ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.09.08 р.                     Справа № 7/123

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Е.В.Сгара

При секретарі судового засідання Косьміній Х.Р.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом: Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м. Київ

До відповідача: Комунального підприємства „Макіївтепломережа” м. Макіївка

Предмет спору: стягнення суми основного боргу за поставлений природний газ у розмірі 1 832 274 грн. 42 коп., пені у сумі 194 026 грн. 87 коп., інфляційних у сумі 856 773 грн. 44 коп., 3% річних у сумі 159 222 грн. 22 коп.

За участю представників сторін:

від позивача:не з’явились.

від відповідача: Любач В.В. - дов №12-4949 від 05.06.2008р.

У судовому засіданні 17.09.2008р. на підставі ст..77 ГПК України оголошено перерву до 30.09.2008р., а 30.09.2008р. розгляд справи оголошено закінченим відповідно до ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірня компанія „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м. Київ звернулася з позовом до господарського суду Донецької області до відповідача Комунального підприємства „Макіївтепломережа” м. Макіївка про стягнення суми основного боргу за поставлений природний газ у розмірі 1 832 274 грн. 42 коп., пені у сумі 194 026 грн. 87 коп., інфляційних у сумі 856 773 грн. 44 коп., 3% річних у сумі 159 222 грн. 22 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на акт звіряння розрахунків б/н; договір на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державних та місцевих бюджетів, а також інших суб’єктів №419-06/06-1071БО-8 від 29.12.2006р. з додатковими угодами; акти передачі-приймання природного газу для вироблення теплової енергії для бюджетних організацій та інших суб’єктів за січень-квітень 2007р.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на несплату відповідачем заборгованості за спожитий природний газ. У поясненнях №3/10-9628 від 20.08.2008р. та у судовому засіданні позивач заперечив клопотання відповідача про зменшення суми пені, зменшення суми штрафних санкцій до 10000 грн.

Відповідач відзивом на позов та у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення з нього уми основного боргу за поставлений природний газ у розмірі 1 832 274 грн. 42 коп. визнав в повному обсязі, проти стягнення з нього інфляційних нарахувань та штрафних санкцій у вигляді 3% річних заперечив, просить зменшити суму штрафних санкцій у зв’язку із скрутним фінансовим становищем підприємства.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Між позивачем та відповідачем укладено договір на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державних та місцевих бюджетів, а також інших суб’єктів №419-06/06-1071БО-8 від 29.12.2006р. (далі Договір). Договір укладено без додатків та протоколу розбіжностей, з додатковими угодами, підписаними обома сторонами.

Відповідно до п.11.1 Договору з урахуванням додаткових угод до нього №№1 – 3, його укладено на термін до 30.04.2007р., а в частині проведення розрахунків за газ – до їх повного здійснення. З пояснень представників сторін та матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення спірної заборгованості, сторони перебували у договірних відносинах.

Відповідно до п.1.1 Договору, постачальник (позивач) зобов’язується передати у власність покупцю (відповідачу) у 2007 році природний газ (далі по тексту газ), а покупець зобов’язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору.

Позивач свої зобов’язання за договором виконав належним чином та у січні-квітні 2007р. поставив та протранспортував відповідачу газ на загальну суму 7 718 458 грн. 67 коп., що підтверджується актами передачі-приймання природного газу для вироблення теплової енергії для бюджетних та інших суб’єктів за січень-квітень 2007р., підписаними обома сторонами без зауважень та визнано відповідачем.

Згідно п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється шляхом попередньої оплати у розмірі 34% вартості обсягів газу запланованих місячних обсягів постачання та транспортування газу проводиться не пізніше 10 числа поточного місяця; подальші оплати проводяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування природного газу до 20 та 30 числа поточного місяця; остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа наступного за місяцем поставки газу.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок та зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідач отриманий газ оплатив частково, у зв’язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість за січень-квітень 2007р. у розмірі 1 832 274 грн. 42 коп., що підтверджено матеріалами справи, визнано відповідачем і підлягає стягненню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний уплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового я та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов’язання.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов’язання виникають нові додаткові зобов’язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Відповідно такі додаткові зобов’язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов’язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов’язання.

На підставі викладеного, посилаючись на здійснення відповідачем платежів за газ несвоєчасно та не в повному обсязі, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні у сумі 856 773 грн. 44 коп. за лютий 2007р. – травень 2008р., 3% річних у сумі 159 222 грн. 22 коп. з 11.02.2007р. по 26.06.2008р.

