ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 180/14-03

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Київської обласної спілки споживчих товариств

на постанову

від 22.06.05 Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 180/14-03 господарського суду Київської області

за позовом

Київської обласної спілки споживчих товариств

до

1.Виконавчого комітету Калинівської селищної ради

2.Васильківської райспоживспілки

про

визнання недійсним рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради №49-03 від 27.03.03 та про підтвердження права власності на майно за Київською облспоживспілкою

у справі взяли участь представники

позивача: Ситенюк О.Д., довір. від 11.11.08 №01-510

відповідача-1: не з'явились

відповідача-2: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 05.09.03 (суддя Короткевич О.Є.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.05 (колегія суддів у складі: Кондес Л.О., Куровського С.В., Пантеліенка В.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В поданій касаційній скарзі Київська обласна спілка споживчих товариств просить скасувати прийняті судові акти, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Скаржник посилається на порушення судами вимог ч.2 ст. 129 Конституції України, якою встановлено, що на органи місцевого самоврядування покладено обов'язок діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, які передбачені законом. Ні закон України "Про місцеве самоврядування", ні інші нормативно –правові акти не наділяють органи місцевого самоврядування у будь-який спосіб позбавляти права власності. Суди при оцінці рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради №49-03 від 27.03.03 не застосували ст.ст.4, 55 Закону України "Про власність". Судами також не було застосовано п.2.1 Тимчасового положення про порядок оформлення права власності, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.02 №7/5. На думку скаржника спірними у даній справі є правовідносини, пов'язані з оформленням права власності, а не з його реєстрацією. Судом апеляційної інстанції було застосовано не чинну на час виникнення спірних правовідносин постанову правління Укоопспілки від 28.02.1967, оскільки вона втратила чинність ще у 1982 році відповідно до постанови правління Центроспілки від 12.08.82р. Суд необґрунтовано послався на ст.ст. 1,8,9 Закону України "Про споживчу кооперацію", прийнятого 10.04.1992р. Окрім цього судом апеляційної інстанції було порушено ст. 34 ГПК України, оскільки як на законну підставу набуття Васильківською райспоживспілкою права власності на спірне майно суд апеляційної інстанції послався на лист Укоопсіплки від 09.01.04 №04-8/3,в якому зазначено, що збудовані об'єкти за рахунок коштів капітальних вкладів, що централізувалися в облспоживспілці та використовувалися райспоживспілками, відповідно є їх власністю. Даний лист взагалі не можно вважати належним доказом, оскільки Центральна спілка споживчих товариств України не є і не може бути органом, якій визнає правомірність набуття права власності. Суд також припустився порушення ст. 34 ГПК України, зазначивши про те, що платіжне доручення №277 від 15.08.1990 не містить змін шляхом підчистки і додрукування окремих знаків, змінам не піддавалось і його зміст є первісним. Скаржник зазначає, що вказане питання не було вирішено судовим експертом.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Об'єкт універсальний повнозбірний холодильник ємністю 500т будувався за рахунок централізованого фонду фінансування капітальних вкладень Васильківської райспоживспілки.

Основним джерелом створення фонду фінансування капітальних вкладень були: відрахування від прибутку споживчих товариств (членів Васильківської райспоживспілки) та власних підприємств райспоживспілки.

Крім того, Васильківська райспоживспілка щорічно перераховувала на рахунок Київської облспоживспілки кошти у розмірі 35% роз поділюваного прибутку споживчих товариств (членів райспоживспілки), 50% розподілюваного прибутку райспоживспілки та її підприємств.

Зазначені кошти споживчих товариств та Васильківської райспоживспілки зараховувались Київською облспоживспілкою до централізованих фондів фінансування капітальних вкладень споживчої кооперації Київської області.

Відповідно до п.10 Положення про фонд фінансування капітальних вкладень в споживчій кооперації, затвердженого постановою Правління Центроспілки від 28 грудня 1967р. (протокол засідання №48 п.21) кошти фонду фінансування капітальних вкладень, що централізувалися в облсполживспілках, використовувалися:

"…б) обласными, краевыми и республиканськими (АССР) потребсоюзами, а также потребсоюзами союзних республик, не имеющих обласного деления:

на финансирование капитальных вложений собственного хозяйства, за исключением приобретения основных средств для учебных заведений, которые финансируются за счет средств фонда подготовки кадров;

на безвозвратное финансирование капитальных вложений потребительских обществ и райпотребсоюзов в недостающих суммах с учетом средств централизуемых в райпотребсоюзах;

в) райпотребсоюзами;

амортизационные отчисления на полное восстановление основных средств, централизуемых по району, используются:

на финансирование капитальных вложений собственного хозяйства;

на безвозвратное финансирование капитальных вложений потребительских обществ".

