ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 р.

№ 42/122

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна

енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення господарського суду міста Києва від 27.05.2008р. та постанову

Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2008р.

у справі №42/122

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго"

до            Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія

"Енергоатом"

про           стягнення 87 000,0 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Легінь Р.О. –довіреність у справі,

від відповідача: Харченко Р.М. –довіреність у справі,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" і просило суд стягнути з останнього 87 000,00 грн. заборгованості за векселями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є держателем простих векселів №9, №2, №1, №8, №6, емітованих відповідачем 01.01.2000 року, та переказних векселів №83, №84, №85, емітованих відповідачем 09.02.1999 року, на загальну суму 87 000,00 грн. із строком платежу "за пред'явленням, але не раніше 01.01.2005 року". Позивач 22.02.2007 року звернувся до відповідача із претензією за №054/1211 про оплату вказаних векселів, яка не була задоволена.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.05.2008р. (суддя Паламар П.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2008р. (головуючий, суддя Капацин Н.В., судді Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.), позов задоволено: присуджено до стягнення з відповідача 87 000,0 грн. боргу.

Рішення та постанова мотивовані тим, що позовні вимоги до відповідача, як акцептанта переказних векселів та векселедавця простих векселів, який відповідно до ст.78 Уніфікованого закону зобов'язаний так само, як акцептант, відповідають вимогам ст.70 Уніфікованого закону, відповідно до якої, позовні вимоги до акцептанта, які випливають із переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. Строк платежу за переказними та простими векселями, які є предметом розгляду у даній справ, настав з 01.01.2005 року, а тому заявлений розмір вексельної суми є обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню.

Не погоджуючись з вказаними рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням та невірним застосуванням норм матеріального права, а саме ст.ст.16, 21, 23, 25, 34, 44, 46, 53 Уніфікованого закону, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Зокрема, скаржник наголошує на тому, що судами не були прийняті до уваги заперечення відповідача про те, що останній відповідно до вексельного законодавства не може бути акцептантом переказних векселів, а тому позовні вимоги є безпідставними. Також посилається на не дослідження судами відносин між платником переказних векселів (НЕК "Укренерго") та векселедержателем (позивачем).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу ст.ст.42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем –ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", як особи, яка видала прості та переказні векселі, зобов'язань щодо сплати вексельної суми.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 09.02.1999 року відповідачем були емітовані переказні векселі №83, №84, №85 за номінальною вартістю 20 000,00 грн. кожний, та 01.02.2000 року прості векселі №9, №2, №1, №8, №6 за номінальною вартістю, відповідно, 10 000,00 грн., 3 000,00 грн., 2 000,00 грн., 2 000,00 грн. кожний зі строком платежу: "за пред'явленням, але не раніше 01.01.2005 року".

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", вексель - цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю).

На момент видачі переказних векселів, вексельні правовідносини були врегульовані нормами Положення про переказний і простий вексель, яке затверджено Постановою ЦВК і РНК СРСР від 07.08.1937 р. №104/1341.

06.07.1999 р. прийнято Закон України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі". Названа Конвенція набрала чинності для України 06.01.2000р.

Однак, норми зазначеного Уніфікованого закону помилково застосовувались судами до переказних векселів, емітованих 09.02.1999 р., оскільки в силу ст.2 Конвенції, Уніфікований закон не застосовується до переказних і простих векселів, які вже видані на момент набуття чинності цією Конвенцією.

Згідно ст. 77 Уніфікованого закону, до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів.

Відповідно до ст. 16 Положення (ст.16 Уніфікованого закону) особа, в якої знаходиться вексель, вважається законним векселедержателем, якщо її право базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Між тим, як свідчать матеріали справи, спірні векселі були передані позивачу на виконання цивільно-правових угод без вчинення відповідного напису на векселях.

Зокрема, в матеріалах справи містяться договір комісії на продаж продукції від 25.07.2002 р., укладений між позивачем та ЗАТ "Енергоком-Сервіс", угода про внесення змін і доповнень до цього договору від 01.08.2002 р. та Акт прийому-передачі векселів від 12.08.2002р., на виконання яких позивач отримав від ЗАТ "Енергоком-Сервіс" п'ять простих і три переказних векселів (а.с.86-89), а також договір купівлі-продажу цінних паперів №19/03К/1К від 14.11.2003 року, укладений між ТОВ "Кварта-Центр", ТОВ "Фінансова компанія "ДЕКРА" і позивачем та Акт прийому-передачі цінних паперів до цього договору, на виконання якого позивач придбав два простих і три переказних векселів (а.с.91-94).

Встановлений Положенням, а також Уніфікованим законом порядок передачі векселів не передбачає відчуження їх шляхом здійснення цивільно-правових угод, зокрема, купівлі-продажу. Водночас чинне законодавство України не забороняє торгівлю векселями, але у цьому випадку послідовну передачу векселя слід вважати перерваною, і, якщо на векселі відсутній індосамент, питання, пов'язані із стягненням заборгованості за векселем, регулюються нормами цивільного права, а не вексельним законодавством, оскільки у таких випадках вексель втрачає свою силу і набуває статусу боргового документа.

Проте судами двох інстанцій не з'ясовувалися обставини отримання позивачем восьми векселів, які є предметом розгляду даної справи. Тому обґрунтування оскаржуваних судових актів вексельним законодавством без встановлення правової природи підстав виникнення у позивача права вимагати сплати вексельної суми, є передчасним.

Одночасно колегія суддів звертає увагу й на те, що застосовуючи до спірних правовідносин приписи ст.ст.53,70 Уніфікованого закону, відповідно до яких векселедержатель після закінчення річного строку платежу за векселем має право вимоги лише до акцептанта, не врахували та не дали належної правової оцінки запереченням відповідача про те, що в силу ст.ст.21, 25 Уніфікованого закону, акцептувати переказний вексель може лише особа, яка повинна платити (трасат), у даному випадку НЕК "Укренерго", в той час, як відповідач є особою, яка видала вексель (трасант).

Таким чином, висновок судів про те, що оскільки відповідач акцептував спірні переказні векселі, то він є особою, яка має платити визначену ними вексельну суму, не ґрунтується на нормах вексельного законодавства.

Враховуючи викладене, оскаржувані рішення та постанова підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, встановити дійсні права та обов'язки сторін, і в залежності від встановленого, правильного застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 27.05.2008р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2008р. у справі №42/122 скасувати.

3. Справу передати до господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій