ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2008 р. Справа № 3/116-08

Господарський суд Київської області у колегіальному складі:

головуючий суддя –Лопатін А. В., судді –Євграфова Є. П., Наріжний С. Ю., розглянувши справу

За позовом Заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі:

1) Управління з контролю за використанням та охороною земель у м. Києві та Київській області, м. Київ;

2) Хотівської сільської ради, с. Хотів, Києво-Святошинський р-н., Київська обл.;

3) Ходосівської сільської ради с. Ходосівка, Києво-Святошинський р-н., Київська обл.;

4) Лісниківської сільської ради с. Лісники, Києво-Святошинський р-н., Київська обл.;

5) Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, м. Київ;

до

1) сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат „Хотівський”, Київська обл., Києво-Святошинський р-н;

2) Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі, Київська обл., Києво-Святошинський р-н;

3) Києво-Святошинського районного відділу Державного земельного кадастру Київської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті земельних ресурсів України», м. Київ;

про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №№ 235971 –235997 від 04.06.08 р. та відновлення становища, яке існувало до порушення

За участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом Київської області 07.07.2008 року порушено провадження по справі № 3/116-08 за позовом Лісниківської сільської ради до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат «Хотівський»; Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі, Київської області про скасування Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №№ 235993, 235992, 235983, 235991, а також Державних актів про право власності на земельні ділянки, з кадастровими номерами :01:008:1138, :01:008:1137, :01:008:0299, :01:008:0300; повернення земельних ділянок у розпорядження територіальної громади села Лісники (відновлення становища, яке існувало до порушення права); усунення перешкоди в оформлені територіальною громадою села Лісники права комунальної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:008:0388; :01:008:1136, :01:008:1135, :01:008:1134, :01:008:1138, :01:008:1137, :01:008:0299, :01:008:0300, зокрема –скасувати в Державному земельному кадастрі та Державних реєстрах відомості про оформлення права приватної власності на зазначені земельні ділянки. Розгляд справи призначено на 05.08.2008 року о 11-15.

21.07.2008 р. господарським судом Київської області порушено провадження по справі № 3/147-08 за позовом Заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Управління з контролю за використанням та охороною земель у м. Києві та Київській області (далі –Позивач 1); Хотівської сільської ради (далі –Позивач 2); Ходосівської сільської ради (далі –Позивач 3); Лісниківської сільської ради (далі –Позивач 4); Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (далі – Позивач 5) до Cільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат «Хотівський»(далі –Відповідач 1); Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі (далі –Відповідач 2); Києво-Святошинського районного відділу Державного земельного кадастру Київської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті земельних ресурсів України»(далі –Відповідач 3) про визнання недійсним Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №№ 235971 –235997 від 04.06.08 р. Розгляд справи призначено на 05.08.2008 р. о 11-35.

В ході судових засідань 05.08.2008 р., судом встановлено, що позовні вимоги зв’язані між собою підставою виникнення та поданими доказами. Разом з тим, представник Лісниківської сільської ради заявив клопотання про об’єднання справ № 3/116-08 та 3/147-08 в одну справу.

Інші представники сторін проти об’єднання вказаних судових справ в одну не заперечували.

Суддя має право об’єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні (частина друга ст. 58 ГПК України).

З огляду на викладене, господарський суд Київської області ухвалив об’єднати справи №3/116-08 та №3/147-08 в одну справу та присвоїти їй номер № 3/116-147-08.

Господарський суд Київської області, за клопотанням відповідача 3 та відповідно до вимог статті 24 ГПК України, допустив заміну первісного відповідача 3 - Києво-Святошинського районного відділу Державного земельного кадастру Київської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті земельних ресурсів України»належним відповідачем 3 - Державним земельним кадастром Київської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті земельних ресурсів України».

Також Господарський суд Київської області врахував клопотання позивача про виправлення помилки в тексті позовної заяви, вказав правильну назву відповідача 1 –замість СТОВ «Хотівський»- СТОВ Агрокомбінат «Хотівський».

Заступник прокурора в обгрунтування своїх позовних вимог, зазначає:

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень (стаття 116 Земельного кодексу України).

Державні акти на право власності на земельні ділянки від 04.06.2008 р. ЯЖ № 235994, ЯЖ № 235993, ЯЖ № 235992, ЯЖ № 235983, ЯЖ № 235991, ЯЖ № 235996, ЯЖ № 235995, ЯЖ № 235980, ЯЖ № 235986, ЯЖ № 235985, ЯЖ № 235982, ЯЖ № 235981, ЯЖ № 235984, ЯЖ № 235988, ЯЖ № 235990, ЯЖ № 235972, ЯЖ № 235973, ЯЖ № 235974, ЯЖ № 235975, ЯЖ № 235976, ЯЖ № 235989, ЯЖ № 235979, ЯЖ № 235997, ЯЖ № 235987, ЯЖ № 235977, ЯЖ № 235978, ЯЖ № 235971 складені Відповідачем 2, видані Відповідачеві 1 та зареєстровані Відповідачем 3.

