СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16"
жовтня 2008 р.

Справа  № 31-28/113-07-2316

За
позовом: ТОВ «Еверласт»

До
відповідача: підприємець ОСОБА_2

Про
стягнення 30 142 грн. 85 коп.

Суддя
господарського суду

Одеської
області Лєсогоров В.М.

В
засіданні приймали участь представники:

від
позивача:ОСОБА_1

від
відповідача: ОСОБА_2,ОСОБА_3(26.06.2008 року, 24.07.2008 року, 21.08.2008 року,
18.09.2008 року була присутняОСОБА_4)

Суть
спору: остаточно позивач вимагає стягнення з відповідача 30 142 грн. 85 коп. з
яких: 10 496 грн. 38 коп. заборгованість по договору оренди транспортного
засобу з урахуванням пені, 3% річних, інфляційних; 3 000 грн. збитки у вигляді
додаткових витрат повґязаних з розшуком автомобіля; 12 118 грн. 47 коп. збитки
внаслідок пошкодження автомобіля; 4 528 грн. збитки внаслідок зникнення з
автомобіля 2-х акумуляторних батарей та запасного колеса.

З
відзивів на позов від 04.07.2007 року та від 16.10.2008 року убачається, що
відповідач позов не визнає з наступних підстав. Відповідач вказує, що позивач
не довів належними доказами своїх позовних вимог. Відповідач вказує, що на
автомобілі дійсно були відсутні акумулятори. Відповідач вказує, що позивач знав
де зберігається автомобіль, в звґязку із чим не мав достатніх правових підстав
для сплати 3 000 грн. за розшук автомобіля. Відповідач вказує, що за власні кошти
придбав для автомобіля акумулятори які є його власністю.

Представник
позивача позов підтримав.

Представники
відповідача позов не визнали.

Матеріалами
справи встановлено:

1.
Щодо стягнення 10 496 грн. 38 коп. заборгованість по договору оренди транспортного
засобу з урахуванням пені, 3% річних, інфляційних.

Відповідно
до свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 16.09.2005 року позивач є власником
автомобіля «Івеко»НОМЕР_1

30.08.2006
року сторони уклали договір за умовами якого позивач надає відповідачу у оренду
автомобіль «Івеко»НОМЕР_1 (надалі -автомобіль), а відповідач зобовґязується
сплачувати орендну плату щомісячно в сумі 3 720 грн. (250 грн. за оренду, 3 470
грн. плата за викуп автомобіля).

За
актом від 01.09.2006 року позивач передав відповідачу автомобіль який
знаходиться у належному технічному стані. Сторони претензій не мають.

03.10.2006
року та 31.10.2006 року відповідач сплатив позивачу по вказаному договору
загальну суму 6 000 грн.

Відповідно
до ст. 202 ЦК України - правочини можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 215 ЦК України -
недійсним є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 ЦК України -
недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з
його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із  сторін зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на виконання
цього правочину…

Відповідно
до ст. 220 ЦК України - у разі недодержання сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно
до ст. 236 ЦК України - нікчемний правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно
до ст. 798 ЦК України - предметом договору найму транспортного засобу можуть
бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні
засоби тощо.

Відповідно
до ст. 799 ЦК України - договір найму транспортного засобу укладається у
письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи
підлягає нотаріальному посвідченню.

З
викладеного убачається, що договір від 30.08.2006 року оренди (найму)
автомобіля (транспортного засобу) підлягає нотаріальному посвідченню оскільки
стороною договору є фізична особа (відповідач). Слід указати, що ст. 799 ЦК України не встановлює будь -яких
виключень з правила про нотаріальне посвідчення для фізичних осіб -
підприємців. Це означає, що договір найму транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню у всіх випадках незалежно від
наявності чи відсутності у фізичної особи статусу підприємця. Договір від 30.08.2006 року
нотаріально не посвідчений. Це означає, що в силу ст.ст. 215, 220 ЦК України
договір від 30.08.2006 року є нікчемним
(недійсним) і визнання його недійсним судом не вимагається. Недійсний договір від 30.08.2006 року не створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. Це означає, що у сторін за вказаним договором
не виникли будь -які цивільні права і обовґязки щодо виконання умов договору і щодо
відповідальності за порушення умов договору. За таких обставин у відповідача
немає перед позивачем за вказаним договором будь - якої заборгованості і немає
юридичних підстав для нарахування пені,
3% річних, інфляційних.

Щодо
наслідків недійсності вказаного договору слід звернути увагу на наступне. У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

В даному
випадку автомобіль знаходиться у позивача, що підтверджено розпискою від
25.01.2007 року.