Постановою правління Центроспілки СРСР від 12. 08.1982р. (протокол №18 п.П) на зміну раніше діючого Положення про фонд фінансування капітальних вкладень в споживчій кооперації, затверджене нове Положення, що діяло з 1982 року, проте порядок створення і використання коштів фонду фінансування капітальних вкладень, що централізувалися в облспоживспілках, не змінився.

Відповідно до вказаного Положення п.18 "Законченные строительством объекты потребсоюзами титулодержателями передаются на балансы соответствующих организаций и предприятий, входящих в их систему, безвозмездно".

Попередні судові інстанції встановили, що згідно балансу Васильківської райспоживспілки на 01.01.1991 року фонд фінансування капітальних вкладень складав 573,0 тис. руб., а станом на 01.01.1992 року - 1630,0 тис. руб. (стр. балансу 312 за 1991 рік). ФФКВ поновився за рахунок відрахувань на повне відновлення і капітальний ремонт споживчих товариств, господарств та підприємств правління райспоживспілки.

Оплата за збірний панельний холодильник була проведена з розрахункового рахунку райспоживспілки, про що свідчить платіжне доручення 277 від 15.08.90 року на суму 504 193 руб.75 коп.

Тільки за 1991 рік Васильківською райспоживспілкою перераховано Київській облспоживспілці в централізований фонд фінансування капітальних вкладень 212,0 тис. руб, що підтверджується звітом про рух фондів до балансу за 1991 рік та книгою К-Іа за 1991 рік.

Ці кошти перераховувались Київській облспоживспілці згідно Положення про фонд фінансування капітальних вкладень в споживчій кооперації, затвердженого постановою правління Центроспілки від 28.12.1967 року (протокол засідання № 48, п.21).

Тимчасово недостаючі кошти фонду фінансування капітальних вкладень, перераховані Київською облспоживспілкою, використовувались Васильківською райспоживспілкою згідно плану будівництва на 1991 рік та 1992 рік з подальшим поверненням Київській ОСС, що підтверджується платіжними дорученнями: №80 від 16.03.93р., №280 від 28.10.93р., №219 від 29.07.93р., №124 від 11.05.93р., №220 від 30.07.93р., незважаючи на те, що згідно Положення про ФФКВ в споживчій кооперації, затвердженого постановою правління Центроспілки від 28.12.1967р., кошти не повинні повертатись Київській облспоживспілці, оскільки облспоживспілка своїх коштів не мала, а лише централізувала відрахування районів області.

Що стосується тверджень Київської облспоживспілки про те, що будівництво холодильника в смт.Калинівка здійснювалось за рахунок коштів облспоживспілки, посилаючись на два платіжних доручення за № 513 від 16.08.1990р. на суму 510000 руб. та № 773 від 25.12.1990 року на суму 150000 руб., які були перераховані Васильківській РСС, нібито на фінансування будівництва холодильника, то колегія суддів зазначае наступне.

Судами було встановлено, що платіжні доручення №513 від 16.08.1990 року та №277 від 15.08.1990 року були предметом дослідження судово-технічної експертизи документів у господарській справі № 180/14-03 Київського НДІ судових експертиз (висновок № 6224/6225 від 15.10.2004р.), які за висновком експерта не містять змін шляхом підчистки і додрукуванням окремих знаків не піддавались і є. первісними. А платіжне доручення №513 від 16.08.1990 року у рядку "призначення платежу" не містить посилань на те, що кошти, вказані в даному платіжному дорученні, були перераховані саме за збірний панельний холодильник.

Крім того, використання спірного холодильника з дати його введення в експлуатацію здійснювалось за призначенням тільки підприємствами та господарствами Васильківської РСС, а також всі витрати на його утримання несла райспоживспілка.

В грудні 1992 року згідно вводу холодильник було поставлено на баланс правлінням райспоживспілки з наступною передачею на баланс гуртово-торгової бази Васильківської райспоживспілки (розп. №14 від 20.04.1993 р.).

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що в листі Центральної спілки споживчих товариств України від 09.01.04р. № 04-8/3 на адресу Голів правлінь райспоживспілок, районних споживчих товариств Київської області зазначено, що збудовані об'єкти за рахунок коштів фонду фінансування капітальних вкладень, що централізувалися в облспоживспілках та використовувалися райпотребсоюзами у споживчих товариствах, райспоживспілках, є їх власністю.

На підставі встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком попередніх судових інстанції про те, що Київська облспоживспілка не довела, що об’єкт побудований за її кошти, а звідси і свого права власності на спірні об'єкти нерухомості.