Згідно з п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.99 р. № 43, технічна документація зі складання Державного акта на право власності на земельну ділянку повинна включати виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договору відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно –правові угоди), рішення суду.

Також, відповідно до ст. 131 Земельного кодексу України, юридичні особи України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

На думку заступника прокурора, Відповідач 1 вказані земельні ділянки на підставі цивільно-правових угод не набував, відповідного рішення Ради, державного органу або суду не було.

Відповідно до наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 р. № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», при здійсненні державного реєстру земель, реєстратор здійснює процедуру перевірки та приймання обмінного файла, у тому числі порівняння з технічною документацією. У разі негативного висновку щодо результатів перевірки та приймання обмінного файла виконавцю робіт для доопрацювання надається список конкретних вимог та зауважень у вигляді протоколу перевірки, відповідно до якого необхідно внести зміни і доповнення.

Незважаючи на невідповідність вимогам земельного законодавства щодо складання документа, що посвідчує право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення відповідача 1 (на території позивача 2, позивача 3, позивача 4, позивача 5), зазначені Державні акти зареєстровані відповідачем 3 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Одночасно, в межах Хотівської сільської ради, відповідачу 1 відповідачем 2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 13,9712 га (яка входить в земельну ділянку загальною площею 77,747 га), за рахунок земель пам’ятки археології –Городище, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1761, занесено до Державного реєстру нерухомих пам’яток України.

Що стосуєтсья рішення зборів уповноважених членів КСП Агрокомбінат «Хотівський»від 03.03.2000 року, згідно якого вирішено реорганізувати КСП Агрокомбінат «Хотівський»у ТОВ Агрокомбінат «Хотівський», який буде правонаступником КСП Агрокомбінат «Хотівський», то на думку заступника прокурора вказане рішення не є підставою набуття права власності на спірні земельні ділянки відповідачем 1, з огляду на таке:

Відповідно до ст. 37 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) при реорганізації юридичної особи майно переходить до нововиниклої юридичної особи в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачено законом або постановою про реорганізацію.

Заступник прокурора вказує, що в ході перевірки встановлено: при реорганізації КСП Агрокомбінат «Хотівський»в СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», передаточний баланс не був складений, а тому майно (в тому числі земельні ділянки) до СТОВ Агрокомбінат «Хотівський»не переходило.

Крім того, як зазначено в позовній заяві, в порушення ст. 20 Земельного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб»від 11.04.2002 р. № 502, без розроблення відповідного проекту землеустрою (а тому –незаконно) змінено цільове призначення земельних ділянок, на які видано державні акти на право власності на земельні ділянки загальною площею 77,747 га (з товарного сільськогосподарського виробництва на цільові призначення - для захисних насаджень, розміщення виробничої інфраструктури, випасання худоби, іншого сільськогосподарського використання, сінокосіння).

Крім того, згідно з поясненнями по справі, поданими Києво-Святошинською Райдержадміністрацією, в порушення Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, спірні Державні акти не містять підпису органу, який прийняв рішення про передачу (надання) земельної ділянки у власність (постійне користування).

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та аналізуючи фактичні обставини щодо видачі спірних державних актів на право власності на земельну ділянку та їх державну реєстрацію, прокуратура Київської області прийшла до висновку, що відповідач 2 та відповідач 3 при здійсненні своїх функцій, порушили вимоги чинного законодавства, а тому видані у незаконний, на думку прокуратури, спосіб Державні акти на право власності на землю підлягають визнанню недійсними.

Таких самих позицій дотримаються і інші повноважні представникі позивачів, позовні вимоги, зазначені в позовних заявах, поданих заступником прокурора Київської області та Лісниківською сілською радою, підтримують в повному обсязі.

Відповідач 1 вказаний позов не визнає, вважає його безпідставним, виходячи з наступного:

Земельні ділянки, загальною площею 77,747 га, на які були видані Державні акти, не перебували у складі земель сільських рад та в складі земель запасу Києво-Святошинського району, а перебували у колективній власності КСП Агрокомбінат «Хотівський», відповідно до акту про право колективної власності на земельну ділянку від 1999 року, виданому за рішенням сільських рад, які на той час (відповідно до Земельного кодексу України 1990 року) мали повноваження щодо розпорядження землями в межах цих рад. Відповідач 1 є правонаступником КСП «Агрокомбінат «Хотівський»при реорганізації шляхом перетворення та положенням п.1.1.Статуту відповідача1. Саме рішення членів КСП про реорганізацію, оформлене Протоколом зборів КСП «Хотівський»№2 від 03.03.2000 р., є підставою набуття права власності на землю СТОВ АК «Хотівський». Рішення зборів (відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України) є правочином, на підставі якого права на земельні ділянки перейшли від однієї особи (КСП) до іншої (СТОВ Агрокомбінату «Хотівський»). Саме це рішення зборів зазначене у Державному акті, що отримало підприємство, як підстава набуття права власності.

