ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 р.

№ 25/32пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        О.А.Подоляк,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства

"Донецьксталь" –металургійний завод"

на            рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2008р. та

постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.05.2008р.

у справі №25/32пд

за позовом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу"

до            Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь" –металургійний завод"

про           переддоговірний спір,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь" –металургійний завод" і просило суд зобов'язати останнього прийняти пункти 4.8., 4.12., 6.2., 8.5. договору на послуги водопостачання №13 від 20.12.2007р. у редакції позивача.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на те, що запропонована позивачем редакція пунктів 4.8. та 6.2. договору обґрунтовується наявністю аналогічних положень в Правилах користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України. Однак, як стверджує відповідач, названі Правила передбачають порядок користування питною водою із комунальних водопроводів та приймання стічних вод у комунальну каналізацію, в той час коли предметом спірного договору є передача позивачем відповідачу через магістральні водовідводи технічної води. Щодо абзаців другого та третього пункту 4.12. договору, то відповідач зазначає, що редакція позивача надає останньому право в односторонньому порядку складати акти в підтвердження кількості поданої води. Проте таке право позивача не передбачено жодним нормативним актом, що регулюють сферу правовідносин, які вникають в межах договору. Редакція п.8.5. договору, запропонована позивачем, на думку відповідача, необґрунтована, оскільки необхідність застосування окремих положень Правил у відповідності з аналогією закону, повинна вирішуватись сторонами, а при недосягненні згоди –судом.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.03.2008р. (суддя І.А.Бойко), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.05.2008р. (головуючий, суддя Акулова Н.В., судді Геза Т.Д., Запорощенко М.Д.), позовні вимоги задоволено.

Згідно рішення: пункти 4.8., 4.12., 6.2., 8.5. договору на послуги водопостачання №13 (реєстраційний номер Водокористувача №303735) від 20.12.2007 прийняти в редакції позивача, враховуючи доповнену та узгоджену в судовому засіданні редакцію першого підпункту п. 6.2. договору, а саме:

пункт 4.8. договору: „У випадку відсутності або несправності приладу обліку з вини Споживача, у тому числі несвоєчасного введення його в експлуатацію (з викликом представника Підприємства і складенні акту), порушення цілісності пломб, втручання в його роботу, а також у випадку закінчення строку дії повірки приладу обліку - розрахунок витрати води визначається за пропускною здатністю труби в точці підключення при швидкості руху води в ній 2 м/сек. та дії її повним перерізом протягом 24 годин за добу.";

пункт 4.12. договору: „Кількість поданої води оформлюється двохстороннім актом з зазначенням місяця, в якому здійснена поставка води, номера договору, показників приладів обліку або розрахунків згідно п. 4.7. або п.4.8. Для складання акту Споживач направляє не пізніше 30, 31 числа поточного місяця свого представника з належним чином оформленою довіреністю на право підпису акту, за адресою Постачальника.

У випадку неявки представника Споживача до указаного числа або необґрунтованої відмови ним від підпису акту, Підприємство складає односторонній акт, один примірник якого в триденний строк направляється Споживачу, який являється підставою для оплати.";

перший підпункт п. 6.2. договору: „Підприємство має право тимчасово припинити або обмежити подачу питної води Споживачу без попереднього попередження у випадках: припинення подачі електроенергії на насосні станції, очисні споруди Підприємства, крім випадків, коли даний факт (обставини) виникли з вини Підприємства.";

пункт 8.5. договору: "По неврегульованих цим договором питаннях застосовуються норми Водного кодексу України, Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України РДП 204-12 Укр.242-95, затверджених наказом Держжиткомгоспу України від 05.07.1995р. №30, а також у відповідності до ст.8 Цивільного кодексу України Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994р. №65, інші законодавчі та нормативно-правові акти.".

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати частково як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення яким пункти 4.8., 4.12., 8.5. договору на послуги водопостачання №13 (реєстраційний номер Водокористувача –303735) прийняти у редакції позивача.

Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому просить оскаржувані рішення та постанову залишити без змін, а скаргу без задоволення з мотивів, викладених у відзиві.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 7 ст.181 Господарського кодексу України встановлено, що якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона виконавець за договором, що в установленому законом порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Статтею 187 ГК України передбачено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Судами встановлено, що між сторонами залишилися неврегульованими розбіжності, що виникли при укладенні договору №13 (реєстраційний номер Водокористувача –303735) від 20.12.2007р. на послуги водопостачання, а саме пункти 4.8., 4.12., 6.2., 8.5. (а.с.8-12), які передані виконавцем за договором до суду.

У касаційному порядку відповідач оскаржує рішення та постанову в частині викладення ними пунктів 4.8., 4.12., 8.5. договору у редакції позивача. Щодо змісту пункту 6.2. не заперечує.

Так, пункт 4.8. договору позивач запропонував викласти у такій редакції: "У випадку відсутності або несправності приладу обліку з вини Споживача, у тому числі несвоєчасного введення його в експлуатацію (з викликом представника Підприємства і складенням акту), порушення цілісності пломб, втручання в його роботу, а також у випадку закінчення строку дії повірки приладу обліку –розрахунок витрати води визначається за пропускною здатністю труби в точці підключення при швидкості руху води в ній 2м/сек. та дії її повним перерізом протягом 24 годин за добу".

Відповідач запропонував вказаний пункт виключити із договору з посиланням на те, що це положення визначене у Правилах користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які передбачають порядок користування безпосередньо питною водою, в той час як предметом договору є передача технічної води.

