ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.10.08 р.                     Справа № 35/82пд

За позовом: Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз”, м. Маріуполь, Донецька область

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги”, м. Маріуполь, Донецька область

про визнання недійсними додаткових угод від 28.01.02р., від 29.07.02р., від 30.11.05р. до договору від 25.01.02р.

Суддя           Мальцев М.Ю.

Представники:

від позивача: Дуріцин А.В. за довіреністю

від відповідача: не з’явився

У судовому засіданні 21.07.2008 р. оголошено перерву до 05.08.2008 р., 05.08.2008 р. до 09.09.2008 р., 07.10.2008 р. до 09.10.2008 р. для надання сторонами додаткових документів.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулось Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз”, м. Маріуполь, Донецька область з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги”, м. Маріуполь, Донецька область про визнання недійсними додаткових угод від 28.01.02р., від 29.07.02р., від 30.11.05р. до договору від 25.01.02р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір про надання юридичних послуг від 25.01.02 р., Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.08р. по справі №3/297., ст.ст. 215, 216, 217, 236, 1003 ЦК України, ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 р.), роз’яснення Вищого Господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” зі змінами і доповненнями від 26.04.02 р., рекомендаціями президії Вищого господарського суду України від 18.11.03 р., 10.12.04 р.

Телеграмою від 18.06.08 р. позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з необхідністю надання додаткових пояснень. Також позивачем заявлено клопотання про відкладення розгляду справи від 04.09.08 р.

Позивач надав пояснення від 24.09.2008 р. до позовної заяви від 31.03.2008 р., вважав, що додаткові угоди від 28.01.02р., від 29.07.02р., від 30.11.05р. до договору від 25.01.02р. суперечать приписам ст.ст. 203, 638, 1003 Цивільного кодексу України, вільному волевиявленню учасника правочинну. Зазначив, що оспорюванні додаткові угоди є по суті не додатковими угодами до договору від 25.01.2002 р., а самостійними угодами, не містять суттєвих умов договору, суперечать вільному волевиявленню учасника правочину.

19.06.08р. відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що спірні угоди відповідають вимогам законодавства, яке діяло на час їх укладання, тому підстав для визнання їх недійсними згідно ст. 48 ЦК України (редакція 1963 р.) немає. У доповненнях до відзиву № 02-28 від 28.07.08 р. посилався на ст. 35 ГПК України, на вирішення спору з приводу тлумачення умов Договору та спірних додаткових угод до нього від 28.01.02 р., 29.07.02 р., 30.11.05 р. та набрання рішенням по справі № 12/365 законної сили.

Відповідачем 17.07.08 р. надано заяву з проханням здійснювати фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу. 05.08.08 р. надав клопотання про проведення судового засідання без фіксування судового процесу.

Відповідач надав заяву № 02-27 від 28.07.08 р. Просив застосувати позовну давність до вимог позивача щодо визнання додаткових угод від 28.01.02 р. та 29.07.02 р. недійсними та відмовити в позові на підставі спливу позовної давності. У доповненнях до відзиву на позовну заяву № 02-28 від 28.07.08 р. відповідач заперечував проти позовних вимог.

У поясненнях № 02-36 від 28.08.08 р. відповідач зазначив, що дії позивача по волевиявленню щодо надання йому юридичних послуг з боку відповідача стосовно судового захисту інтересів, підтверджені не тільки укладанням договору від 25.01.02 р. та додаткових угод до нього, а й видачею довіреності від 07.02.02 за № 272, підписанням позовних заяв та інших юридичних документів.

Ухвалою заступника голови господарського суду Донецької області від 19.06.08р. продовжений строк вирішення спору.

Ухвалами господарського суду Донецької області від 05.08.08 р., 21.07.08р., 05.08.08р., 09.09.08р. задоволені клопотання сторін про продовження строку розгляду справи.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи прийняті судом до уваги, ухвалами від 19.06.2008 р., від 09.09.08 р. розгляд справи перенесено.

Розгляд справи відкладався.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання юридичних послуг від 25.01.02 р., (надалі Договір) згідно з яким довіритель (позивач) буде доручати, а повірений (відповідач) буде приймати доручення на надання довірителю юридичних послуг, включаючи ведення від його імені та за його рахунок претензійних, судових справ, а також дачу консультацій за різними питаннями, які виникають в процесі діяльності довірителя та виконання окремих юридичних дій, пов’язаних з цими консультаціями (ст.1 Договору).

Між сторонами укладені додаткові угоди до Договору від 28.01.02 р. на ведення справ про стягнення збитків з КБ „Приватбанк”, які спричиненні відмовою від виконання зобов’язань по договорам, які пов’язані з вексельними операціями, від 29.07.02р. на ведення справ про стягнення з КБ „Приватбанк” сум депозитних вкладів, які не були повернуті, від 30.11.05 р. на ведення справ про стягнення з ЗАТ КБ „Приватбанк” відсотків за користування депозитними вкладами відповідно договорів № 001В від 25.07.97 р., № 014С-00 від 19.07.00 р., № 002С-01 від 01.10.01 р.

Позивач просить суд визнати недійсними додаткові угоди від 28.01.02р., від 29.07.02р., від 30.11.05р. до договору від 25.01.02р. з посиланням на ст. 48 ЦК (в редакції 1963р.) та вважає, що вищезазначені угоди суперечать загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочинну.

Посилання позивача на факти встановлені постановою Донецького апеляційного господарського суду № 3/297 від 20.02.2008 р. судом до уваги не приймаються у зв’язку зі скасуванням зазначеного документу постановою Вищого господарського суду України №3/297 від 28.05.2008 р.

Посилання позивача на ст.ст. 215, 216, 217, 236, 1003 ЦК України щодо додаткових угод від 28.01.02 р. та 29.07.02р. до договору від 25.01.02р. судом не приймаються, оскільки Договір та вказані додаткові угоди до нього були укладені сторонами у 2002 р., на момент їх укладання діяли норми ЦК Української РСР. Таким чином з’ясовуючи обставини справи суд перевіряє відповідність оспорюваних додаткових угод закону, який був чинний на час їх укладання.

Відповідно до вимог ст. 48 Цивільний кодекс Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно з приписами ст.ст. 153, 154 Цивільний кодекс Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма не потребувалась.

Оспорюванні додаткові угоди підписані керівниками підприємств та скріплені печатками.

За своею правовою природою договір, укладений між позивачем та відповідачем та додаткові угоди до нього є договором доручення. Вимоги щодо договору доручення викладені в гл. 34 Цивільного кодексу Української РСР. Глава 34 Цивільний кодекс Української РСР взагалі не містить вказівок стосовно обов’язкового дотримання письмової форми договору.

П. 4 ст. 154 Цивільний кодекс Української РСР встановлено, що в передбачених законом випадках договір може бути укладений шляхом прийняття до виконання замовлення.

Позивач не заперечує факту надання йому послуг відповідачем за Договором та додатковими угодами до нього.

Крім того, позивач підтвердив волевиявлення щодо надання йому юридичних послуг з боку відповідача не тільки укладанням договору від 25.01.2002 р. та додаткових угод до нього, а й видачею довіреності від 07.02.02 р. за № 272.

Таким чином, додаткові угоди від 28.01.02р., від 29.07.02р. до договору від 25.01.02р. відповідають вимогам законодавства, яке діяло на час їх укладання.

Стосовно заперечень викладених позивачем у поясненнях до позовної заяви від 31.03.2008 р. суд зазначає, що предметом судового розгляду є відповідність закону оспорюваних додаткових угод від 28.01.02р., від 29.07.02р., від 30.11.05р. до договору від 25.01.02р.

Також слід зазначити наступне: у ст. 1003 ЦК України встановлено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Статтею 1 Додаткової угодаи від 30.11.05р. до договору від 25.01.02р. передбачено, що Довіритель доручає Повіреному ведення справ про стягнення з ЗАТ КБ „Приватбанк” відсотків за користування депозитними вкладами відповідно договорів № 001В від 25.07.97 р., № 014С-00 від 19.07.2000 р., № 002С-01 від 01.10.2001 р.

Статтею 2 вищезазначеної угоди передбачено, що порядок взаємовідносин, права та обов’язки сторін регулюються договором, який укладено 25.01.02р., який містить суттєві умови договору у розумінні ст. 1003 ЦК України.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що зазначена додаткова угода до договору від 25.01.02р. містить такі істотні умови, як предмет, розмір плати і порядок виплати.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З огляду на зазначене суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача, в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 48, 153, п. 4 ст. 154 Цивільний кодекс Української РСР, ст.ст. 215, 216, 217, 236,1003 ЦК України, ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 36, 43, 49, 69, 77, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз”, м. Маріуполь, Донецька область до Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги”, м.Маріуполь, Донецька область про визнання недійсними додаткових угод від 28.01.02р., від 29.07.02р., від 30.11.05р. до договору від 25.01.02р. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (підписання).

Текст рішення оголошено в судовому засіданні 09.10.08р.

Суддя