Видача Державних актів регламентується «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», що була затверджена у 1999 році.

Пунктом 1.13 цієї Інструкції зазначено про можливість саме переоформлення Державних актів. У разі реорганізації підприємства, виникає необхідність такого переоформлення.

Разом з тим, п. 2.9 вищевказаної Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних актів встановлює, що у Державних актах виправлення не допускаються.

Таким чином, на думку представника відповідача 1, відповідні зміни можуть знайти своє відображення тільки в нових Державних актах, переоформлених правонаступнику.

Крім того, в зазначеній Інструкції про видачу актів згадуються тільки 4 підстави виникнення права власності: рішення органу державної влади (Кабінету Міністрів України, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій), рішення ради (обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим), рішення суду та договір, проте не згадані такі підстави набуття права власності як свідоцтво на спадщину, внесення в статутний капітал земельної ділянки засновником й інші підстави, передбачені ст.82 Земельного кодексу України. Разом з тим, на думку представника відповідача 1, видача спірних актів –це особливий, нестандартний випадок, а тому вважає дії всіх відповідачів законними.

Відповідач 1 вважає, що для видачі оспорюваних Державних актів не потрібно було підписів позивача 2, позивача 3, позивача 4, позивача 5, а достатньо тільки підпису відповідача 2, тому що Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, передбачає підписання Державного акту одноосібно Начальником відділу земельних ресурсів (відповідача 2), а рішення про реорганізацію КСП Агрокомбінат «Хотівський»вважає правочином. При цьому вказує, що вказана Інструкція використовує як одну із підстав видачі Державного акту термін –«договір». Цивільний кодекс УРСР 1963 року та земельний кодекс України 2001 року використовує термін –«угода». Цивільний кодекс України 2003 року використовує термін – «правочин». Термін «договір», що зазначений в Інструкції (прийнятій в 1999 році, коли терміну правочину ще не було) охоплює всі правочини передбачені чинним законодавством, внаслідок яких виникло або перейшло право власності на землю; вважає, що зміна цільового призначення не відбулася, бо використання земельної ділянки у будь-який спосіб у межах однієї категорії не є зміною цільового призначення (лист держкомзема від 06.05.2008 року №14-13-11/4516), так як зміна цільового призначення земельної ділянки проходить у разі зміни категорії землі, а посилання позивачів на Український класифікатор цільового використання землі (затверджений листом Держкомзему України від 24.04.1998 року №14-1-7/1206) вважає недоречним у даному спірному випадку.

Разом з тим, Відповідач 1 зауважує, що підприємство (СТОВ АК «Хотівський») зробило офіційну заяву про відмову від права власності (від Державного акта на право власності на земельну ділянку, що є археологічною пам’яткою) на користь держави, а тому, на думку відповідача 1, спору щодо прав на цю ділянку не існує.

Відповідач 2 в судові засідання не з’являвся, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача 3 просить в позовних вимогах до відповідача 3 відмовити у звязку з тим, що він є тільки адміністратором Державного реєстру земель і відповідає за достовірність і збереження даних, захист від несанкціонованого доступу та руйнування бази даних АС ДЗК і не виготовлював технічну документацію на виготовлення Державних актів на право приватної власності на спірні земельні ділянки, а обов’язок проведення перевірки достовірності даних відображених в технічній документації та Державному акті, заповненому виконавцем робіт, закріплено п.2.4. наказу Держвного комітету України по земельних ресурсах №174 від 02 липня 2003 року за територіальними органами земельних ресурсів.

Представником відповідача 1 через канцелярію суду подавалось клопотання про зупинення провадження по справі до винесення 26.08.2008 року рішення Верховним судом України по справі № 216/12-06/9, так як, на думку представника відповідача 1, розгляд справи № 3/116-147-08 неможливий до винесення вказаного судового рішення. Вказане клопотання судом залишено без задоволення.

Прокуратурою Київської області було подане клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, заборони оформляти на спірні земельні ділянки акти про право власності на земельні ділянки та заборони розпоряджуватись спірними земельними ділянками.

Вказане клопотання судом задоволене, 15.08.2008 року винесена відповідна ухвала, згідно якої до вирішення спору по суті було накладено арешт на спірні земельні ділянки, заборонено оформляти на спірні земельні ділянки акти про право власності на земельні ділянки та заборонено розпоряджуватись спірними земельними ділянками.

20.08.2008 року, на задоволення клопотання прокуратури Київської області, Головою суду винесена ухвала про колегіальний розгляд справи, у складі трьох суддів: головуючий суддя –Лопатін А. В., судді –Євграфова Є. П., Наріжний С. Ю.

21.07.2008 року через канцелярію суду надійшло клопотання Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області (відповідач 2) про відвід судді Лопатіну А. В. та відвід всьому складу Господарського суду Київської області.