З аналогічних підстав відповідач заперечує й зміст пункту 8.5 договору, а саме просить виключити з цього пункту фразу "у відповідності до ст.8 Цивільного кодексу України Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України", затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994р. №65".

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника відносно необґрунтованості оскаржуваних рішень та постанови щодо прийняття пунктів 4.8 та 8.5 договору у редакції позивача, з тих підстав.

Як вірно встановлено судами, сторони при укладанні договору на послуги водопостачання, предметом якого є здійснення забору технічної води та передача її через магістральні водоводи, повинні керуватися також Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України.

Правильність такого висновку судів підтверджується наступним.

Частиною 1 статті 8 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Відповідно до п.1.2 Правил технічної експлуатації системи водопостачання та каналізації населених пунктів України (у редакції Правил, чинної на час вирішення даного спору у судах першої та апеляційної інстанції), Правила є обов'язковими для всіх виробничих підприємств водопровідно-каналізаційного господарства (надалі - Водоканал), комбінатів комунальних підприємств або інших організацій, що експлуатують системи водопостачання та каналізації населених пунктів України, незалежно від їх відомчої належності та форми власності.

Пунктом 2.1.1 цих Правил встановлено, що технічна експлуатація систем водопостачання та каналізації здійснюється Водоканалами згідно із Законами України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про охорону праці", Водним кодексом України, відповідними розділами Будівельних норм і правил. Санітарних правил і норм, Державними стандартами, міжвідомчими та відомчими нормативами і керівними документами галузі водопостачання та каналізації та іншими нормативними документами, перелік яких наведено у додатку №1.

Відповідно до п.32 названого Додатку №1, таким документом є Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України.

Окрім того, пунктом 10.3.6 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, встановлено, що водоспоживання абонентів за звітний період визначають відповідно до Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, пунктом 9.6 яких передбачено, що при виявленні представником Водоканалу витоку води в мережах абонента внаслідок їх пошкодження або нераціонального водокористування, коли водолічильник на вводі відсутній або не працює з вини абонента, Водоканал виконує розрахунок витрати води у такому порядку: за пропускною здатністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2м/сек. та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

Зміст спірного пункту 4.8. договору відповідає наведеному пункту 9.6. Правил, а відтак обґрунтовано прийнятий судом в редакції позивача.

З наведених вище підстав не можуть бути прийняті заперечення скаржника щодо змісту пункту 8.5 договору стосовно того, що по неврегульованим цим договором питанням застосовуються також "у відповідності до ст.8 Цивільного кодексу України Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994р. №65".

Що ж до пункту 4.12 договору, то судами встановлено, що позивач запропонував викласти його зміст у такій редакції:

"Кількість поданої води оформлюється двохстороннім актом з зазначенням місця, в якому здійснена поставка води, номера договору, показників приладів обліку або розрахунків згідно п.4.7 або п.4.8. Для складання акту Споживач направляє не пізніше 30, 31 числа поточного місяця свого представника з належним чином оформленою довіреністю на право підпису акту, за адресою Постачальника.

У випадку неявки представника Споживача до указаного числа або необґрунтованої відмови ним від підпису акту, Підприємство складає односторонній акт, один примірник якого в триденний строк направляється Споживачу, який являється підставою для оплати.

У випадку необґрунтованої відмови від підписання двохстороннього акту про кількість спожитої води, Підприємство, попередньо попередив Споживача шляхом передачі телефонограми, має право припинити надання послуг водопостачання до врегулювання питання щодо обсягів води, переданих Підприємством та отриманих Споживачем".

Відповідач наполягає на виключенні із пункту 4.12 другого та третього абзаців, посилаючись на те, що така редакція надає позивачу право в односторонньому порядку складати акти в підтвердження кількості поданої води (а.с.13). Позивач, погодившись виключити із пункту лише абзац третій, наполягає на залишенні першого та другого абзаців (а.с.14). Проте з цією пропозицією відповідач також не погодився.

Колегія суддів вважає вірним висновок судів про правомірність прийняття пункту 4.12 у редакції позивача, який складається з першого та другого абзаців.

Так, пунктом 5.6. договору, у редакції позивача, прийнятої відповідачем без заперечень, передбачено, що остаточний розрахунок за надані послуги за минулий місяць Споживач здійснює самостійно на підставі підписаного сторонами акта про отримання води платіжним дорученням, з врахуванням поточних оплат, у строк до 1-го числа місяця, наступного за звітним.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, якщо прийняти заперечення відповідача, то виконання пункту 5.6. договору щодо остаточного розрахунку за надані послуги, у разі не підписання споживачем акта про кількість поданої води, стане неможливим.

Окрім того, підписання Підприємством акта в односторонньому порядку можливе лише за умови неявки представника Споживача або необґрунтованої його відмови від підписання акта, тобто мова не йде про надання позивачу права виключно в односторонньому порядку складати акти щодо кількості поданої води, як помилково вважає скаржник. У разі належного виконання споживачем умов абзацу першого п.4.12 договору, підстав для підписання Підприємством акта в односторонньому порядку не виникне.

Одночасно колегія суддів враховує й те, що запропонована позивачем редакція пункту 4.12 договору не суперечить нормативно-правовим актам, що регулюють порядок постачання води, та норма, яка б забороняла постачальнику складати в односторонньому порядку акт про кількість поданої води, відсутня.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що підстав для зміни або скасування оскаржуваних рішення та постанови немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь –металургійний завод" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.05.2008р. у справі №25/32пд –без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                О.А.Подоляк

Суддя                                                                                В.М.Палій