ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.10.08                                                                                           Справа№ 15/336

Господарський суд Львівської області у складі:

судді Костів Т.С.

при секретарі Качур Ю.

за участю представників сторін:

Позивача –ХХХХХХХХ - представник

Відповідача –ХХХХХХХХ. - директор

Третьої особи - не з'явився

розглянув матеріали позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю “Грейнпласт”, с.Шкло, Львівська область до приватного підприємства “Факел”, м.Новояворівськ, Львівська область, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Шклівської селищної ради, смт.Шкло, Львівська область про припинення дій, які порушують право та встановлення сервітуту.

Суть спору: Позовну заяву подано товариством з обмеженою відповідальністю “Грейнпласт”, с. Шкло, Львівська область, до приватного підприємства “Факел”, м. Новояворівськ, Львівська область, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Шклівської селищної ради, смт.Шкло, Львівська область про припинення дій, які порушують право перекриття в’їзду та в’їзної дороги на територію ТзОВ “Грейнпласт”, зобов’язання приватного підприємства “Факел” відкрити в’їзд та розблокувати в’їзну дорогу на територію ТзОВ “Грейнпласт”, та встановлення сервітуту –права проїзду, в’їзду та користування в’їзною дорогою на орендовану ТзОВ “Грейнпласт” земельну ділянку до належних ТзОВ “Грейнпласт” будівель через належні відповідачу в’їзні ворота та в’їзною дорогою.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 15.10.2007 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд на 25.10.2007 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 25.10.2007 р., 06.11.2007 р.. Ухвалою суду від 12.12.2007 р. зупинено провадження у справі у зв’язку із призначенням судової інженерно-технічної експертизи. Провадження у справі поновлено ухвалою господарського суду Львівської області від 24.07.2007 р. та призначено розгляд справи на 14.08.2008 р.. Ухвалою суду від 14.08.2008 року розгляд справи відкладено на 02.10.2008 року.

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що позивач придбав об’єкти нерухомого майна в смт. Шкло по вул. Сагайдачного, 31, у ВАТ “Яворівські автобаза №5” на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2001 р.. зазначеним договором передбачався обов’язок продавця дозволити покупцю користуватись дорогами, під’їзними дорогами загального користування і спільним з продавцем в’їздом. Однак, відповідач повідомив позивача листом №27 від 22.08.2007 р. про закриття проїзду у зв’язку із проведенням ремонтно-будівельних робіт та фактично перекрив в’їзд. Просить позов задовольнити. 02.10.2008 року представник позивача подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить змінити підставу та предмет позову, а саме: про спонукання Шклівської селищної ради до встановлення земельного сервітуту. Розглянувши дану заяву, суд, вважає за необхідне відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Ствердив, зокрема, що відповідач є власником КПП, через який проводиться в’їзд, і який ремонтується на підставі належно отриманого дозволу. Посилається на відсутність у позивача права сервітуту, оскільки такий не був встановлений власником земельної ділянки. Ствердив про наявність у позивача можливості іншого доступу до свого майна, окрім як через належний відповідачу КПП. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд встановив наступне.

02.11.2001 р. між ТзОВ “Автомобіліст” (продавець) та Спільним українсько-польським товариством з обмеженою відповідальністю “Грейнпласт” (покупець) був укладений договір купівлі-продажу, за яким продавець продав, а покупець придбав цегляні будівлі Е-1 площею 67,7 кв.м., Є-1 площею 426,6 кв.м., які знаходяться в смт. Шкло, вул. Сагайдачного, 31.

02.11.2001 р. між ВАТ “Яворівські автобаза №5” (продавець) та Спільним українсько-польським товариством з обмеженою відповідальністю “Грейнпласт” (покупець) був укладений договір купівлі-продажу будівель, за яким продавець продав, а покупець придбав цегляні будинки за тією ж адресою літ. В-1 площею 1417 кв.м. та літ. Д-1 площею 141,6 кв.м.. На підставі вказаного договору було видано реєстраційне посвідчення Львівського ОДКБТІ та ЕО від 12.12.2001 р.

У відповідності до п. 2 вказаного договору, відкрите акціонерне товариство “Яворівські автобаза №5” зобов’язується дозволити покупцеві користування дорогами, під’їзними дорогами загального користування і спільним з продавцем в’їздом. З цієї підстави позивач вважає встановленим для себе відповідний сервітут.

