КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

14.07.08 р.                                                                                          № 97/12/20-03/19

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Агрикової О.В. (доповідач по справі),

суддів:

Разіної Т. І

Фаловської І.М.

при секретарі судового засідання Єрмак Л.В.,

за участю:

від позивача: не з’явились,

від відповідача: Ведмідь А.П. –голова згідно витягу з протоколу № 1 зборів уповноважених представників членів СВК «Агрофірма «Зоря»від 24.01.2006 року,

Москаленко І.О. –представник за дов. б/н від 01.11.2007 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Зоря»на ухвалу господарського суду Київської області від 12.05.2008 року,

у справі                     №97/12/20-03/19 (суддя Т.П. Карпечкін),

за позовом                    спільного Українсько-Сербського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Санагро»,

м. Вишневе Київської області,

до                              сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Зоря», с. Саливонки Васильківського району Київської області,

про                              стягнення 191 310,93 грн., -

встановив:

29.05.2003 року спільне Українсько-Сербське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Санагро»(позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Зоря»(відповідач) про стягнення 191 310,93 грн. (т. 1, а.с. 2-3).

Рішенням господарського суду Київської області від 25.06.2003 року у справі №97/12-03 позов задоволено повністю. Стягнуто з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Зоря»на користь спільного Українсько-Сербського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Санагро»191 310,93 грн. боргу, 1 700,00 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (т. 1, а.с. 69-71).

04.09.2003 року відповідач, сільськогосподарський виробничий кооператив «Агрофірма «Зоря», звернувся до господарського суду Київської області з заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Київської області від 25.06.2003 року у справі №97/12-03 (т. 1, а.с. 75-76).

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.09.2003 року у справі №97/12/20-03 в задоволенні заяви сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Зоря»про відстрочку виконання рішення господарського суду від 25.06.2003 року у справі №97/12-03 відмовлено (т. 1, а.с. 107-108).

20.03.2008 року відповідач, сільськогосподарський виробничий кооператив «Агрофірма «Зоря», звернувся до господарського суду Київської області з заявою про перегляд рішення господарського суду Київської області від 25.06.2003 року у справі №97/12-03 за нововиявленими обставинами (т. 2, а.с. 3-4).

Мотивуючи вказану заяву відповідач посилається на акт ревізійної комісії від 10.01.2008 року згідно якого, агрохімікати по накладних №№11, 15, 16, 17 та 18 в березні 2001 року від позивача на склад відповідача не поступали, оскільки у вказаних накладних не міститься підписів завідувача складу Лисака О.О. та самі агрохімікати відсутні у залишках на складі та зі складу згідно лімітно-забірних карток за 2001-2003 роки зі складу не видавались.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.05.2008 року у справі №97/12/20-03/19 у задоволенні заяви сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Зоря»про перегляд рішення господарського суду Київської області від 25.06.2003 року у справі №97/12-03 за позовом спільного Українсько-Сербського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Санагро»до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Зоря»про стягнення 191 310,93 грн. відмовлено.

Приймаючи вказану ухвалу місцевий господарський суд, визнав обставини, на які посилався відповідач, такими, що не підпадають під ознаки нововиявлених, не є істотними та не спростовують факти, які були покладено в основу рішення господарського суду Київської області від 25.06.2003 року у справі №97/12-03.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач, сільськогосподарський виробничий кооператив «Агрофірма «Зоря», подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу господарського суду Київської області від 12.05.2008 року у справі №97/12/20-03/19 скасувати, переглянути рішення господарського суду Київської області від 25.06.2003 року у справі №97/12-03 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що місцевим господарським судом неповно досліджено накладні №№11, 15, 16, 17 та 18 як при прийнятті рішення господарського суду Київської області від 25.06.2003 року у справі №97/12-03, так і при прийнятті ухвали господарського суду Київської області від 12.05.2008 року у справі №97/12/20-03/19, та неправомірно відмовлено в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Позивач не скористався своїм правом відповідно до ст. 96 ГПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 23.06.2008 року апеляційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Зоря»на ухвалу господарського суду Київської області від 12.05.2008 року у справі №97/12/20-03/19 прийнято до провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, представники позивача в судове засідання не з’явились, позивач про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників відповідача, колегією суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Київської області від 25.06.2003 року у справі №97/12-03 позов задоволено повністю. Стягнуто з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Зоря»на користь спільного Українсько-Сербського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Санагро»191 310,93 грн. боргу, 1 700,00 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, погоджуючись з висновками місцевого господарського суду, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 112 ГПК України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові.

Вказана стаття не містить переліку обставин, котрі слід уважати нововиявленими, а також не визначає, які обставини мають істотне значення для справи. Тому у вирішенні цих питань слід керуватися правилами ст. 43 ГПК щодо оцінки доказів.

Зі змісту ст. 112 ГПК України вбачається, що до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Як вказано у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику перегляду судами у зв’язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили»від 27.02.1981 року за №1 не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені при виконанні судом вимог процесуального закону.

Аналогічне роз’яснення міститься у п. 1.1 Роз’яснення президії Вищого господарського суду України від 21.05.2002 року за №04-5/563 «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами»відповідно до якого виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами Розділу XIII Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до п. 1.3 цього ж Роз’яснення не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, у разі подання таких доказів у процесі перегляду судового рішення за правилами Розділу XIII Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має прийняти ухвалу про залишення судового рішення без змін.

Як встановлено місцевим господарським судом, з чим погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду, акт ревізійної комісії від 10.01.2008 року не є нововиявленою обставиною, оскільки, по-перше: акт складено тільки у 2008 році; по-друге: зазначені в ньому відомості про наявність або відсутність агрохімікатів на складі відповідача могли і повинні були бути відомі відповідачу під час розгляду справи №97/12-03.

Місцевим господарським судом правомірно встановлено, що згідно договору №14/0301 від 14.03.2001 року (т. 1, а.с. 16), укладеного між сторонами, агрохімікати передаються з супроводжуючими документами, в даному випадку якими є накладні та довіреність на уповноваженого представника для отримання товару, а не визначаються згідно акту проведення ревізії.

Як вбачається з рішення господарського суду Київської області від 25.06.2003 року у справі №97/12-03, при його прийнятті місцевим господарським судом досліджувались накладні №№11, 15, 16, 17 та 18 (т. 1, а.с. 6-10), згідно яких позивачем було передано відповідачу агрохімікати, вказаним накладним дано оцінку в сукупності з матеріалами справи і про це зазначено в рішенні господарського суду Київської області від 25.06.2003 року у справі №97/12-03.

Посилання скаржника на неврахування місцевим господарським судом того, що в накладних №№11, 15, 16, 17 та 18 не міститься підписів завідувача складу Лисака О.О. колегією суддів апеляційного господарського суду не приймаються до уваги, оскільки вказані накладні, що знаходяться в матеріалах справи (т. 1, а.с. 6-10), містять підписи особи (Лисака О.О.), уповноваженої на отримання агрохімікатів довіреністю відповідача (зразок підпису в довіреності відповідає підписам у накладних).

Додані до матеріалів апеляційної скарги письмові пояснення Лисака О.О. про те, що ним, як завідувачем складу відповідача, агрохімікатів від позивача не отримувалось, та про те, що на момент передачі складу в залишках агрохімікатів не було колегією суддів апеляційного господарського суду не приймаються до уваги, оскільки такі пояснення не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 33, 34 та 36 ГПК України. Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що документи, які подаються сторонами до господарського суду в підтвердження своїх доводів та заперечень, мають бути належним чином засвідчені. Відповідно до ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Надана відповідачем ксерокопія пояснень Лисака О.О. не засвідчена належним чином. При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду бере до уваги той факт, що під час розгляду справи у 2003 році відповідачем не заперечувалось наявність підписів завідувача складом відповідача Лисака О.О. у вищезазначених накладних, які досліджувались місцевим господарським судом.

Посилання скаржника на лімітно-забірні картки за 2001-2003 роки, як на доказ неотримання агрохімікатів від позивача, колегією суддів апеляційного господарського суду відхиляються, оскілки не підтверджують та не спростовують факту отримання агрохімікатів відповідачем та проведення розрахунків за отриманий товар.

В силу ч. 2 ст. 22 ГПК України сторони мають право брати участь у дослідженні доказів, обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч. 2 ст. 43 ГПК України). Не використання позивачем під час розгляду даної справи у суді першої інстанції наданих йому процесуальним законом прав щодо подання та дослідження доказів, і виявлення їх відповідачем вже після набрання чинності судовим актом, не може бути підставою для перегляду рішення за правилами розділу XIII Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, обставини, викладені в акті ревізії від 10.01.2008 року та на які посилається скаржник, нововиявленими вважатися не можуть.

Крім цього, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідач, своїми діями, а саме зверненням 04.09.2003 року до господарського суду Київської області з заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Київської області від 25.06.2003 року у справі №97/12-03, підтвердив та визнав факт наявності заборгованості перед позивачем.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що доводи, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для скасування ухвали господарського суду Київської області від 12.05.2008 року у справі №97/12/20-03/19.

Одночасно, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що із апеляційних скарг на ухвали господарських судів державне мито не справляється, а тому сплачене заявником апеляційної скарги мито підлягає поверненню відповідно до ст. 47 ГПК України та ст. 8 Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Керуючись ст. ст. 33, 34, 36, 86, 99, 101, 103, 104, 105, 106, 112 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1.                    Апеляційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Зоря»на ухвалу господарського суду Київської області від 12.05.2008 року у справі №97/12/20-03/19 за позовом спільного Українсько-Сербського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Санагро»до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Зоря» про стягнення 191 310,93 грн. залишити без задоволення.

2.                    Ухвалу господарського суду Київської області від 12.05.2008 року у справі №97/12/20-03/19 за позовом спільного Українсько-Сербського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Санагро»до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Зоря»про стягнення 191 310,93 грн. залишити без змін.

3.                    Повернути з Державного бюджету України сільськогосподарському виробничому кооперативу «Агрофірма «Зоря»(08665, с. Саливонки Васильківського району Київської області, ) 956,55 грн. державного мита відповідно до платіжного доручення №39 від 29.05.2008 року.

4.                    Справу №97/12/20-03/19 повернути до господарського суду Київської області.

5.          Постанова набирає чинності з дня її прийняття.

Головуючий суддя:                                                                      Агрикова О.В.

Судді:

Разіна Т. І

Фаловська І.М.

Дата відправки 17.07.08