ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

06.08.2008 р.                                                            Справа №21/221

м. Полтава

за позовом за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, вул. Зигіна, 1, м. Полтава, 36000

до приватного підприємства "ВІТАН", 39600, м.Кременчук, вул.60 років Жовтня, 43

про стягнення 2577,00 грн.

Суддя Тимченко Б.П.

Секретар судового засідання Скок І.А.

Представники:

від позивача: Фищук В.В., дов. №04-1/1 від 08.01.08р.

від відповідача: не з"явився

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 2577,00 грн.

Представник позивача на позові наполягає.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи суд встановив:

Згідно статті 19 Закону України "По основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (в редакції від 06.10.2005р. Закон №2960-ІУ) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичн6их осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою ст.19 і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 20 Закону України ( в редакції від 06.10.2005 року Закон № 2960-IV)'TIpo основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організацій громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Відповідач в своєму відзиві на позов проти позовних вимог заперечує з наступних обставин:

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні визначено, що працевлаштування інвалідів здійснююся державною службою зайнятості, органами Міністерства праці України, міністерства соціального захисту України, місцевими Радами народних депутатів, громадським організаціями інвалідів.

Приватне підприємство „ВІТАН" на виконання вимог вищевказаного Закону щомісячно інформувало Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів за формою №3-ПН про наявність вакансій.

Аналіз положень вказаного Закону дає підстави для висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати й працевлаштовувати інвалідів нестворені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч.І ст. 18 цього Закону.

Тобто, відповідач вжив передбачених законодавством заходів по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів згідно встановленого нормативу.

Враховуючи вищевикладене, відповідач довів суду виконання ним вимог чинного законодавства щодо працевлаштування інвалідів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

В позові відмовити.

Суддя                                                                      Тимченко Б.П.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.