Відповідач підтвердив факт здійснення платежів несвоєчасно та не в повному обсязі, разом з цим вважає, що правомірними є вимоги позивача щодо стягнення суми інфляційних у розмірі 358 100 грн. 40 коп. та 3% річних у сумі 27 495 грн. 11 коп.

З огляду на вищевикладене, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти стягнення з нього суми інфляційних нарахувань за період з лютого 2007р. по жовтень 2007р., оскільки у відповідача за зазначений період значилась заборгованість перед позивачем у зв’язку із несвоєчасним та неповним виконанням своїх договірних зобов’язань стосовно оплати за поставлений природний газ, а індекс інфляції є збільшенням суми боргу у зв’язку з девальвацією грошової одиниці України. До того ж, діючим законодавством не передбачено виключно одночасного стягнення боргу та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, у зв’язку із простроченням виконання грошового зобов’язання.

Сума інфляційних розрахована позивачем відповідно до діючого законодавства, складає 856 773 грн. 44 коп. та підлягає стягненню у цьому розмірі.

3% річних перераховані судом відповідно до діючого законодавства та складають 165 784 грн. 28 коп., тоді як позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 159 222 грн. 22 коп., що не суперечить чинному законодавству. Таким чином, вимоги щодо стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 159 222 грн. 22 коп. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.216–218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.п.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. №543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.7.2 Договору, у разі несплати або несвоєчасної сплати у строки вказані у п.6.1 договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 194 026 грн. 87 коп. за період з 26.12.2007р. по 26.06.2008р.

Пеня перерахована судом відповідно до чинного законодавства, складає 193 970 грн. 09 коп. та підлягає стягненню у цьому розмірі.

Вимоги щодо стягнення з відповідача пені в залишковій частині задоволенню не підлягають у зв’язку з безпідставністю заявлення.

У судовому засіданні оговорено усне клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій, а саме 3% річних та пені, до 10 000 грн. у зв’язку з тяжким фінансово-економічним становищем підприємства, що зафіксовано відповідним протоколом судового засідання.

Позивач заперечує проти зменшення розміру штрафної санкції.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача, що 3% річних є штрафними санкціями, оскільки 3% річних є платою за користування чужими коштами в період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов’язання, і за своєю правовою природою 3% річних є самостійним від неустойки способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов’язань, а не штрафною санкцією. Таким чином, річні проценти входять до складу грошового зобов’язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань.

У відповідності до вимог ст. 83 ГПК України, господарський суд має право у виняткових випадках зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню із сторони, що порушила зобов’язання.

Згідно ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, прийнявши до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником, майновий стан сторін, які приймають участь в зобов’язанні, не тільки майнові, але й інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Керуючись п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та з огляду на обставини справи, визнання відповідачем позовних вимоги, те, що відповідач є комунальним підприємством, на підприємстві значна дебіторська заборгованість, в тому числі з боку населення, а також враховуючи майновий стан та інтереси обох сторін, суд вважає можливим зменшити розмір стягуваної пені на 20 % та стягнути з відповідача 155 176 грн. 07 коп.

Таким чином, пеня, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 155 176 грн. 07 коп.

Вимоги щодо стягнення пені в залишковій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України.

В судовому засіданні оголошено рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі ст.ст.526, 527, 549, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.67, 193, 216-218, 231 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд –

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м. Київ до відповідача Комунального підприємства „Макіївтепломережа” м. Макіївка про стягнення суми основного боргу за поставлений природний газ у розмірі 1 832 274 грн. 42 коп., пені у сумі 194 026 грн. 87 коп., інфляційних у сумі 856 773 грн. 44 коп., 3% річних у сумі 159 222 грн. 22 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства „Макіївтепломережа” м. Макіївка (86156, Донецька обл.., м.Макіївка, Гірницький район, вул..Лєбєдєва, Хозблок, р/р 0 в ЗАТ Дон міськбанк, МФО 334970, ) на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м. Київ (04116, м.Київ, вул..Шолуденка, 1, р/р 14 в ГОУ ПІБ України, МФО 300012, ) заборгованість у розмірі 1 832 274 грн. 42 коп., інфляційні у сумі 856 773 грн. 44 коп., 3% річних у сумі 159 222 грн. 22 коп., 155 176 грн. 07 коп. – пені, 24 499 грн. 52 коп. – державного мита, 118 грн. 00 коп. – плати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В залишковій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дати його прийняття.

Суддя