ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

07.10.08                                                                                           Справа № 17/10

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                                  Галушко Н.А.

суддів                                                                      Краєвської М.В.

Орищин Г.В.

отримавши апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Виробничо –комерційна фірма (далі ЗАТ “ВКФ) “Варто”, м.Снятин вих..№270 від 11.06.2008р.

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.2008р.

у справі №17/10

за позовом відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) “Бориспільський експериментальний комбікормовий завод”, м.Бориспіль

до відповідача товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) “ВКФ “Варто”, м.Снятин

про стягнення 31 265,52грн.

За участю представників сторін:

від позивача – Петруня А.В.-представник

від відповідача –не з’явився

Права та обов’язки представнику позивача відповідно до ст. 22 ГПК України роз’яснено.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.2008р. у справі №17/10 (суддя Неверовська Л.М.) позовні вимоги ВАТ “Бориспільський експериментальний комбікормовий завод”, м.Бориспіль задоволено частково: стягнено з ТзОВ “ВКФ “Варто”, м.Снятин на користь ВАТ “Бориспільський експериментальний комбікормовий завод”, м.Бориспіль 5 499,87грн. пені, 5 081,46грн. 3% річних, 14 772,02грн. інфляційних втрат, 253,81грн. витрат по сплаті державного мита, 95,68грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в частині стягнення 2,07грн. боргу припинено провадження у справі; в частині стягнення 5 910,10грн. пені відмовлено.

ТзОВ “ВКФ “Варто”, м.Снятин подано апеляційну скаргу вих..№270 від 11.06.2008р., в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що розмір стягнутих з відповідача 3% річних в сумі 5 081,46грн., інфляційних витрат в сумі 14 772,02грн. не відповідає дійсності, а також розмір пені в сумі 5 499,87грн. не відповідає дійсності, оскільки термін позовної давності для стягнення пені становить один рік.

ВАТ “Бориспільський експериментальний комбікормовий завод”, м.Бориспіль у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить змінити в частині нарахування пені, яка відповідно до наданих розрахунків становить 6 188,37грн., в іншій частині залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

між ВАТ "Бориспільський експериментальний комбікормовий завод" (Постачальник) та ТзОВ „ВКФ "Варто" (Покупець) 13.12.2006р. укладено договір №7 на виготовлення комбікормів та додатки до договору №1 від 13.12.2006р. та №2 від 13.12.2006р.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов'язався виготовити і відпустити комбікормову продукцію, а покупець прийняти її та оплатити .

Згідно із п.5.1 договору згідно представленого рахунку (враховуючи вартість доставки) покупець здійснює 50% попередньої оплати за партію продукції за 3 доби до її виготовлення, 50% оплати здійснюється через 3 доби з моменту отримання продукції

Як вбачається із матеріалів справи, згідно накладної №503 від 24.02.2007р, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 307 887,13грн.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, суд прийняв відмову позивача від позову в частині стягнення 2 грн. 07 коп. основного боргу, згідно ст..22 ГПК України.

Відповідно до ч.1, 7 ст.193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог–відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як правомірно зазначає суд першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, відповідач прийняті на себе зобов’язання згідно договору №7 від 13.12.2006р. належним чином не виконував, затримував оплату за поставлений товар, про що позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 22/02 від 22.02.2008р. Борг сплачено відповідачем з порушенням строків встановлених договором - 10.04.2008р.

Відповідно до ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним прав здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно із ст.546 ЦК України виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею). Неустойкою (штрафом, пенею), є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України)

Відповідно до п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається із п. 6.4 договору покупець за несвоєчасну оплату отриманої продукції сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Отже, враховуючи наведене, позивачем нарахована пеня за період з 07.05.2007р по 07.05.2008р в сумі 11 409,97грн.

Однак, відповідно до п.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України термін позовної давності для стягнення пені становить один рік.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнено суму 5 499.87грн. пені, оскільки така сума нарахована відповідно до вимог п.6 ст.232 ГК України.

В частині стягнення решти суми 5 910,10грн. пені, судом першої інстанції правомірно відмовлено в позові, у зв'язку із пропуском строку встановленого для нарахування штрафних санкцій.

Окрім того, відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 30.11.2007р по 09.04.2008р в сумі 14 772,02грн. та 3 % річних за період 09.01.2007р по 09.04.2008р. в сумі 5 081,46грн.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення господарського суду Івано-Франківської області прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 98, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.          Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.2008р. у справі №17/10 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Справу направити у господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий-суддя                                                                      Галушко Н.А.

Суддя                                                                                Краєвська М.В.

Суддя                                                                                          Орищин Г.В.