09.07 № 16002235) про те, що право власності на об'єкт нерухомості виникло у позивача 20.09.07.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підставності задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, а також ст.193 ГК України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання, одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, законом.

Згідно ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт порушення відповідачем договірних зобов’язань в частині своєчасного звільнення та передачі придбаного позивачем нерухомого майна встановлений рішенням господарського суду Закарпатської області від 09.01.2008р. по справі № 5/314. Відповідач звільнив належні позивачу приміщення лише 24.02.08 під час процедури примусового виконання вищезазначеного рішення суду, про що свідчить постанова заступника начальника відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції від 26.02.08.

Відповідно до вимог ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема, припинення зобов’язання внаслідок односторонньої відмови від зобов’язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди.

З врахуванням положень ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В даному випадку, позивачем заявлено до відшкодування упущену вигоду —доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

З правового аналізу вищезазначених законодавчих положень випливає, що підставою для стягнення упущеної вигоди є наявність складу цивільного правопорушення: наявність збитків, завданих кредитору, протиправна поведінка боржника та причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками.

Суд апеляційної інстанції вважає, що господарським судом Закарпатської області у рішенні від 12.06.08 правильно встановлено всі елементи, що утворюють склад правопорушення.

Щодо самого розміру упущеної вигоди, то Львівський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судом першої інстанції надано об'єктивну оцінку доказам, поданим сторонами щодо визначення розміру упущеної вигоди. Львівський апеляційний господарський суд підтримує позицію суду першої інстанції в тій частині, що судом не може братись до уваги, поданий відповідачем, висновок Торгово-промислової палати по орендній платі за користування аналогічним приміщенням. Предметом даного експертного дослідження було визначення розміру можливої орендної плати за користування об'єктом оцінки строком з листопада 2007 року до січня 2008 року (за 3 місяці, а не за заявлені позивачем та встановленні обставинами справи 5 місяців). Об'єктом оцінки даного експертного дослідження є приміщення у виробничому корпусі загальною площею 1 027, 4 кв. м., розташоване за адресою м. Перечин, вул. Червоноармійська, 33. Однак, матеріалами справи підтверджено, що відповідач в процедурі примусового виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.01.08 у справі № 5/314 лише 24.02.08 звільнив належні позивачу приміщення загальною площею 1 829, 9 кв м. Таким чином, висновки, зроблені у експертному висновку від 06.06.08, поданому відповідачем, не можуть судом братись до уваги, оскільки даним висновком не встановлено обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, розмір орендної плати, обрахованої довідкою, поданою позивачем, більш точно враховує конкретні обставини справи, що підлягають дослідженню, а, відтак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, взявши її до уваги, як належний доказ по справі.

Колегія суддів також зазначає, що посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, зокрема, на недоведеність факту понесення позивачем збитків у вигляді неотриманого прибутку, є безпідставними, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Щодо вимог позивача відшкодувати за рахунок відповідача понесені ним судові витрати в сумі 35 000, 00 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що з аналізу ст.ст. 59, 96, 99 ГПК України не вбачається можливості заявлення вимог у відзивах на позовну заяву та апеляційну скаргу.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимог скаржника, у зв’язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Закарпатської області від 12.06.08 у справі № 2/72 слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 25, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

1.          Рішення господарського суду Закарпатської області від 12.06.08 у справі № 2/72 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

3.          Матеріали справи скерувати до господарського суду Закарпатської області.

Головуючий-суддя Д.Новосад

Суддя О.Михалюк

Суддя Г.Мельник