ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

02 липня 2008 р.
Справа  № 5/83-А

За позовом:
ПП ОСОБА_1м.Мукачево

До відповідача:
Мукачівської ОДПІ м.Мукачево

Про  скасування податкових
повідомлень-рішень від 17.10.2007р.

Суддя                О.С.Йосипчук

за участю представників сторін:

позивача:       представник не з'явився

відповідача:   Борсенко О.В.
- представник

Розглянувши матеріали справи за позовом приватного підприємця
ОСОБА_1до Мукачівської ОДПІ районі про скасування податкові
повідомлення-рішення від 17.10.07р. №3267/17-03//24351 та
№3268//2,

ВСТАНОВИВ:

Мукачівською ОДПІ 03.10.2007р. було проведено планову
документальну перевірку з питань дотримання податкового, валютного та іншого
законодавства, про що складено акт перевірки за №711/17-03/.

На підставі  вказаного акту
перевірки відповідачем -Мукачівською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення 17.10.2007р. №3267/17-03//24351, яким, з
посиланням на підпункт “б” п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України “Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” визначено податкове зобов'язання за платежем: “податок на
доходи від підприємницької діяльності” в сумі 48078,46 грн., та податкове
повідомлення-рішення від 17.10.2007р. №3268//2, яким донараховано
податок на додану вартість у сумі 98622,50 грн. та застосовано фінансову
санкцію у сумі 51351,25 грн.

Як вбачається із матеріалів перевірки, податковим органом було
встановлено, що у 2005 році на рахунки позивача в банківських установах
надійшли грошові кошти в сумі 699439 грн., які на думку перевіряючих є його
виручкою. З огляду на таке, органом ДПС зроблено висновок про вчинене позивачем
порушення приписів ст.1 Указу Президента України “Про спрощену систему
оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва”, згідно з
якими у спірній ситуації позивач повинен був з 01.01.2006 перейти на загальну
систему оподаткування. Порушення даної системи податкового обліку, як
вбачається із акту перевірки, і призвело до нарахувань податку на доходи та
податку на додану вартість.

Позивач заперечуючи проти висновку податкового органу просить
скасувати оскаржувані акти, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на протязі 2005
року він здійснював транспортно-експедиційну діяльність в межах якої, через
відсутність власного транспорту, організовував і забезпечував перевезення
вантажу за договорами доручення, На виконання даних договорів доручення позивач
отримував від замовника кошти, що, в свою чергу використовувались для оплати
послуг перевізників, з якими позивач в інтересах цього ж замовника уклав
відповідні угоди.

Вказані кошти, затвердженням позивача, не можуть розглядатися як
виручка позивача від реалізації товарів (робіт, послуг), а тому підстав для
висновку про порушення ст.1 Указу Президента України “Про спрощену систему
оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва” немає.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві
на позовну заяву. Зокрема стверджує про те, що всі кошти, які поступили на
рахунок підприємця слід визнати як його виручка для цілей оподаткування..

У зв'язку з складністю спору, відповідно до ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства України в судовому засіданні 04.04.2006 року
проголошено вступну та резолютивну частину постанови.  Постанова суду виготовлена у повному обсязі і
підписана 03.07.2008 року.

Заслухавши пояснення
представників сторін, проаналізувавши

подані по справі доказові
матеріали, щодо спірного питання,

Суд задовольняє позов, виходячи з
наступного:

Відповідно до п.1 Указу Президента України „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” (з
наступними змінами і доповненнями) спрощена система оподаткування
запроваджується для суб'єктів малого підприємництва, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, обсяг виручки яких від
реалізації продукції за рік не перевищує 500 000 грн.

При цьому, згідно з ч.5 ст.1 цього ж Указу, виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично
отримана  суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за  здійснення операцій з продажу продукції
(товарів, робіт, послуг).

Таким чином, кваліфікуючою ознакою надходжень на рахунки,
являється факт отримання коштів в якості оплати товарів, наданих робіт чи
послуг.

Як встановлено у засіданні суду, протягом 2005 року діяльність
позивача щодо надання транспортно-експедиційних послуг ґрунтувалась на
договорах транспортно-експедиційного обслуговування за якими позивач
зобов'язувався організувати перевезення вантажів шляхом розроблення маршруту
перевезення, пошук перевізника забезпечення відправлення та одержання вантажу.
Таким чином, даний договори передбачали обов'язок позивача залучати
перевізників та укладати з ними в інтересах замовника відповідні договори
перевезення від імені та за рахунок замовника.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та
замовниками послуг  ґрунтуються на
договорі транспортного експедирування (ст..929ЦК України)

Отже, правовідносини з перевезення вантажу виникали між
перевізниками, та замовником перевезень в інтересах якого і діяв позивач.

Суд приймає до уваги і те, що матеріали справи не містять доказів
надання транспортних послуг безпосередньо позивачем. За правилами ст..71 КАС
України, в справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень,
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на
відповідача. З огляду на таке, відповідачем не спростовано твердження
відповідача щодо відсутності у нього власного транспорту необхідного для
гадання послуг перевезення вантажу.

Із платіжних документів, доданих до матеріалів справи, зокрема із
банківських виписок, квитанцій на розрахунок, вбачається, що за рахунок коштів,
отриманих від замовників, позивач проводив оплату послуг перевізників.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що кошти, які
отримані від замовника експедиційних послуг і використані для оплати послуг
перевізника, не являються виручкою позивача від реалізації товарів (робіт,
послуг).

Той факт, що всі зараховані на рахунок позивача кошти не являються
його виручкою від реалізації товарів (робіт, послуг) позивача підтверджується
також рахунками, що виставлялись на оплату експедиційних послуг. За цими
рахунками окремо вказувалась вартість експедиційних послуг, передбачених
договором, та окремо вартість транспортного перевезення, які належало
сплатити перевізнику.

У зв'язку з вищенаведеним відхиляються заперечення відповідача про
те, всі отримані позивачем у 2005 році кошти в сумі 98622,50 грн. є його
виручкою, отриманою від надання послуг.

Оскільки відповідно до ст.6 Указу
Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку і
звітності суб'єктів малого підприємництва” суб'єкти малого підприємництва, що
сплачують єдиний податок, не являються платниками податку на доходи від
підприємницької діяльності та податку на додану вартість.

Також суд приймає до уваги, що підставою для визначення спірної
суми податкових зобов'язань в оскарженому податковому повідомленні-рішенні від
25.11.2003 року вказано підпункт “б” п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України “Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами”.

Однак, як передбачено вказаною правовою нормою, контролюючий орган
зобов'язаний  самостійно  визначити суму податкового зобов'язання
платника податків у разі якщо дані
документальних  перевірок   результатів
діяльності платника  податків  свідчать про заниження або завищення суми
його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Тобто на підставі підпункту “б” п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону
України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” можуть бути визначені податкові зобов'язання
виключно у разі, якщо платником податків подана податкова декларація з
відповідного виду податку (обов'язкового платежу), однак у такій декларації
занижена або завищена сума податкових зобов'язань (сума коштів, що підлягає
сплаті до бюджету).

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із пояснень
відповідача, позивач не подавав у 2005 році, не подавав податкові декларації, у
яких би визначалась сума податкових зобов'язань по податку на доходи чи податку
на додану вартість, що унеможливлює застосування відповідачем норми підпункту
“б” п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у спірній
ситуації.

Отже, зважаючи на викладене вище, суд констатує помилковість
висновків податкового орану.

Керуючись ст.ст.158-163, 167 КАС України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задоволити.

Податкове податкове повідомлення-рішення 17.10.2007р.
№3267/17-03//24351, яким, Мукачівською ОДПІ визначено приватному
підприємцю  ОСОБА_1податкове зобов'язання
за платежем: “податок на доходи від підприємницької діяльності” в сумі 48078,46
грн., та податкове повідомлення-рішення від 17.10.2007р. №3268//2,
яким Мукачівською ОДПІ донараховано приватному підприємцю  ОСОБА_1податок на додану вартість у сумі
98622,50 грн. та застосовано фінансову санкцію у сумі 51351,25 грн., скасувати
у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому
ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. На постанову може бути
подана апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження може бути подана
протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Суддя                                                                   О.С.Йосипчук