ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2008 р.

№ 14/36/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємства Фірма "Игдем"

на додаткову постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 р.

у справі

№ 14/36/07

господарського суду

Миколаївської області

за позовом

Прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі 1) Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва та

2) Управління пенсійного фонду у Ленінському районі м. Миколаєва

та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентр Миколаїв"

до

1) Відкритого акціонерного товариства по виробництву продовольчих товарів "Нектар",

2) Приватного підприємства Фірма "Игдем"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк"

про

визнання договору купівлі-продажу недійсним

в судовому засіданні взяли участь представники:

прокуратури:

— не з'явились;

позивача-1:

Мезінов О.Г., дов. № 28/9/10-007 від 08.01.2008 р.;

Кравець В.О., дов. № 26/9/10-007 від 08.01.2008 р.;

позивача-2:

— не з'явились;

відповідача-1:

Рижий В.Ф., дов. № б/н від 19.05.2008 р.;

відповідача-2:

Калаянов С.Ю., дов. № б/н від 07.07.2007 р.;

Зотіков С.Є., дов. № б/н від 07.07.2007 р.;

третьої особи-1:

Рижий В.Ф., дов. № 5 від 20.05.2008 р.;

третьої особи-2:

— не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У січні 2007 р. перший заступник Прокурора Миколаївської області звернувся в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва (далі –Інспекція) та Управління пенсійного фонду у Ленінському районі м. Миколаєва (далі –Управління) до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, у якій просив визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежитлових будівель за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42, від 06.12.2006 р. (далі –Договір від 06.12.2006 р.), укладений між ліквідатором Відкритого акціонерного товариства по виробництву продовольчих товарів "Нектар" (далі –Товариство) та Приватним підприємством Фірма "Игдем" (далі –Підприємство), зобов'язати Підприємство повернути Товариству нежитлові будівлі за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42, та зобов'язати Товариство повернути Підприємству 2 750 000,00 грн.

У лютому 2007 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоцентр Миколаїв" (далі –Автоцентр) звернувся до господарського суду м. Миколаєва з позовною заявою, у якій просило допустити його до участі у справі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та визнати недійсним Договір від 06.12.2006 р.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.04.2007 р. у задоволенні позовних вимог першого заступника Прокурора Миколаївської області та Автоцентра відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2007 р. рішення господарського суду Миколаївської області від 05.04.2007 р. скасовано, а позовні вимоги Автоцентра задоволено: Договір від 06.12.2006 р. визнано недійсним з моменту укладення, повернуто Товариству нежитлові будівлі за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42, та стягнуто з Товариства на користь Підприємства 2 750 000,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.10.2007 р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2007 р. залишено без змін та викладено абзац третій її резолютивної частини у такій редакції: "Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентр Миколаїв" та першого заступника Прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва та Управління пенсійного фонду у Ленінському районі м. Миколаєва задовольнити".

У серпні 2007 р. та у листопаді 2007 р. Автоцентр звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з заявами, у яких просив прийняти додаткове рішення щодо розподілу понесених ним витрат зі сплати державного мита за звернення з позовною заявою та апеляційною скаргою.

Викладені у заявах вимоги Автоцентр обґрунтовував тим, що Одеський апеляційний господарський суд, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог (постанову від 24.07.2007 р.), не вирішив питання про розподіл понесених ним витрат зі сплати державного мита, що згідно зі ст. 88 Господарського процесуального кодексу України є підставою для прийняття відповідного додаткового рішення.

Додатковою постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 р. (колегія суддів: Картере В.І., Жеков В.І., Пироговський В.Т.) заяву Автоцентра про прийняття додаткового рішення щодо розподілу судових витрат задоволено та на користь Автоцентра стягнуто судові витрати: з Товариства –19 184,00 грн., з Підприємства –19 184,00 грн. Постанова мотивована посиланням на ст. ст. 44, 49 та 88 Господарського процесуального кодексу України.

Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить додаткову постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 р. змінити та стягнути з нього судові витрати у розмірі 122,75 грн., з Товариства –у розмірі 122,75 грн. Викладені у касаційній скарзі вимоги Підприємство обґрунтовує тим, що Автоцентр, звертаючись з позовною заявою та апеляційною скаргою, сплатив державне мито у більшому розмірі, ніж це передбачено Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито", що не було враховано апеляційним господарським судом при прийнятті оскаржуваної додаткової постанови.

Інші особи, яки приймають участь у справі, не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзивів на касаційну скаргу Підприємства до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судового акту, який оскаржується.

У судовому засіданні 21.05.2008 р. оголошувалась перерва до 28.05.2008 р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом другої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті додаткової постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Підприємства не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 45 та частини першої ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позовні заяви, заяви про вжиття запобіжних заходів і заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду оплачуються державним митом, крім випадків, встановлених законодавством. Державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" встановлено, що ставки державного мита із заяв, що подаються до господарських судів встановлюються:

– із заяв майнового характеру –у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

– із позовних заяв немайнового характеру – 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

– із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови –50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним господарським судом, Автоцентр, звертаючись з позовною заявою до господарського суду Миколаївської області, сплатив державне мито у розмірі 25 500,00 грн. (платіжне доручення № 28 від 15.02.2007 р.), а звертаючись з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду –у розмірі 12 750,00 грн. (платіжне доручення № 44 від 13.04.2007 р.).

Згідно з частиною першою ст. 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито покладається:

– у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, –на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

– у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, –на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначалось вище, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2007 р. рішення господарського суду Миколаївської області від 05.04.2007 р. скасовано, а позовні вимоги Автоцентра задоволено.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що державне мито, сплачене Автоцентром за подання позовної заяви до господарського суду Миколаївської області та за подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду було повернуто Автоцентру у порядку та на підставах, передбачених ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито".

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком господарського суду апеляційної інстанції про те, що сплачене Автоцентром державне мито за подання позовної заяви у розмірі 25 500,00 грн. та апеляційної скарги у розмірі 12 750,00 грн. підлягає стягненню з відповідачів –Підприємства та Товариства у рівному розмірі, а саме –по 19 125,00 грн. з кожного.

Крім того, Автоцентр при зверненні з позовною заявою до господарського суду Миколаївської області сплатив 118,00 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (платіжне доручення № 27 від 15.02.2007 р.).

Частина п'ята ст. 49 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

– при задоволенні позову –на відповідача;

– при відмові в позові –на позивача;

– при частковому задоволенні позову –на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, господарський суд апеляційної інстанції обґрунтовано стягнув з Підприємства та Товариства на користь Автоцентра по 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що додаткова постанова Одеського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 р. відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Підприємства не спростовують висновків господарського суду другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства Фірма "Игдем" залишити без задоволення, а додаткову постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 р. у справі № 14/36/07 господарського суду Одеської області –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало