ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 р.

№ 2-15/17170-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. –головуючого,

Воліка І.М.,

Козир Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Кримський ТИТАН" на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 04 червня 2008 року у справі № 2-15/17170-2007 Господарського суду Автономної Республіки Крим за позовом Закритого акціонерного товариства "Кримський ТИТАН", м. Армянськ, до Закритого акціонерного товариства "Сиваш-Енерго", м. Армянськ, про стягнення 3 515,40грн.,

за участю представників сторін:

позивача –Базилевський С.Б. (дов. від 26.07.2008р. № 06-0317/10751);

відповідача –не з’явився,

в с т а н о в и в:

У грудні 2007 року позивач –ЗАТ "Кримський ТИТАН" –пред'явив у господарському суді позов до відповідача –ЗАТ "Сиваш-Енерго" про стягнення 3 515,40грн.

Вказував, що 01.08.2006р. між ним та відповідачем було укладено договір № 1906/з на перевезення пасажирів, згідно умов якого він зобов'язався здійснювати перевезення пасажирів (робітників замовника), а відповідач –здійснити оплату за перевезення на умовах, передбачених договором.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору в частині оплати наданих послуг, позивач, згідно заяви про зміну позовних вимог від 12.03.2008р., просив стягнути з відповідача 1 870,50грн. збитків, 79,78грн. пені, 29,73грн. річних та 145,65грн. інфляційних, а всього –2 125,66грн.

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 15 квітня 2008 року (суддя Іщенко І.А.) позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 79,78грн. пені, 29,73грн. річних, 145,65грн. інфляційних, 35,17грн. витрат по сплаті державного мита та 40,69грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В частині стягнення збитків у розмірі 1 870,50грн. у позові відмовлено.

В частині стягнення заборгованості у розмірі 975,00грн. провадження у справі припинено.

В частині стягнення 159,11грн. пені, 220,57грн. інфляційних, 52,96грн. річних –провадження у справі припинено.

Рішення в частині задоволення позовних вимог, мотивоване посиланнями на порушення відповідачем умов договору в частині оплати послуг, що є підставою для покладення на нього обов’язку по сплаті інфляційних, річних та пені.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення 1 870,50грн. збитків, мотивоване посиланнями на ту обставину, що заявлена позивачем сума до стягнення не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Рішення в частині припинення провадження у справі щодо позовної вимоги про стягнення 975,00грн. боргу, мотивоване сплатою відповідачем вказаної суми боргу.

Рішення в частині припинення провадження у справі щодо позовної вимоги про стягнення 159,11грн. пені, 220,57грн. інфляційних та 52,96грн. річних, мотивоване посиланнями на відмову позивача від вказаних вимог.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 04 червня 2008 року (колегія суддів у складі: Плута В.М. –головуючого, Борисової Ю.В., Гонтаря В.І.) рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення 1 870,50грн. збитків та постановити нове рішення про задоволення його вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Постанова суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2006р. між сторонами у справі було укладено договір № 1906/з на перевезення пасажирів, згідно умов якого позивач зобов'язався здійснювати перевезення пасажирів (робітників замовника), а відповідач –здійснити оплату за перевезення на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 2.1 договору перевезення пасажирів виконується за умови подання Замовником заяви в письмовій формі (факсовим повідомленням, електронною поштою, в іншому вигляді), в термін не менш ніж за 3-є робочих тижнів, з обов'язковим зазначенням наступної інформації: дата та час посадки/висадки; тип та кількість транспортних засобів, вимоги до них; маршрут; контактні телефони та відповідальні особи.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до пункту 5.1 Договору оплата здійснюється по узгодженим тарифам, які є невід'ємною частиною дійсного Договору.

Пунктами 5.3, 5.4, 5.5 договору встановлено, що до п'ятнадцятого числа кожного місяця надання послуг, Перевізник виставляє Замовнику рахунок за надані послуги за минулий календарний місяць. Замовник повинен сплатити рахунок за надані послуги протягом 5-ти банківських днів з дати отримання рахунку, але в будь-якому випадку не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Після надання послуг щомісячно оформлюється акт виконаних робіт, який є документом, що підтверджує виконання робіт.

В силу п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем для виконання своїх зобов'язань за договором здійснювалися перевезення у період з серпня по жовтень, про що свідчать підписані обома сторонами акти реалізації робіт/послуг: № ТИ-0009731 від 31.08.2006 р., № ТИ-0011158 від 30.09.2006 р. та № ТИ-0012475 від 31.10.2006 р.

Судами встановлено, що відповідачем вартість отриманих послуг за серпень - вересень 2006 р. була оплачена у повному обсязі, а вартість наданих позивачем послуг за жовтень 2006 p. у розмірі 957,00 грн., була сплачена 03.12.2007 p., а перерахована банком лише 05.12.2007 p., тобто після звернення позивача з позовом до суду про стягнення заборгованості в примусовому порядку, що підтверджується платіжним дорученням № 247 від 03.12.2007 р.

Пунктом 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу передбачено, що Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення 957,00 грн. основного боргу у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляці за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення зобов’язання.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного перерахування плати за транспортні послуги на розрахунковий рахунок перевізника, Замовник сплачує пеню у розмірі 0,2 % від суми перевезення за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої договірні зобов'язання, проте відповідач, в порушення умов договору, не вчасно оплатив виконані позивачем роботи, тому суди дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 79,78грн. пені, 29,73грн. річних та 145,65грн. інфляційних.

За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій про порушення відповідачем умов договору в частині оплати, що є підставою для покладення на нього обов’язку по сплаті пені, річних та інфляційних є такими, що грунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Враховуючи ту обставину, що позивач обгрунтовує збитки, як вартість несплачених відповідачем послуг за листопад –грудень 2006р., суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що вказана вимога, за своєю правовою природою, не є збитками, тому правильно відмовили в її задоволенні.

Посилання скаржника на ту обставину, що судами попередніх інстанцій безпідставно відмовлено в позовній вимозі про стягнення 1 870,50грн. збитків, не заслуговують на увагу суду та грунтуються на неправильному тлумачення скаржником правової природи збитків.

Крім того, судами встановлено, що позивач у судовому засіданні, в поряду ст. 22 ГПК України, відмовився від позовних вимог в частині стягнення 159,11грн. пені, 220,57 грн. інфляційних та 52,96 грн. річних.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Отже, враховуючи ту обставину, що судами попередніх інстанцій встановлено, що відмова позивача від частини позову не порушує чиї-небудь законні права та охоронювані законом інтереси, а також те, що повноваження, якими наділений представник позивача дозволяють відмовитися від позову, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення 159,11грн. пені, 220,57 грн. інфляційних та 52,96 грн. річних.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Кримський ТИТАН" залишити без задоволення.

2. Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 04 червня 2008 року у справі № 2-15/17170-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя:           Н.Г. Дунаєвська

Судді: І.М. Волік

Т.П. Козир