ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.11.08 р.                     Справа № 7/93

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Татенко В.М. судів Ломовцевої Н.В. та Донця О.Є. розглянув у відкритому судовому засіданні справу, порушену

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс», м. Донецьк,

до відповідачів:

1.          Закритого акціонерного товариства «Гефест» м. Донецьк,

2.          Відкритого акціонерного товариства «Донбасенерго», м. Горлівка

про стягнення 337‘377,46 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Костюк С.В., Войтух А.М., Суров М.С. – довіреності

від відповідачів :

1.          Попкова Є.О – довіреність.

2.          Федорець Д.Д. – довіреність, Гомон А.В. – довіреність.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариств з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс звернулось з позовом до Закритого акціонерного товариства «Гефест» (далі – «відповідач 1») та Відкритого акціонерного товариства «Донбасенерго» (далі – «відповідач 2»)про стягнення заборгованості у сумі 337‘337,46 грн. за поставлену вугільну продукцію.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на умови договору № 104/01-05 від 18.02.05р.; письмові замовлення на відвантаження вугільної продукції; залізничні накладні; акти прийому-передачі вугільної продукції; та документи, долучені до матеріалів справи.

В якості правової підстави задоволення позову позивач посилається на ст.ст. 22, 509, 526, 611-613 Цивільного кодексу («ЦК») України.

Відповідач 1 проти позову заперечує, посилаючись на недоведеність того, що спірна вугільна продукція, що за залізничними накладними була відправлена та отримана структурними одиницями відповідача 2, поставлялася саме на виконання умов договору № 104/01-05 від 18.02.05р. Замовлення на відвантаження вугілля з боку відповідача 1 підписувались неповноважною особою, дії якої в подальшому відповідачем 1 не схвалювались.

Відповідач 2 проти задоволення позову також заперечує, посилаючись на те, що жодних зобов’язань, у тому числі й стосовно оплати вугілля, перед позивачем не приймав. Вугілля відповідачу 2 поставлялося на виконання умов договору між ним та відповідачем 1 272/УД від 13.01.2005р., який аж ніякого правового значення до позивача не має.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір постачання (т.1 а.с. 10-16) № 104/01-05 від 18.02.2005р. (далі – «договір постачання»), згідно умов п. 1.1. якого позивач зобов’язався на умовах, передбачених цим договором, поставити відповідачу 1 вугілля кам’яне енергетичне (далі – «вугілля»), відповідач 1, у свою чергу, на умовах того-самого договору – прийняти вугілля та сплатити його вартість. За п. 2.1 договору постачання вугілля мало постачатися залізничним транспортом. Пунктом 2.5 договору постачання передбачено, що фактом постачання вугілля позивачем і прийняття відповідачем 1 вважається надання позивачем документів, зазначених у п.п. 2.3.(комплект перевізних документів), 2.4.(подекадні рахунки-фактури, податкові накладні та оригінали сертифікатів якості на фактично відвантажену продукцію) і оформлення сторонами за кожну декаду місяця акту приймання-передачі вугілля.

У період квітень – травень 2005 року за залізничними накладними №№ 51831394, 51831395, 51831398, 51831404, 51631607, 51168806, 51168812, 51770141, 51769719 (т.2 а.с 37-48) позивач та за його дорученням ТОВ «Кассіопея» відвантажили на адресу Старобешевської ТЕС – структурної одиниці відповідача 2, вугільну продукцію, яка, виходячи зі штампів у графах «оформлення видачі вантажу» і «відмітки про видачу вантажу», була прийнята одержувачем. Посилаючись на письмові замовлення, підписані від імені відповідача 1 його виконавчим директором, позивач наполягає на тому, що зазначена вугільна продукція була поставлена відповідачу 1 на підставі умов договору постачання. Проте з таким твердженням повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Пунктом 1.3 цього договору сторони обумовили, що період постачання, обсяги, реквізити вантажовідправника та вантажоодержувача сторони договору визначають у додатках до нього, які є його невід’ємною частиною. За п. 9.2. договору постачання будь-які зміни та доповнення до договору дійсні лише за умови, якщо вони: по-перше, оформлені у письмовому вигляді; по-друге, підписані уповноваженими представниками обох сторін. Доказів наявності належним чином оформлених позивачем та відповідачем 1 додатків стосовно періоду постачання, обсягів, реквізитів вантажовідправника та вантажоодержувача зазначеної вугільної продукції ні позивач, ані відповідач 1 не довели. Останній, навпаки проти цього факту заперечує.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов’язання виникають лише з підстав, зазначених, відповідно у ст. 11 ЦК України, а саме із договору, закону та інших підстав.