Грошові
кошти в сумі 6 000 грн. які відповідач сплатив позивачу на виконання вказаного
недійсного договору, позивач відповідачу не повернув, що дає право відповідачу
по суду вимагати стягнення з позивача вказаної суми як наслідок недійсності
договору.

На
підставі викладеного в задоволенні позову про стягнення 10 496 грн. 38 коп.
заборгованість по договору оренди транспортного засобу з урахуванням пені, 3%
річних, інфляційних слід відмовити.

2.
Щодо стягнення 3 000 грн. збитків у вигляді додаткових витрат повґязаних з
розшуком автомобіля.

Договір від 30.08.2006 року є нікчемним (недійсним).

За
актом від 01.09.2006 року позивач передав відповідачу на виконання вказаного
договору автомобіль.

Відповідно
до договору від 01.05.2006 року ТОВ «Інтер -Авто»надало відповідачу місце для
стоянки автомобіля.

Листом
від 26.12.2006 року позивач вимагає від відповідача повернення автомобіля. Цей
лист отриманий відповідачем 30.12.2006 року, що підтверджено повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Відповідно
до договору від 02.01.2007 року позивач доручив ПП «Тіглус»розшукати автомобіль
за плату у розмірі 3 000 грн. Послуги щодо розшуку фіксуються актом.

Відповідно
до акту від 25.01.2007 року ПП «Тіглус»встановив місцезнаходження автомобіля
-територія підприємства «Інтер -Авто».

Відповідно
до квитанції від 25.01.2007 року позивач сплатив ПП «Тіглус»3 000 грн.

Відповідно
до листа від 25.01.2007 року позивач звернувся до міліції щодо розшуку
автомобіля. У відповіді органа міліції на цей лист позивач повідомлений про
відмову у порушенні кримінальної справи.

Відповідно
до розписки від 25.01.2007 року позивач отримав автомобіль з території ТОВ
«Інтер -Авто». Ця розписка судом не відхиляється в звґязку з її складанням та
підписанням за відсутності відповідача, оскільки розписка підписана власником
автомобіля (позивачем) та ТОВ «Інтер -Авто»яке на підставі договору з
відповідачем від 01.05.2006 року виконувало зобовґязання щодо зберігання
автомобіля на стоянці, в звґязку із чим має юридичне відношення до питань
повґязаних з автомобілем.

Відповідно
до ст. 19 ЦК України - особа має право на самозахист свого цивільного  права та права іншої особи від порушень і
протиправних посягань. Самозахистом є
застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не
суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати
змісту права, що порушене,  характеру
дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.    Способи самозахисту можуть обиратися самою
особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно
до ст. 545 ЦК України - прийнявши виконання зобов'язання, кредитор  повинен на вимогу боржника видати йому
розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно
до ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність  прямо не встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Відповідно
до ст. 216 ЦК України -у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього
правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або
третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Відповідно
до ст. 1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за

рахунок
іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття
або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до
вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином.

Відповідно
до ст. 224 ГК України - учасник господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської
діяльності,  повинен відшкодувати завдані
цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно
до ст. 225 ГК України - до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою,
яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість
втраченого,  пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні
санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково
витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою стороною. При визначенні розміру збитків, якщо
інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за
місцем виконання зобов'язання на   день
задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала
збитків, а  у разі якщо вимогу не
задоволено у добровільному порядку, на день подання до суду відповідного позову
про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може  задовольнити вимогу про відшкодування
збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

Як
вказано вище договір від
30.08.2006 року є нікчемним
(недійсним). На виконання цього договору позивач
передав відповідачу
автомобіль 01.09.2006
року, що підтверджено актом. Внаслідок
недійсності договору зокрема у відповідача виникло зобовґязання повернути автомобіль позивачу, що відповідач в
порушення ст.ст. 216, 1212 ЦК України не зробив. Внаслідок незаконного
неповернення відповідачем позивачу автомобіля, у позивача виникло право на
прийняття заходів самозахисту свого порушеного цивільного права на повернення
автомобіля, зокрема шляхом укладення договору (ст. 19 ЦК України). На
реалізацію свого права на самозахист позивач 02.01.2007 року уклав з ПП «Тіглус»договір на розшук
автомобіля за плату у розмірі 3 000 грн. Цей договір є правомірним (ст. 204 ЦК України). На виконання цього
договору ПП
«Тіглус»розшукало автомобіль, що підтверджено актом від 25.01.2007 року. За
розшук автомобіля позивач сплатив ПП «Тіглус»3 000 грн., що підтверджено
квитанцією від 25.01.2007 року яка є формою розписки щодо правомірного
одержання грошових коштів (ст.
545 ЦК України). 25.01.2007
року позивач отримав автомобіль з території ТОВ «Інтер -Авто», що підтверджено
розпискою.