Ухвалою Голови суду від 26.08.2008 року клопотання відповідача 2 щодо відводу судді Лопатіну А. В. залишено без задоволення, справу направлено до Вищого господарського суду України для вирішення питання про відвід всьому складу господарського суду Київської області.

Листом від 10.09.2008 року Вищий господарський суд України справу повернув до господарського суду Київської області в зв’язку з відсутністю підстав для вирішення президією Вищого господарського суду України питання про відвід всього складу господарського суду Київської області.

Крім того, відповідачем 1 було подано апеляційну скаргу до Київського міжобласного апеляційного господарського суду на ухвалу господарського суду Київської області про задоволення клопотання щодо забезпечення позову.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 06.10.2008 року вказану апеляційну скаргу було повернуто без розгляду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.10.2008 року, на виконання ухвали Голови суду від 20.08.2008 року, справу було прийнято до провадження судовою колегією у складі трьох суддів: головуючий –Лопатін А. В., судді –Євграфова Є. П., Наріжний С. Ю., розгляд справи призначений на 15.10.2008 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.10.2008 року розгляд справи було відкладено на 05.11.2008 року.

В судовому засіданні 05.11.2008 року представником Прокуратури Київської області та представником Лісниківської сільської Ради були подані доповнення до позовних вимог, зокрема –додані вимоги визнати недійсною державну реєстрацію Державних актів від 04.06.2008 р. ЯЖ № 235994, ЯЖ № 235993, ЯЖ № 235992, ЯЖ № 235983, ЯЖ № 235991, ЯЖ № 235996, ЯЖ № 235995, ЯЖ № 235980, ЯЖ № 235986, ЯЖ № 235985, ЯЖ № 235982, ЯЖ № 235981, ЯЖ № 235984, ЯЖ № 235988, ЯЖ № 235990, ЯЖ № 235972, ЯЖ № 235973, ЯЖ № 235974, ЯЖ № 235975, ЯЖ № 235976, ЯЖ № 235989, ЯЖ № 235979, ЯЖ № 235997, ЯЖ № 235987, ЯЖ № 235977, ЯЖ № 235978, ЯЖ № 235971 від 04.06.2008 р. на право власності на земельні ділянки за відповідними кадастровими номерами, зобов’язати Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті земельних ресурсів України»скасувати державну реєстрацію зазначених державних актів на право власності на земельну ділянку та видати наказ про примусове скасування реєстрації спірних державних актів на право власності на земельну ділянку Державним підприємством «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті земельних ресурсів України».

Вищевказані доповнення до позовних вимог не були прийняті господарським судом до розгляду в зв’язку з тим, що їх розгляд слід здійснити в позовному провадженні за правилами Кодексу адміністративного судочинства України у відповідному адміністративному суді.

За згодою сторін, 05.11.2008 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивачів та відповідачів, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, Господарський суд Київської області,-

ВСТАНОВИВ:

04.06.2008 року управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області видано Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю АК «Хотівський»Державні акти на право власності на земельну ділянку ЯЖ № 235994, ЯЖ № 235993, ЯЖ № 235992, ЯЖ № 235983, ЯЖ № 235991, ЯЖ № 235996, ЯЖ № 235995, ЯЖ № 235980, ЯЖ № 235986, ЯЖ № 235985, ЯЖ № 235982,ЯЖ № 235981, ЯЖ № 235984, ЯЖ № 235988, ЯЖ № 235990, ЯЖ № 235972,ЯЖ № 235973, ЯЖ № 235974, ЯЖ № 235975, ЯЖ № 235976, ЯЖ № 235989, ЯЖ № 235979, ЯЖ № 235997, ЯЖ № 235987, ЯЖ № 235977, ЯЖ № 235978, ЯЖ № 235971.

Підставою для видачі вказаних актів, як вбачається із тексту самих актів, було: Рішення про реорганізацію, згідно протоколу зборів КСП АК «Хотівський»№ 2 від 03.03.2000 року та Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.02.2005 року у справі № 2-2303/05.

Здійснено реєстрацію вказаних Державних актів на право власності на земельну ділянку в книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за відповідними кадастровими номерами.

Підписані вказані Державні акти: від місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування –без підпису та печатки, від Державного органу земельних ресурсів –Начальником управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області В. В. Литвиним та скріплені печаткою управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області.

Цільовим призначенням земельних ділянок в актах вказано: «Для іншого сільськогосподарського призначення»; «Для розміщення виробничої інфраструктури»; «Для сінокосіння»; «Для захисних насаджень»; «Для випасання худоби».

Відповідно до ст. 82 Земельного кодексу України, юридичні особи України набувають право власності на земельну ділянку для ведення підприємницької діяльності у разі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, міни, дарування тощо;

б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного фонду;

в) прийняття спадщини;

г) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується Державними актами.

Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року затверджена Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі.

Відповідно до п.п. 1.2 вказаної Інструкції, форми Державного акта на право власності на земельну ділянку та Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою затверджені постановою Кабінету Міністрів

України від 2 квітня 2002 року N 449.