Переоцінка доказів у справі не відноситься до компетенції касаційної інстанції.

Рішенням виконавчого комітету Калинівської селищної ради від 29.08.02 №144-08 було надано дозвіл на оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна , розміщені в смт. Калинівка по вул. Залізничній, 158 - універсальний повнозбірний холодильник; металево-збірний павільйон П-30; холодильний склад за Київською облспоживспілкою.

Рішенням виконавчого комітету Калинівської селищної ради від 27.03.03 за №49-03 погашено право власності від 29.01.02 №18 Київської облспоживспілки на холодильну камеру і машинне відділення та на майстерню для ремонту машин по вул. Залізничній, 158, що належить Васильківській райспоживспілці у зв'язку з допущеною помилкою в свідоцтві про право власності на майно Васильківської райспоживспілки. Вказаним рішенням вирішено оформити свідоцтво про право власності на нежилі приміщення та споруди, а саме: гараж, майстерня для ремонту машин і універсальний повнозбірний холодильник, місткістю 500 тон з машинним відділенням по вул. Залізничній, 158 в смт. Калинвіка на Васильківську райспоживспілку та зобов'язано Васильківське БТІ провести реєстрацію свідоцтва про право власності на ці нежитлові приміщення.

Відповідно з п.9 ст.59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні" рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Калинівської селищної ради 7 сесії ХХІУ скликання від 01.07.2003 №109-07-ХХІУ було скасоване рішення виконкому Калинівської селищної ради №144-08 від 29.08.02 про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна Київської облспоживспілки (т.1 а.с.102).

Таким чином це свідчить про те, що Київська облспоживспілка не є власником спірного майна. Зазначене рішення Калинівської селищної ради 7 сесії ХХІУ скликання від 01.07.2003 №109-07-ХХІУ у встановленому законом порядку не оскаржувалось, недійсним не визнано.

Рішенням виконавчого комітету Калинівської селищної ради від 27.03.03 за №49-03 вирішено оформити свідоцтво про право власності на спірне майно за Васильківською РСС.

З огляду на викладене, позивач не є власником спірного майна і оскаржуване їм рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради від 27.03.03 за №49-03 не зачипає його права.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що пункт перший оскаржуваного рішення виконкому прийнятий з перевищенням повноважень виконкому, однак, позивачем не було доведено про порушення його права власності на спірне майно.

Таким чином інші пункти рішення виконавчого комітету Калинівської селищної ради від 27.03.03 за №49-03 про оформлення права власності на нерухоме майно за Васильківською РСС відповідають вимогам п.9 ст. 59 та п.б) п.п.10 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та прийняті в межах наданих законом повноважень.

Доводи касаційної скарги щодо посилання суду на Закон України "Про споживчу кооперацію" від 10.04.1992, який не існував на момент виникнення спірних відносин, як вважає скаржник, колегія суддів до уваги не приймає. Об’єкт був введений в експлуатацію, як досліджено судами, 14.12.1992. Право власності за скаржником було визнано рішенням виконкому від 29.08.2002. Спір виник з відміною цього рішення рішенням селищної ради 01.07.2003 і на цей час вказаний вище закон діяв. Натомість, скаржник не вказав в касаційній скарзі іншого нормативного акту, яким, на його думку, необхідно було керуватися.

Доводи скаржника про застосування судом постанови правління Центроспілки від 28.12.1967 спростовуються матеріалами справи. Апеляційним судом вказано в тексті постанови, що постановою правління Центроспілки СРСР від 12.08.1982 на заміну раніше діючого Положення про фонд фінансування капітальних вкладень в споживчій кооперації, затверджене нове Положення, проте порядок створення і використання коштів фонду фінансування капітальних вкладень, що централізувалися в облспоживспілках не змінився.

Право власності на спірний об’єкт за відповідачем визнано рішенням виконкому Калинівської селищної ради від 27.03.2003, а не на підставі листа Укоопспілки від 09.01.2004. Право власності на новостворену будівлю виникає з моменту прийняття її в експлуатацію. Якщо право власності підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. В разі виникнення спору щодо власника майна, зацікавлена особа повинна доказати в суді, що будівля побудована (або придбана) за її кошти. В даному випадку Київська обласна спілка споживчих товариств не довела, що спірний об’єкт побудований за рахунок її коштів.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що справа розглянута відповідно встановленим обставинам справи з правильним застосуванням судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київської обласної спілки споживчих товариств залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 05.09.03 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.05- у справі 180/14-03 - без змін.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді                    Є.Чернов

В.Цвігун