ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2008 р.

Справа № 6/388/08

за позовом

Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

до відповідача

Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20.

про

Визнання протиправними та скасування податкових повідомлень –рішень.

Суддя                                                                                                     Ткаченко О.В

Секретар                                                                                                    Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача

Панченко С.В.

Від відповідача

Мезінов О.Г., Литовщикова Т.А.

Суть спору: Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати протиправними та скасувати визначені за результатами проведеної перевірки (акт від 06.02.2008 року № 53/37/01125608) та подальшого апеляційного оскарження податкові повідомлення-рішення від 18.02.2008 року № 00000537/0, від 14.03.2008 року № 00000537/1, від 15.05.2008 року № 00000537/2, від 30.07.2008 року № 00000537/3, згідно яких було визначено суму податкового зобов’язання по земельному податку в сумі 272520,17 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 136260,09 грн., та податкові повідомлення-рішення від 15.05.2008 року № 00001937/2, від 30.07.2008 року № 00001937/3, згідно яких ДПА у Миколаївській області було донараховано податкове зобов’язання по земельному податку в сумі 1546,01 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 773,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неправомірне визначення відповідачем податкових зобов’язань та застосування штрафних санкцій по земельному податку, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про оцінку земель»від 11.12.2003 року № 1378-IV нормативна грошова оцінка земель несільськогосподарського призначення має проводитись не частіше одного разу на 7-10 років, то він мав право при розрахунку та сплаті земельного податку використовувати дані нормативної грошової оцінки, що була проведена в 2001-2002 роках.

Крім того, позивач наголошує, що Наказ Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 року № 18/15/21/11 «Про порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів», у відповідності до якого встановлено необхідний при визначенні нормативної грошової оцінки коефіцієнт функціонального використання земель транспорту у розмірі 1, не містить вимог щодо здійснення у зв’язку з його прийняттям нової нормативної оцінки земельних ділянок, а тому зміна коефіцієнту функціонального використання землі не може бути підставою для зміни грошової оцінки землі та, відповідно, суми земельного податку.

Також позивачем зазначено, що при визначенні земельного податку відповідачем не враховано, що Порту не передавались у користування земельні ділянки для обслуговування водної акваторії та підхідного каналу площею 2245492 м 2, а тому позивач не є по відношенню до цих земельних ділянок суб’єктом плати за землю у розумінні ст. 5 Закону України «Про плату за землю».

Відповідач проти заявлених вимог заперечує, вказуючи, що при визначенні нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що перебувають у користуванні позивача, ним було використано коефіцієнт функціонального призначення земельної ділянки 0,8, що не відповідає встановленому Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 року № 18/15/21/11 «Про порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» коефіцієнту, у зв’язку з чим неправильна грошова оцінка землі стала причиною неправильного розрахунку земельного податку. Підтвердженням факту користування земельної ділянки для обслуговування водної акваторії та підхідного каналу площею 2245492 м 2, відповідач вважає подані позивачем декларації по земельному податку, згідно яких він самостійно декларував та сплачував податок за вказані земельні ділянки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, господарський суд встановив.

За результатами проведеної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2006 року по 30.09.2007 року відповідачем складено акт від 06.02.2008 року № 53/37/01125608.

Зазначеним актом, зокрема, встановлено (а. с. 13-14), що позивач має 9 земельних ділянок, що відносяться до категорії «Землі транспорту». Розрахунок грошових оцінок цих земельних ділянок проводився із застосуванням функціонального коефіцієнту земель морського транспорту в розмірі 0,8, що не відповідає Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 року № 18/15/21/11 «Про порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів».

Таким чином, в порушення ст. 2, 7, 14 Закону України «Про плату за землю»від 03.07.1992 року № 2535-ХІІ актом перевірки встановлено заниження грошової оцінки земельних ділянок, що призвело до заниження суми податку на 272 520,17 грн. (а.с. 16).

На підставі акту перевірки від 06.02.2008 року № 53/37/01125608 та подальшого апеляційного оскарження були прийняті податкові повідомлення-рішення від 18.02.2008 року № 00000537/0, від 14.03.2008 року № 00000537/1, від 15.05.2008 року № 00000537/2, від 30.07.2008 року № 00000537/3, згідно яких було визначено суму податкового зобов’язання по земельному податку в сумі 272520,17 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 136260,09 грн., та податкові повідомлення-рішення від 15.05.2008 року № 00001937/2, від 30.07.2008 року № 00001937/3, згідно яких ДПА у Миколаївській області було донараховано податкове зобов’язання по земельному податку в сумі 1546,01 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 773,00 грн.

Крім того, як свідчить наданий відповідачем лист від 30.03.2007 року № 9535/10/37-019, позивач був повідомлений про зміну розміру грошової оцінки земель категорії «землі транспорту і зв’язку»за рахунок зміни коефіцієнта (з 0,8 на 1,0) та про необхідність надання копій довідок про грошову оцінку земельних ділянок.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 03.07.1992 року № 2535-ХІІ «Про плату за землю»використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Згідно ст. 23 Закону України «Про плату за землю»грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельних ресурсах за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Грошова оцінка земельної ділянки щороку за станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

П.п. 3.3 п. 3 Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 року № 18/15/21/11 передбачено обов’язкове використання коефіцієнтів функціонального використання землі при проведенні нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до Додатку1 таблиці1.1. вказаного Порядку коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земель транспорту та зв’язку, дорівнює 1.

Згідно ст. 14 Закону України «Про плату за землю»платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Такий самий порядок встановлений і пунктом 2 Порядку подання податкового розрахунку земельного податку, затвердженого наказом ДПА України від 26.10.2001 року. Крім того, пунктом 5 даного Порядку передбачено, що у разі зміни протягом року грошової оцінки землі, функціонального використання землі, настання іншої зміни чи виявлення помилок, що змінюють суму земельного податку за звітний(і) місяць(і), платник податку подає новий звітний Розрахунок з виправленими показниками за такий(і) звітний(і) місяць(і) у строки, установлені підпунктом 4.1.4 "а" пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" ( 2181-14 ), без застосування штрафів, установлених пунктом 17.2 статті 17 цього Закону.

Враховуючи, що позивач не скористався можливістю подання такого звітного розрахунку при наявності факту інформування його з боку податкової інспекції щодо зміни коефіцієнту функціонального використання землі транспорту та зв’язку, що підтверджується наданою відповідачем копією листа від 30.03.2007 року № 9535/10/37-019, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважає правомірними та такими, що прийняті у відповідності до вимог діючого законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

О.В.Ткаченко