Відповідно до вказаної постанови, Державний акт про право на власність на земельну ділянку має, серед іншого, містити відомості, на підставі якого правовстановлюючого документу вказаний акт виданий. Такими підставами, згідно зі вказаною постановою КМУ є: рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, цивільно-правова угода, рішення суду, свідоцтво про право на спадщину.

Як вбачається із тексту спірних актів, серед підстав набуття права власності на земельні ділянки відповідачем 1, будь-яке рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування або свідоцтва про право на спадщину не вказані.

Судовою колегією встановлено, що Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.02.2005 року у справі № 2-2303/05 (судове рішення, копія –в матеріалах справи), яке вказано у тексті спірних актів, як одна із підстав набуття права власності відповідача 1, не встановлює (не закріплює) право власності на спірні земельні ділянки за СТОВ АК «Хотівський», отже, вказане судове рішення не могло бути підставою видачі спірних Державних актів про право власності на земельну ділянку. Так, вивченням рішення Франківського районного суду м. Львова, на яке посилається відповідач 2, при видачі Державних актів СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», встановлено, що ні в його описовій, ні в резолютивній частині не ставиться питання про визнання права власності на земельні ділянки площею 77,747 га за СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», а тим більше зі зміною їх цільового призначення, в зв’язку з чим воно не може слугувати підставою для видачі державного акту. Більш того, дане рішення суду навіть не встановлює факту правонаступництва СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», суд в описовій частині рішення просто посилається на запис в установчих документах СТОВ Агрокомбінат «Хотівський».

Що стосується Рішення про реорганізацію, згідно протоколу зборів КСП АК «Хотівський»№ 2 від 03.03.2000 року, та посилання в спірних Державних актах на нього, як на підставу видачі вказаних актів, то слід зазначити таке.

Всупереч статті 41 Конституції України, ст.ст. 82, 116, 131 Земельного кодексу України, в оскаржуваних Державних актах вказані інші підстави набуття земельних ділянок у власність, ніж передбачені законом, а саме Рішення про реорганізацію згідно протоколів зборів КСП АК «Хотівський»№2 від 03.03.2000р.

Відповідач 1 наголошує, що рішення про реорганізацію КСП Агрокомбінат «Хотівський»є правочином. При цьому вказує, що Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі використовує як одну із підстав видачі Державного акту термін – «договір»(цивільно-правову угоду). Цивільний кодекс УРСР 1963 року та земельний кодекс України 2001 року використовує термін –«угода». Цивільний кодекс 2003 року використовує термін –«правочин». Термін «договір», що зазначений в Інструкції (прийнятій в 1999 році, коли терміну правочину ще не було) охоплює всі правочини передбачені чинним законодавством, внаслідок яких виникло або перейшло право власності на землю.

Проте, слід зазначити, збори уповноважених членів КСП АК «Хотівський»03.03.2000 року не виносили на обговорення та не приймали рішень, щодо передачі (відчудження) спірних земельних ділянок на користь ТОВ АК «Хотівський».

З тексту протоколу зборів уповноважених членів КСП АК «Хотівський»від 03.03.2000 року вбачається, що на порядок денний зборів уповноважених членів КСП АК «Хотівський» виносились (і розглядались) такі питання: Виділення та затвердження земельних угідь під першочергове паювання; Затвердження оцінки майна і виділення майна на погашення заборгованності; Прийняття рішення про реорганізацію КСП; Створення комісії по реорганізації.

Аналіз норм законодавства свідчить, що лише факт прийняття рішення зборами уповноважених членів про реорганізацію підприємства не є підставою для передачі майна підприємства, що реорганізується до підприємства, в яке воно реорганізується без комплексу певних дій, передбачених законодавством, таких як, наприклад –оформлення передавального акту.

Ні діючим на даний час законодавством, ні діючим законодавством станом на 03.03.2000 р. не передбачено, що рішення зборів уповноважених членів КСП АК «Хотівський»про реорганізацію є підставою для набуття права власності на землю юридичними особами. Посилання Відповідача 1 на те, що разом з прийняттям Рішення про реорганізацію згідно протоколів зборів КСП АК «Хотівський»№2 від 03.03.2000 р. до СТОВ АК «Хотівський»перейшло право власності на не розпайовані землі - не базується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 37 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) при реорганізації юридичної особи майно (права і обов’язки) переходять до нововиниклої юридичної особи в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачено законом або постановою про реорганізацію.

Вищевказана норма законодавства виконана не була.

Згідно абзацу 3 статті 5 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року N 561-XII, у колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Отже, згідно діючого на 03.03.2000 р. законодавства, з приводу розпорядження землями загальними зборами колективу співвласників, мало прийматися окреме рішення, яке у відповідача 1 відсутнє. Лише наявність запису в установчих документа СТОВ АК «Хотівський»про 100 % правонаступництво КСП АК «Хотівський»не може бути доказом наявності права власності відповідача 1 на спірні земельні ділянки, а тому – рішення зборів уповноважених членів КСП АК «Хотівський»не може вважатись правовстановлючим документом, та підставою для видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, в розумінні Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та постанови Кабінету міністрів України від 2 квітня 2002 року N 449.

Щодо відсутності в спірних Державних актах підпису від місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, та заяви відповідача 1, що спірні земельні ділянки передавались СТОВ АК «Хотівський» не з земель державної або комунальної власності, а тому такі акти не потребують підпису відповідної особи від місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, судова колегія встановила наступне.

Конституцією України визначені засади місцевого самоврядування та засади здійснення виконавчої влади в областях і районах місцевими державними адміністраціями, що конкретизовані в Земельному кодексі України, Законах України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про місцеві державні адміністрації». Зокрема, аналіз вказаних норм свідчить про те, що відповідно до їх положень голови місцевих адміністрацій та органів місцевого самоврядування, виконуючи повноваження щодо підписання Державного акта на право власності на земельну ділянку, не тільки формалізують такий акт, але виконують завдання щодо контролю за додержанням гарантованого частиною другою статті 14 Конституції України права власності на землю.

Постанова Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року N 449 імперативно вказує на необхідність підписів відповідних осіб, а отже такий підпис від одного із вказаних в постанові КМУ органу повинен вноситись в текст Державного акту на право власності на земельну ділянку в будь –якому випадку, в тому числі у випадку при переоформлені самого акту (наприклад –при його заміні). Аналіз норм, якими регулюються земельні відносини, свідчить про те, що в будь-якому випадку, земельні ділянки до того, як бути переданими у приватну, колективну власність були у державній або комунальній власності. Отже, підпис відповідної особи відповідного органу в Державному акті на право власності на земельну ділянку, у випадку, коли підставою видачі даного акту не є рішення органу виконавчої влади, місцевої державної адміністрації, засвідчує лише те, що земельна ділянка, на яку видано конкретний Державний акт, дійсно вибула із земель, відповідно, державної або комунальної власності та знаходиться в межах відповідного територіального округу.

Враховуючи викладене, судова колегія прийшла до висновку, що заяви відповідача 1 про те, що при оформлені спірних актів щодо реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за СТОВ АК «Хотівський»підпису відповідної особи від місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування не потрібно, в зв’язку з тим, що вказані земельні ділянки (на думку відповідача 1) перейшли до відповідача не з земель державної або комунальної власності, а при реорганізації КСП АК «Хотівський», якому право на спірні земельні ділянки вже були оформлені Державними актами на право колективної власності на землю, є помилковими.

Позивачі, серед іншого, наголошують на незаконній зміні цільового призначення спірних ділянок при видачі спірних Державних актів на право власності на земельну ділянку.

Судовою колегією встановлене наступне.

Цільове призначення земельної ділянки окреслюється встановленими нормами законодавства та конкретизовані відповідними органами влади допустимими межами використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами.

Вичерпний перелік категорій земель України визначає ст. 19 Земельного Кодексу України, згідно з якою, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: - землі сільськогосподарського призначення; - землі житлової та громадської забудови; - землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; - землі оздоровчого призначення; - землі рекреаційного призначення; - землі історико-культурного призначення; - землі лісового фонду; - землі водного фонду; - землі промисловості, транспорту, зв’язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Кожна з категорій земель має узагальнене цільове призначення. Однак, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії земель, також можуть використовуватися за різним цільовим призначенням. Так, наприклад, земельні ділянки сільськогосподарського призначення придатні як для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, так і для задоволення особистих потреб громадян у сільськогосподарській продукції. В свою чергу, земельні ділянки, що надаються громадянам для задоволення особистих потреб у сільськогосподарській продукції, можуть використовуватися, наприклад, для садівництва, ведення особистого підсобного (особистого селянського) господарства, для городництва, сінокосіння й випасання худоби.

Множинність цілей використання земельних ділянок, що входять до кожної з категорій земель, обумовила необхідність встановлення видів цільового призначення по кожній категорії земель на рівні правового акту. У зв’язку з цим 24 квітня 1998 р. Держкомзем України затвердив Український класифікатор цільового використання землі (далі –Класифікатор).

Разом з тим дійсно, як зазначає відповідач 1, вказаний класифікатор не зареєстрований в Міністерстві юстиції України і тому не носить нормативного характеру і призначений лише для відомчого використання.

Вирішуючи питання, щодо того, чи змінено спірними Державними актами про право власності на земельну ділянку цільове призначення, чи зазначені у вказаних Державних актах цільові призначення використання спірних земельних ділянок відповідають поняттю «землі сільськогосподарського призначення»в межах категорії земель, суд виходив з наступного.

Цільове призначення землі є одним з основних принципів регулювання земельних відносин. Тому під цільовим призначенням конкретної земельної ділянки треба розуміти встановлену компетентним органом під час надання останньої межу її експлуатації (використання) з конкретною метою відповідно до затверджених планів розвитку певної території та зонування земель.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України, зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Отже, законодавцем установлено, що таким компетентними органами є органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказаними компетентними органами не виносилось рішення про зміну цільового призначення спірних земельних ділянок.

