ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
09.10.08                                                                                           Справа № 18/119
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого – судді                                                  Кордюк Г.Т.

Суддів                                                                      Давид Л.Л.

Мурської Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаття», б/н від 09.07.2008р.

на рішення: Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2008р.

у справі № 18/119 (суддя –Кривка В.П.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаття», с. Брід, Іршавського району, Закарпатської області

до Брідської сільської ради, с. Брід, Іршавського району, Закарпатської області

про визнання договору оренди недійсним та зобов’язання вчинити певні дії

за участю представників сторін:

від позивача: Гаврилець М.Б. –представник

від відповідача: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2008р. (суддя Кривка В.П.) у позові ТзОВ «Закарпаття», с. Брід до Брідської сільської ради, с. Брід про визнання недійсним договору оренди укладеного 10.09.1998р. між КСГП «Закарпаття»та Брідською сільською радою; усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення –відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що до спірних відносин по визнанню недійсним договору оренди від 10.09.1998р. належить застосовувати вимоги ЦК УРСР 1963р., діючого на час виникнення спірних відносин.

Статею 71 ЦК УРСР встановлено загальний строк для захисту порушеного права тривалістю в три роки, який позивачем пропущено, що є підставою для відмови в позові.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати частково, прийняти нове рішення, яким зобов’язати відповідача –Брідську сільську раду, усунути перешкоди в користуванні самовільно зайнятих 5-ти кімнат шляхом виселення..

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд не розглянув вимог в частині виселення відповідача з 5 кімнат, які самовільно ним зайняті. Суд першої інстанції не вчинив дій передбачених ч. 4 ст. 65 ГПК України щодо виклику представників сторін для уточнення обставин справи, що призвело до порушення п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про порядок застосування Конституції України про здійсненні правосуддя»від 01.11.1996р. № 9, відповідно до якої на суд покладається обов’язок повного та об’єктивного розгляду справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, доводи скаржника відхилив, покликаючись, що позивач не є власником майна –приміщення ФАП, а отже, є неналежним позивачем. Покликання апелянта на ст. 253 ЦК України є безпідставним, оскільки факт складання акту сам по собі нічого не доводить та не спростовує прийнятого загальними зборами пайовиків колишнього КСГП «Закарпаття», рішення про передачу у комунальну власність Брідської сільської ради приміщення ФАПу.

Львівським апеляційним господарським встановлено:

10.09.1998р. між КСГП «Закарпаття»(правонаступником якого, згідно п. 1.2 Статут, є ТзОВ «Закарпаття») , с. Брід та Брідською сільською радою, с. Брід укладено договір про надання в оренду нежилого приміщення ФАПу (фельдшерсько-акушерського пункту), який знаходиться за адресою: вул. Радгоспа, 13 с. Брід, Іршавського району, загальною площею 164 кв.м. (а.с. 24-25).

Даний договір укладено на безстроковий термін та на безкоштовній основі. Того ж дня, на виконання умов вищевказаного договору, об’єкт оренди був переданий орендарю, що підтверджується актом приймання-передачі від 28.12.1999р..

Позивач вважє даний договір незаконним та просить суд зобов’язати відповідача усунути перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями шляхом виселення, митивуючи свої доводи тим, що зазначений договір не відповідає вимогам законодавства, ст.ст. 203, 793, 794 ЦК України від 16.01.2003р. № 435-ІV, щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Крім того, позивач вказує, що відповідачем всупереч умовам договору самовільно зайнято 5 кімнат орендованої будівлі; вимоги переукласти договір та його розірвання останній ігнорує, згідно п. 7.2 договору від 10.09.1998р., розірвання договору можливе лише у разі порушення орендарем своїх обов’язків по даному договору.

Відповідно своїми діями, відповідач позбавив позивача можливості користуватися приміщеннями, що є об’єктом договору оренди, для здійснення господарської діяльності. У свою чергу, позивачем 08.01.2008р. направлено претензію з проханням усунути порушення, однак відповідач жодної відповіді не надав, про причини щодо відмови усунути порушення умов договору не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом та підставою заявленого позову є визнання недійсним договору оренди укладеного між КСГП «Закарпаття»(правонаступник ТзОВ «Закарпаття», згідно п. 1.2 Статуту товариства) та Брідською сільською радою 10.09.1998р., як такий, що не відповідає вимогам ст.ст. 793, 794 ЦК України та виселення відповідача з нежитлового приміщення.

Відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватись господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. У разі, коли після укладення угоди набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють договірні відносини, ніж ті, що діяли в момент укладення угоди, сторони вправі керуватися умовами договору, а не цим нормативним актом, якщо останній не має зворотної сили (абз. 3 п. 10 Роз’яснення Президії Вищого Арбітражного Суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними»№ 02-5/111 від 12.05.1999р., зі змінами та доповненнями).

Вищезгадане Роз’яснення узгоджується з практикою Верховного Суду України (Постанова від 20.01.2004р. у справі № 20/622).

Верховний Суд України, зазначив, угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом. Щодо угод, вчинених до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003р. № 435-ІV, підстави і наслідки їх недійсності визначаються ст.ст. 47-58 ЦК УРСР від 18.07.1963р., якщо угода не підпадає під дію інших законів, які встановлюють спеціальні підстави та наслідки недійсності угод.

Враховуючи вищенаведене, вимоги позивача про визнання недійсною угоди, яка не відповідає ст.ст. 793, 794 ЦК України є безпідставними, до задоволення не підлягають. Місцевий господарський суд вірно прийшов до висновку про застосування до спірних правовідносин сторін, щодо визнання недійсною угоди, норм ЦК УРСР.

Однак, апеляційна інстанція не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо пропуску позивачем позовної давності.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 25.03.2003р. у справі №3-275к-03, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, відповідачем не порушено, ухвалюється рішення про відмову у позові саме з цих підстав, а не через пропуск строку давності.

Якщо буде встановлено, що таке право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 80 ЦК, ухвалює рішення про відмову у позові, у зв’язку із закінченням строку давності, а при визнанні причини пропуску строку поважною, порушене право має бути захищене.

За таких обставин посилання суду на пропуск строку позовної давності підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.

Щодо вимог позивача зобов’язати Брідську сільську раду усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням 5-ти кімнат (фельдшерсько-акушерського пункту) в с. Брід, Іршавського району, такі до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Як на підставу належності спірного приміщення позивачу та незаконного використання майна відповідачем, позивач покликається на акт від 04.03.2006р. (а.с. 12) та те, що він володіє майном.

Відповідно до ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Особа яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Позивачем, належними та допустимими доказами не доведено, що 5-ть кімнат ФАП в с. Брід, Іршавського району належать йому на праві володіння, а саме передано йому власником чи набуто на інших підставах передбачених законом.

Акт від 04.03.2006р. підтверджує, що майно належить пайовикам колишнього КСГП «Закарпаття». Рішенням загальних зборів пайовиків колишнього КСГП «Закарпаття»від 06.07.2008р. вирішено передати будівлю ФАПу, що знаходиться в с. Брід у власність територіальної громади с. Брід.

Враховуючи наведене, Львівський апеляційний господарський суд вважає доводи, викладені в апеляційній скарзі безпідставними, необгрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку що рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2008р. прийняте із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2008р. у справі № 18/119 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаття», без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в

касаційному порядку.

3.          Справу № 18/119 повернути Господарському суду Закарпатської області.

Головуючий суддя                                                                      Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                          Давид Л.Л.

Суддя                                                                                          Мурська Х.В.