Згідно ст. 193 Господарського Кодексу («ГК») України зобов’язання повинні виконуватись у повному обсязі та у встановлені строки. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не припустима.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Норми статей 33 – 34 ГПК України покладають на сторони обов’язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до діючого законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Порядок прийняття вугілля, підтвердження факту його прийняття, оплати вартості поставленого вугілля передбачені договором постачання, тобто, обумовлені та визначені позивачем і відповідачем 1

На оплату вартості продукції, поставленої за зазначеними накладними, позивач пред’явив відповідачу до оплати рахунки (т.1 а.с. 22, 32, 38). А саме :

№ 11253-1 від 22.11.06р – на оплату вартості 337,0 тн. вугілля,

№ 11253-2 від 22.11.06р. – на оплату вартості 822,9 тн. вугілля,

№ 040401 від 04.04.08р – на оплату вартості 760,0 тн. вугілля.

Разом з рахунками, позивачем були складені, підписані та направлені відповідачу 1 акти приймання-передачі вугілля від 31.05.06р., 22.11.06р. та 04.04.08р. (т.1 а.с. 44, 45, 73), які відповідач 1 не підписав.

Пунктом 4.2 договору постачання відповідач 1 зобов’язався підписати переданий йому позивачем акт прийняття-передачі вугілля протягом 3х робочих днів з моменту надання позивачем документів, що підтверджують факт прийняття вугілля по кількості та якості вантажоодержувачем. При цьому виходячи з вимог п. 5.1. договору постачання приймання вугілля по кількості та якості має здійснюватись у відповідності до вимог, зокрема Інструкцій №№ П-6 та П-7, затверджених Держарбітражем при Раді міністрів СРСР від, відповідно, 15.06.65р. та 25.04.66р.

Виходячи з приписів Інструкцій №№ П-6, П-7 прийняття одержувачем продукції за кількістю та якістю підтверджується відповідними актами прийняття продукції. Доказів складання зазначених актів позивач не надав. Таким чином, факт прийняття одержувачем вугілля за кількістю та якістю у розумінні вимог п.п. 4.2 та 5.1 договору постачання є недоведеним. У зв’язку з чим у відповідача 1 об’єктивно не виникло підстав для підписання згаданих актів прийняття-передачі вугілля.

За таких обставин, враховуючи вимоги п. 6.1. договору постачання, за яким відповідач 1 мав сплачувати позивачу вартість поставленого вугілля протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі, - у відповідача 1 не виникло зобов’язання оплатити позивачу вартість вугілля, відвантаженого за залізничними накладними №№ 51831394, 51831395, 51831398, 51831404, 51631607, 51168806, 51168812, 51770141, 51769719. У позивача, у свою чергу, права вимагати від відповідача 1 цю суму також не виникло.

Наявність у відповідача 2 обов’язку сплачувати позивачу будь-яку суму, останнім належними доказами не доведений. Лише прийняття відповідачем 2 вугілля, що надійшло на його адресу за залізничними накладними від позивача та ТОВ «Кассіопея», доказом виникнення у відповідача 2 такого обов’язку не є.

Таким, чином позивач належними доказами не довів факту виникнення у відповідачів зобов’язання оплачувати спірну суму. Відтак, будь-якої заборгованості у відповідачів перед позивачем на момент звернення з позовом не існувало та не існує на теперішній час.

Судові витрати відносяться на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 43, 32 - 34, 43, 49, 82 – 84 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Головуючий суддя

Судді Н.В. Ломовцева

Судді О.Є.Донець

Повний текс рішення оформлений та підписаний 18.11.2008р.