Враховуючи вищевказане, судовою колегією встановлено: в порушення ст. 20 Земельного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб»від 11.04.2002 № 502 спірними Державними актами на право власності на земельні ділянки загальною площею 77,747 га цільове призначення змінено з товарного сільськогосподарського виробництва на: для захисних насаджень, розміщення виробничої інфраструктури, випасання худоби, іншого сільськогосподарського використання, сінокосіння. Фактично відповідачі 2 та 3, змінюючи цільове призначення спірних земельних ділянок у текстах спірних Державних актах, підминили собою орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування. Всупереч вимогам п. б) ч. 3 статті 22 Земельного кодексу України, цільові призначення земельних ділянок, вказані в оскаржуваних Державних актах («для захисних насаджень», «для розміщення виробничої інфраструктури», «для випасання худоби», «для сінокосіння», «для іншого сільськогосподарського використання») - не відповідають вимогам закону. Згідно вищенаведеної норми закону, землі сільськогосподарського призначення можуть передаватись у власність та надаються у користування сільськогосподарським підприємствам лише для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачі 2 та 3 порушили вищенаведений Конституційний принцип при оформлені та видачі спірних Державних актів СТОВ АК «Хотівський».

Відповідач 1, серед іншого, вважає, що відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 18.03.2008 р. № 01-8/164 визнання недійсним Державного акту про право власності на землю не може бути предметом розгляду в межах господарського процесу, так як спірні Державні акти є посвідчувальними документами.

В статях 125, 126 Земельного кодексу України зазначено, що право власності на землю і право постійного користування посвідчується Державним актом.

Згідно змісту частини третьої п. 5 вказаного інформаційного листва ВГСУ документи, які посвідчують право на земельну ділянку (право власності на земельну ділянку або право користування нею) не можуть виступати предметом спору, оскільки не мають статусу актів державного чи іншого органу, а видаються на підставі та на виконання рішень уповноважених на це органів про надання земельних ділянок відповідно у власність або у постійне користування.

Тобто, з урахуванням рекомендацій, викладених у листі ВГСУ, посвідчувальні документи про право (Державного акту на право власності на землю) є лише актами, на виконання рішень відповідних органів, а згідно з нормами чинного законодавства України - відсутність такого рішення (правовстановлюючого документу), відповідно унеможливлює отримання посвідчувального акту (зокрема –Державного акту на право власності на земельну ділянку).

Судом встановлено (не заперечується відповідачем 1), що рішень уповноважених органів про надання спірних земельних ділянок у власність СТОВ АК «Хотівський»не приймалось.

Цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов’язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов’язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов’язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов’язків може бути настання або ненастання певної події (ст. 11 ЦК України).

Стаття 82 Земельного кодексу України вказує, що юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; внесення земельних ділянок її засновниками до статутного фонду; прийняття спадщини; виникнення інших підстав, передбачених законом.

Матеріалами справи доведено відсутність будь-якої із вищезазначених законних підстав набуття СТОВ АК «Хотівський»права власності на спірні земельні ділянки (враховуючи відсутність відповідного правовстановлюючого документу) отже –в даному випадку, саме спірні Державні акти на право власності на земельну ділянку є єдиною підставою виникнення у СТОВ АК «Хотівський»цивільних прав і обов’язків щодо спірних земельних ділянок, що порушує сам правовий статус вказаних актів.

Згідно змісту частини першої і другої Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 18.03.2008 р. № 01-8/164, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб’єкти господарської діяльності, оскільки земля є об’єктом цивільних прав і обов’язків і використовується в господарській діяльності на підставі цивільно-правових угод. До таких справ слід відносити справи, пов’язані із захистом права власності або користування землею, в яких, захищаючи свої цивільні права і охоронювані законом інтереси, беруть участь суб’єкти господарської діяльності; - якщо предметом спору є право власності на земельну ділянку або право користування нею, в тому числі відновлення порушеного права третьою особою, яка на підставі рішень владних органів претендує на спірну земельну ділянку, то такий спір є спором про право і незалежно від участі в ньому органу, яким земельна ділянка надана у власність або у користування, повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства.

З огляду на викладене, враховуючи, що даний спір виник із земельних відносин, з урахуванням відсутності доказів законних підстав набуття відповідачем 1 права власності на спірні земельні ділянки, наявність оскаржуваних Державних актів порушує права позивачів та норми закону, щодо набуття, посвідчення та реєстрації права власності на земельні ділянки, такі акти підлягають визнанню недійсними.

Отже, враховуючи сукупність порушень з боку відповідачів, підстави видачі спірних Державних актів, наявність позовної вимоги щодо відновлення становища до порушення права, вимоги процесуального законодавства, рекомендації вищевказаного листа Вищого господарського суду України, судова колегія встановила, що вимоги відповідача 1 припинити провадження у справі, в зв’язку з непідвідомчістю даного спору господарським судам, є недоречним.

