ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 8/307

12.09.08

За позовом Приватного підприємства «Авто-Актив»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІС»

про стягнення 571 275,20 грн.

Суддя В.С. Катрич

Представники:

Від позивача представники - Чайка Т.В. (дов. № 1908/01-08 від 19.08.08р.),

Ауз Р.М. (дов. № 1908/01-08 від 19.08.08р.)

Від відповідача не з`явились

Обставини справи :

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача 380 520,00 грн. перерахованих позивачем коштів на виконання договору комісії на покупку № 38 від 17.04.2008р. та 7 990,92 грн. збитків від інфляції, 178 844,40 грн. пені, 3 919,88 грн. чотирьох відсотків річних.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.08.2008р. розгляд справи був призначений на 12.09.2008р.

У судове засідання, призначене на 12.09.2008р. з’явилися представники позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Через канцелярію суд від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій відповідач зазначив, що визнає, що не виконав у належний спосіб договірних зобов’язань перед позивачем, що виникли у нього згідно з договором комісії від 17.04.2008р. № 38 та керуючись ст. 22 ГПК України визнає позовні вимог ПП «Авто-Актив»повністю.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача відповідно до вимог ст. 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представників позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд –

ВСТАНОВИВ :

17.04.2008р. між ПП «Авто-Актив»- «комітент»та ТОВ «ЮНІС»- «комісіонер»був укладений договір комісії на покупку № 38, відповідно до п.1.1 якого «комісіонер»зобов’язався за дорученням «комітента»за винагороду укласти за рахунок «комітента»від власного імені угоду на придбання будматеріалів (надалі - товар) за цінами не вище згоджених сторонами в додатку №1 до даного договору, у строки та об’ємах, передбачених додаток № 1, яке є невід’ємною частиною договору.

Згідно п.3.1 договору «комітент»зобов’язаний протягом одного банківського дня з моменту підписання договору забезпечити «комісіонера»грошовими коштами в розмірі 380 520,00 грн., які є необхідними для придбання товару в об’ємах та строки, визначені в додатку № 1 даного договору.

Позивач на виконання умов спірного договору перерахував на рахунок відповідача 380 520,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1052 від 17.04.2008р. (копія в матеріалах справи).

Умовами договору сторони погодили, що даний договір діє з моменту його підписання сторонами та до 23.04.2008р.

Відповідач в свою чергу не виконав власні зобов’язання по спірному договору не придбав і не передав позивачу товар на суму 380 520,00 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах зазвичай ставляться.

Згідно з чч. 2, 3 ст. 193 ГК України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач направив відповідачу претензію з вимогою перерахувати на рахунок позивача 380 520,00 грн. і припинити дію договору з наданням письмової відповіді на претензію не більше ніж протягом 10-ти денного строку з дня її отримання.

У відповідь на претензію відповідач просив відстрочити виконання зобов’язання згідно договору комісії № 38 від 17.04.2008р. на придбання будівельних матеріалів, оскільки підприємство не може виконати їх вчасно. (копія в матеріалах справи).

Відповідач станом на день розгляду справи власні зобов’язання по спірному договору не виконав, доказів повернення позивачу коштів в сумі 380 520,00 грн. суду не надав.

Відповідач керуючись ст. 22 ГПК України визнав позовні вимог ПП «Авто-Актив»повністю.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 380 520,00 грн. правомірна та підлягає задоволенню.

Крім основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача 7 990,92 грн. збитків від інфляції, 178 844,40 грн. пені, 3 919,88 грн. трьох відсотків річних.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання своїх зобов’язань «комісіонер»сплачує «комітенту»пеню в розмірі 0,5 відсотка від суми несвоєчасного виконання зобов’язань за кожен день прострочки виконання.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 178 844,40 грн. обґрунтована, визнається відповідачем та підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту вищезазначеної норми не вбачається будь-яких випадків обмеження її дії в частині застосування.

При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно з частиною першою цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, інфляційні нарахування на суму боргу та відсотки річних не є санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань, з огляду на що їх стягнення не залежить від наявності вини боржника у простроченні грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено, що зобов'язання відповідача по наданню послуг виникло на підставі укладеного між позивачем і відповідачем договору комісії на покупку № 38 від 17.04.2008р., відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором, а саме не надав послуги у встановлений договором строк, відповідач визнав у повному обсязі розмір нарахованих позивачем інфляційних у розмірі 7990,92 грн. зазначених позивачем в розрахунку, тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача збитків від інфляції в сумі 7990,92 грн. правомірна та підлягають задоволенню.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що сторона, яка прострочила виконання грошово зобов’зання на вимогу іншої сторони зобов’язана виплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 4 відсотка річних від простроченої суми.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 3 919,88 грн. 4-х відсотків річних правомірна, визнається відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив, доказів проведених розрахунків не надав, заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджена правомірність заявлених позовних вимог, відповідач визнав у впоєному обсязі вимоги позивача, тому суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 33, 49, 75, 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІС»(01010, м.Київ, вул. Січневого повстання, буд.4/6, кв.11; ) на користь Приватного підприємства «Авто-Актив»(03115, м.Київ, проспект Перемоги, буд. 134, літера А; ) 380 520 (триста вісімдесят тисяч п’ятсот двадцять) грн. перерахованих позивачем коштів, 7 990 (сім тисяч дев’ятсот дев’яносто) грн. 92 коп. збитків від інфляції, 178 844 (сто сімдесят вісім тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 40 коп. пені, 3 919 (три тисячі дев’ятсот дев’ятнадцять) грн. 88 коп. чотирьох відсотків річних, 5 712 (п’ять тисяч сімсот дванадцять) грн. 75 коп. державного мита, 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

В.С. Катрич

Дата підписання: 19.09.2008р.