Оскільки
відповідач неправомірно не повернув автомобіль позивачу, позивач в звґязку із
цим змушений був здійснити правомірні витрати на розшук автомбіля в сумі 3 000
грн., яка відповідно до ст. 216
ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України є збитками у вигляді додаткових витрат.

На підставі викладеного позов про
стягнення 3 000 грн. збитків у вигляді додаткових витрат повґязаних з розшуком
автомобіля підлягає задоволенню.

3. Щодо
стягнення 12 118 грн. 47
коп. збитків внаслідок пошкодження автомобіля.

Відповідно
до ст. 216 ЦК України -якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій
стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають
відшкодуванню винною стороною.

Відповідно
до ст. 623 ЦК України -
розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Договір від 30.08.2006 року є нікчемним (недійсним).

25.01.2007
року позивач отримав автомобіль з території ТОВ «Інтер -Авто», що підтверджено
розпискою.

Відповідно
до акту від 25.01.2007 року представники позивача без участі відповідача (в
акті не вказано, що він запрошувався) провели огляд автомобіля та встановили,
що автомобіль має чисельні технічні несправності. Ціни щодо цих несправностей
не вказані.

Суд
відхиляє цей акт оскільки він відповідачем не підписаний, складений
зацікавленими особами з боку позивача та не підтверджений будь -якими
обґєктивними доказами.

Будь
-яких інших доказів на підтвердження факту пошкодження автомобіля відповідачем
позивач не надав.

Отже
позивач не доказав факту спричинення йому відповідачем збитків через
пошкодження автомобіля.

Оскільки
позивач не доказав факту спричинення йому відповідачем збитків через
пошкодження автомобіля, це означає, що такі збитки відсутні.

Суд
відхиляє надані позивачем на підтвердження розміру збитків від пошкодження
автомобіля договори на закупівлю позивачем автозапчастин, накладні щодо
отримання позивачем автозапчастин, акти про встановлення запасних частин на автомобіль,
платіжні доручення про оплату за автозапчастини, оскільки позивач не доказав
факту спричинення йому відповідачем збитків через пошкодження автомобіля (факту
пошкодження автомобіля відповідачем), а за відсутності збитків відсутній і їх
розмір. Крім того в самостійному значені ці документи не засвідчують факту
пошкодження відповідачем автомобіля і закупівлю запасних частин на автомобіль в
звґязку із цим.

Суд
не вирішував питання щодо призначення експертизи з приводу пошкодження
автомобіля, окільки представник позивача пояснив, що автомобіль був
відремонтований і пошкоджені запасні частини відсутні, що свідчить про
відсутність обґєкту для експертного дослідження.

На
підставі викладеного в задоволенні позову про стягнення 12 118 грн. 47 коп.
збитків внаслідок пошкодження автомобіля слід відмовити.

4.
Щодо стягнення 4 528 грн. збитків внаслідок зникнення з автомобіля 2-х
акумуляторних батарей та запасного колеса.

Договір від 30.08.2006 року є нікчемним (недійсним).

За
актом від 01.09.2006 року позивач передав відповідачу автомобіль який
знаходиться у належному технічному стані. Сторони претензій не мають.

Відповідно
до розписки від 25.01.2007 року позивач отримав автомобіль з території ТОВ
«Інтер -Авто». В розписці зазначено, що на автомобілі відсутні акумулятори
(кількість не вказана). Ця розписка судом не відхиляється в звґязку з її
складанням та підписанням за відсутності відповідача, оскільки розписка
підписана власником автомобіля (позивачем) та ТОВ «Інтер -Авто»яке на підставі
договору з відповідачем від 01.05.2006 року виконувало зобовґязання щодо
зберігання автомобіля на стоянці, в звґязку із чим має юридичне відношення до
питань повґязаних з автомобілем.

Позивач
вказує, що на автомобілі були відсутні 2 акумуляторні батареї. Відповідач з цим
погодився вказавши, що дійсно на автомобілі були відсутні акумулятори.

Відповідно
до накладної від 10.02.2007 року позивач отримав від ТОВ «Аккумсервіс ЛТД»2
акумулятора на суму 1 734 грн. Ці акумулятори отримані для автомобіля, доказів
іншого немає.

Платіжним
дорученням від 09.02.2007 року позивач сплатив ТОВ «Аккумсервіс ЛТД»за 2
акумулятора суму 1 734 грн., доказів іншого немає.

Відповідно
до накладної від 12.02.2007 року позивач отримав від ПП «Техкомплектація» шину
в зборі з диском на суму 2 794 грн.