З огляду на викладене, враховуючи порушення норм законодавства та підзаконних актів, вчинені відповідачами 2 та 3 при оформленні та видачі Державних актів на право власності на земельну ділянку відповідачу 1, позовна вимога визнати недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки ЯЖ № 235994, ЯЖ№ 235993, ЯЖ № 235992, ЯЖ № 235983, ЯЖ № 235991, ЯЖ № 235996, ЯЖ № 235995, ЯЖ № 235980, ЯЖ № 235986, ЯЖ № 235985, ЯЖ № 235982, ЯЖ № 235981, ЯЖ № 235984, ЯЖ № 235988, ЯЖ № 235990, ЯЖ № 235972, ЯЖ № 235973, ЯЖ № 235974, ЯЖ № 235975, ЯЖ № 235976, ЯЖ № 235989, ЯЖ № 235979, ЯЖ № 235997, ЯЖ № 235987, ЯЖ № 235977, ЯЖ № 235978, ЯЖ № 235971 від 04.06.2008 р. підлягає задоволенню.

Крім того, було заявлено позовну вимогу про повернення земельних ділянок за кадастровими номерами :01:008:0388; :01:008:1136, :01:008:1135, :01:008:1134, :01:008:1138, :01:008:1137, :01:008:0299, :01:008:0300 у розпорядження територіальної громади села Лісники (відновлення становища, яке існувало до порушення права).

Статтею 152 ЗК України встановлені способи захисту прав на земельні ділянки - визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 17 Земельного кодексу України, ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»передбачені повноваження місцевих державних адміністрацій щодо розпорядження землями державної власності в межах, визначених Законом.

Судом встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:008:0388; :01:008:1136, :01:008:1135, :01:008:1134, :01:008:1138, :01:008:1137, :01:008:0299, :01:008:0300 не належать до категорії земель, що можуть перебувати виключно в державній власності та знаходяться в межах сіла Лісники Києво-Святошинського району Київської області.

До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів –відповідні органи виконавчої влади.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»до виключної компетенції сільських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Керуючись викладеним, врахувавши, що судом встановлено відсутність права власності на спірні земельні ділянки у СТОВ АК «Хотівський»та з огляду на положення п. 4 частини другої ст. 16 ЦК України, позовна вимога щодо відновлення становища, що існувало до порушення - підлягає задоволенню.

Щодо вимоги усунути перешкоди в оформлені територіальною громадою села Лісники права комунальної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:008:0388; :01:008:1136, :01:008:1135, :01:008:1134, :01:008:1138, :01:008:1137, :01:008:0299, :01:008:0300, зокрема –скасувати в Державному земельному кадастрі та державних реєстрах відомості про оформлення права приватної власності на зазначені земельні ділянки –судовою колегією встановлено, що такий спосіб захисту права, як скасувати відомості законодавством не передбачений, а тому в задоволені вказаної позовної вимоги суд відмовляє.

Судові витрати відповідно до ст. 44 та ст.49 ГПК України покладаються на відповідачів пропорційно.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 124 Конституції України, статтями 1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -.

В И Р І Ш И В:

1.          Позовні вимоги задовольнити частково.

2.          Визнати недійсними державні акти на право власності земельною ділянкою серій ЯЖ № 235994, ЯЖ № 235993, ЯЖ № 235992, ЯЖ № 235983, ЯЖ № 235991, ЯЖ № 235996, ЯЖ № 235995, ЯЖ № 235980, ЯЖ № 235986, ЯЖ № 235985, ЯЖ № 235982, ЯЖ № 235981, ЯЖ № 235984, ЯЖ № 235988, ЯЖ № 235990, ЯЖ № 235972, ЯЖ № 235973, ЯЖ № 235974, ЯЖ № 235975, ЯЖ № 235976, ЯЖ № 235989, ЯЖ № 235979, ЯЖ № 235997, ЯЖ № 235987, ЯЖ № 235977, ЯЖ № 235978, ЯЖ № 235971 від 04.06.08 на загальну площу 77,747 га, видані СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» (Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Паширова, 1, ).

3.          Відновити становище, яке існувало до порушення права, шляхом повернення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:008:0388; :01:008:1136, :01:008:1135, :01:008:1134, :01:008:1138, :01:008:1137, :01:008:0299, :01:008:0300 у розпорядження територіальної громади села Лісники.

4.          Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат «Хотівський»(Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Паширова, 1, ), Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі (м. Київ- 170, вул. Янтарна, 12, ), Державним земельним кадастром Київської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті земельних ресурсів України» на користь Державного бюджету 85 (вісімдесят п’ять) грн. та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.          В решті позовних вимог –відмовити.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Головуючий суддя

Суддя                                                                                          Євграфова Є.П.

Суддя                                                                                          Наріжний С. Ю.

Дата підпису: 24.11.2008р.