Однак, у відповідності до ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Відповідно до ч. 2 ст. 100 ЗК України, земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Водночас, документи, передбачені у ст. ст. 125, 126 ЗК України, на підтвердження наявності у ВАТ “Яворівські автобаза №2” права на відповідну земельну ділянку, суду не надані, як і докази наявності у позивача на відповідну дату права користування суміжною земельною ділянкою. Договір оренди земельної ділянки між Яворівською районною державною адміністрацією та позивачем був укладений 27.12.2006 р. та зареєстрований лише 30.01.2007 р.. Враховуючи наведене, твердження позивача про наявність у нього земельного сервітуту з 2001 р. не знаходить підтвердження у матеріалах справи, а п. 2 договору купівлі-продажу будівель, укладений між ВАТ “Яворівські автобаза №5” та Спільним українсько-польським товариством з обмеженою відповідальністю “Грейнпласт” встановлює не сервітут, а договірне зобов’язання ВАТ “Яворівські автобаза №5” перед своїм контрагентом. У той же час, будь-які докази наявності у відповідача –приватного підприємства “Факел” аналогічного зобов’язання перед позивачем, суду не надані. У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2000 р. між ВАТ “Яворівська автобаза №5” (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений договір №04 купівлі-продажу нерухомого майна, за яким приватне підприємство “Факел” придбало у власність приміщення з прилеглою територією земельної ділянки площею 0,5 га, а саме 2-й поверх адміністративного корпусу площею 466,7 кв.м.; КПП площею 377,2 кв.м., що знаходяться за адресою смт. Шкло, вул. Сагайдачного, 31. Право власності перейшло до відповідача у дату укладення зазначеного договору. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будівлю КПП літ. І-2 видане 06.08.2007 р., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданий 06.08.2007 р..

Рішенням виконавчого комітету Шклівської селищної ради №209 від 05.10.2007 р. “Про надання дозволу на реконструкцію будівлі КПП ПП. “Факел” в смт. Шкло по вул. Сагайдачного, 31”, відповідачу був наданий дозвіл провести реконструкцію КПП, про що завчасно листом №27 від 22.08.2007 р. відповідач повідомив позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна (або особа, яка має речове право на чуже майно відповідно до ст. 396 ЦК України) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Однак, як випливає з матеріалів справи та підтверджується, зокрема, актом обстеження земельної ділянки товариства з обмеженою відповідальністю “Грейнпласт” від 19.10.2007 р., затверджений селищним головою смт. Шкло, перекриттям свого контрольно –перепускного пункту відповідач не унеможливив доступ позивача до свого майна, оскільки, земельна ділянка по вул. Сагайдачного, 31 у смт. Шкло, яка використовувалась до відчуження майна відкритим акціонерним товариством “Яворівська автобаза №5” мала два заїзди, один з яких був перекритий саме позивачем. Належних доказів отримання позивачем відповідного дозволу та необхідних погоджень відповідних органів на перекриття другого заїзду, суду не надано. Однак, зазначене не перешкоджає позивачеві поновити перекритий ним заїзд для його подальшого використання.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При цьому, при здійсненні своїх прав особа зобов’язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в іншій формі. Згідно із ч. 3 ст. 16 ЦК України, суд вправі відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч. ч. 2-5 ст. 13 ЦК України.

Позивач також просить встановити сервітут - право проїзду, в’їзду та користування в’їзною дорогою на орендовану ТзОВ “Грейнпласт” земельну ділянку до належних ТзОВ “Грейнпласт” будівель через належні відповідачу в’їзні ворота та в’їзною дорогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, однак лише тих, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 4 ст. 98 ЗК України, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Як вбачається з висновку №1268 від 15.07.2008 р. судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Грейнпласт” до приватного підприємства “Факел”, при умові проведення ремонту контрольно-перепускного пункту ПП. “Факел” підтверджується можливість безперешкодного під’їзду до будівель і споруд ТзОВ “Грейнпласт” через контрольно-перепускний пункт ПП. “Факел”, а окрім того, підтверджується технічна можливість влаштування іншого заїзду на орендовану ТзОВ “Грейнпласт” земельну ділянку шляхом відновлення раніше існуючого заїзду із дороги Старичі –Санаторій Шкло.

Оцінивши матеріали справи в їх сукупності, приймаючи до уваги, зокрема, акт обстеження земельної ділянки товариства з обмеженою відповідальністю “Грейнпласт” від 19.10.2007 р., затверджений селищним головою смт. Шкло суд приходить до висновку, що права та інтерес позивача можуть бути забезпечені в інший спосіб, ніж встановлення земельного сервітуту, а саме у запропонований експертом спосіб.

Належних доказів зворотнього суду не надано. У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити. Керуючись ст.ст. 33, 41, 42 43, 49, 60 75, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                           Костів Т.С.