ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2008 р.

№ 36/470

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Подоляк О.А.

суддів :

Барицької Т.Л.,

Губенко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

заступника прокурора м. Києва

на постанову

від 22.04.2008 р. Київського

апеляційного господарського суду

у справі

№ 36/470

за позовом

прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Солом'янської районної у м. Києві ради

до

ТОВ "МП Більшовик"

про

повернення самовільно зайнятої

земельної ділянки

за участю представників:

від позивача-1

- Арін М.І.

від позивача-2

- не з'явились

від відповідача

- не з'явились

від прокуратури

- Громадський С.О.

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2007 р. прокурор Солом'янського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Солом'янської районної у м. Києві ради звернувся до суду з позовом до ТОВ "МП Більшовик" про зобов'язання останнього звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 675,40 кв. м., розташовану за адресою: м. Київ, вул. Виборзька, 42-а.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що відповідач самовільно займає спірну земельну ділянку без відповідних на це документів, а тому спірна земельна ділянка підлягає поверненню згідно ст. 212 ЗК України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.02.2008 р. (суддя Трофименко Т.Ю.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 р. (судді: Кондес Л.О., Куровський С.В., Михальська Ю.Б.), в позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, заступника прокурора м. Києва звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, в якому просить рішення і постанову скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення позову, мотивуючи подання порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційного подання, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційне подання не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 03.01.1997 р. між ТОВ "МП Більшовик" та ТОВ "Вікторія-1 ЛТД" укладено договір № 1 про сумісну господарську діяльність.

На підставі п. 2.6 договору про сумісну господарську діяльність ТОВ "Вікторія-1 ЛТД" передало, а ТОВ "МП Більшовик" прийняло на свій баланс двоповерхову промислову будівлю загальною площею 675,4 кв. м. по вул. Виборзькій, 42-а, про що 24.07.1997 р. між сторонами було складено акт прийому-передачі.

Суди встановили, що згідно листа № 25647 від 24.07.06 р. КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" первинну реєстрацію права власності на двоповерхову промислову будівлю загальною площею 675,4 кв. м. по вул. Виборзькій, 42-а проведено за ТОВ "МП Більшовик" на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2005 p.

Положеннями ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України встановлено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Статтями 116, 124 ЗК України та ст. 16 Закону України "Про оренду землі" визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог Закону України "Про оренду землі".

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, ТОВ "МП Більшовик" подало до Київської міської ради заяву про надання йому в користування земельної ділянки по вул. Виборзькій, 42-а у Солом'янському районі м. Києва.

Також, судами встановлено, що згідно листа Головного управління земельних ресурсів № 07-05/39304 від 23.11.2007 р., земельна ділянка кадастровий № 69:152:035, що знаходиться на вул. Виборзькій, 42-а у Солом'янському районі м. Києва, зареєстрована за ТОВ "МП Більшовик" на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування з 10.12.2003 р. На підставі доручення Київської міської ради ТОВ "Землевпорядно-консалтингова компанія Земпромінформ" сформовано кадастрову справу про передачу в оренду спірної земельної ділянки ТОВ "МП Більшовик" для обслуговування та експлуатації виробничих будівель і споруд. Дана кадастрова справа знаходиться на розгляді постійної комісії Київської міської ради з питань земельних відносин.

Суди обґрунтовано зазначили про те, що відповідачем проведено ряд необхідних дій щодо оформлення документів на право користування спірної земельною ділянкою.

З урахуванням наведених обставин, касаційна інстанція вважає обґрунтованими висновки місцевого та апеляційного господарських судів про відсутність підстав розглядати режим користування відповідачем земельною ділянкою як самовільний, що тягне за собою юридичні наслідки, передбачені ст. 212 ЗК України.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін.

На підставі встановлених фактичних обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, обґрунтовано відмовлено в позові.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з'ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду, якими спростовано обставини, на які посилався відповідач в обґрунтування своїх вимог і заперечень, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання заступника прокурора м. Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 р. у справі № 36/470 залишити без змін.

Головуючий, суддя О. Подоляк

С у д д і Т. Барицька

Н. Губенко