Платіжним
дорученням від 09.02.2007 року позивач сплатив ПП «Техкомплектація» 2 794 грн.
за шину в зборі з диском.

Відповідно
до ст. 216 ЦК України -якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій
стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають
відшкодуванню винною стороною.

Відповідно
до ст. 623 ЦК України -
розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно
до ст. 224 ГК України - учасник господарських відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської
діяльності,  повинен відшкодувати завдані
цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно
до ст. 225 ГК України - до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою,
яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість
втраченого,  пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні
санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково
витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою стороною. При визначенні розміру збитків, якщо
інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за
місцем виконання зобов'язання на   день
задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала
збитків, а  у разі якщо вимогу не
задоволено у добровільному порядку, на день подання до суду відповідного позову
про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може  задовольнити вимогу про відшкодування
збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

Як
вказано вище договір від 30.08.2006 року є нікчемним (недійсним). На виконання цього договору позивач
передав відповідачу автомобіль за
актом від 01.09.2006 року у належному технічному стані. Про відсутність на
автомобілі зокрема 2 акумуляторів та запасного колеса у акті не вказано.
25.01.2007 року позивач отримав автомобіль з території ТОВ «Інтер -Авто», що
підтверджено розпискою, у якій зазначено, що на автомобілі відсутні акумулятори
(кількість не вказана). Позивач вказує, що на автомобілі були відсутні 2
акумуляторні батареї. Відповідач з цим погодився вказавши, що дійсно на
автомобілі були відсутні акумулятори. Це означає, що у період знаходження
автомобіля у відповідача, з автомобіля зникли 2 акумулятори, що свідчить про
спричинення відповідачем позивачу збитків у вигляді вартості втрачених 2-х акумуляторів. Ціна
цих акумуляторів складає 1 734 грн., доказів іншого немає.

Таким чином
з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 734 грн. збитків
спричинених втратою відповідачем 2-х акумуляторів. З приводу ціни 2-х
акумуляторів слід указати, що законодавство не передбачає визначення розміру
збитків обовґязково експертним чи іншим спеціальним
шляхом. За таких обставин та з урахуванням положень ст. 225 ГК України, розмір
збитків щодо 2-х акумуляторів правомірно визначений позивачем за закупівельною
ціною вказаних акумуляторів.

В частині
стягнення 2 794 грн. ціни шини в зборі з диском позов задоволенню не підлягає
оскільки у справі відсутні обґєктивні докази того, що на автомобілі на
дату його отримання позивачем було відсутнє запасне колесо.

Загальна
сума до стягнення складає 4
734 грн.

Суд
дослідив і відхиляє всі інші матеріали які є у справі, оскільки вони не мають
юридичного значення для вирішення спору.

Суд
відхиляє правову позицію позивача щодо розірвання договору від 30.08.2006 року,
в звґязку з її помилковістю, оскільки цей договір є недійсним.

Суд
відхиляє правові позиції відповідача з наступних підстав.

Твердження
відповідача про те, що позивач знав де зберігається автомобіль доказами не
підтверджено. Твердження відповідача про те, що він за власні кошти придбав для
автомобіля акумулятори які є його власністю не має юридичного значення для
розгляду справи, оскільки позивач вимагає відшкодування збитків щодо своїх
зниклих з автомобіля акумуляторів.

Судові
витрати у справі по держмиту та за ІТЗ судового процесу покладаються на сторони
пропорційно задоволеної вимоги.

Відповідно
до ст. 84 ГПК України - в резолютивній частині рішення вказується про   розподіл господарських витрат між сторонами.

Отже,
господарський суд має в резолютивній частині рішення вирішити питання про
стягнення з відповідача на користь позивача частини фактично понесених
позивачем судових витрат у справі і вирішити питання про покладення на позивача
частини фактично понесених ним судових витрат у справі в зв`язку з частковою
відмовою в задоволенні позову.

Керуючись
ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з підприємець ОСОБА_2 код НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) на користь ТОВ «Еверласт»код
32224487 (м. Одеса, вул. Локомотивна, 24 «В») -4 734 грн., 62 грн. 44 коп. по
держмиту, 18 грн. 53 коп. за ІТЗ судового процесу.

В
іншої частині в задоволенні позову -відмовити.

Покласти
на ТОВ «Еверласт»судові витрати у справі по держмиту в сумі 335 грн. 14 коп. та
за ІТЗ судового процесу в сумі 99 грн. 47 коп.

Датою
складання рішення відповідно ст. 84 ГПК України визначити 17.10.2008
року.

Рішення
набуває законної сили з 28.10.2008 р.

Суддя
Лєсогоров В. М.