ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.08.08
Справа  № 15/74

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії:

головуючого судді                                                Орищин
Г.В.

суддів                                                                       Галушко
Н.А.

Краєвської М.В.

розглянув
апеляційну скаргу Львівського
міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»(далі-ЛМКП) №39-1096 від
17.04.2008р.

на рішення господарського суду Львівської області
від 07.04.2008року

у справі № 15/74

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1, м.Львів

до
відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго»,
м.Львів

про стягнення 143335,68грн.

за участю представників сторін:

від позивача   не
з»явився

від відповідача Іващук О.В.

Права і обов'язки сторін, передбачені ст. 22 ГПК України, право
заявляти відводи,  представнику
роз'яснено.

Позивач явку представника в судове
засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце
розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення копії
ухвали адресату (а.с.64).

Рішенням  господарського суду Львівської області від
07.04.2008р. у справі №15/74 (суддя Т.Костів) частково задоволено позов
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, присуджено до
стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» 12236грн. відсотків річних, 67424грн.
інфляційних втрат, 796,60грн. державного мита, 118грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в частині позовних вимог
про стягнення 63675,68грн. упущеної вигоди -
відмовлено .

Дане рішення
оскаржується відповідачем (ЛМКП «Львівтеплоенерго»), оскільки, на його думку,
прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема,
суд  безпідставно не застосував позовну
давність до заявленої суми позовних вимог, яка, на думку скаржника, є загальною
- терміном три роки та,  яку слід
обчислювати з 27.04.2003р. (дата виникнення права позивача на звернення до суду
про стягнення суми боргу, яка виникла у зв»язку з невиконанням відповідачем  зобов»язання по договору). Окрім того,
17.10.2006р. постановою Львівського апеляційного господарського суду у справі
№4/841-20/90 присуджено до стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» 14000грн. боргу,
а тому зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна
давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення інфляційних нарахувань та 3%
річних). Разом з цим, скаржник ототожнює неустойку  з річними, і вважає, що позивачем пропущений
скорочений термін позовної давності (1 рік) щодо заявлення позовних вимог про
стягнення 3% річних.

Позивач
заперечив доводи скаржника з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу
(а.с.49-50).

При розгляді
матеріалів справи та апеляційної скарги судовою колегією встановлено наступне:

Згідно
договору  № 01 від 20.01.2003р. про
надання юридичних послуг  та додаткової
угоди №1 від 07.03.2003р. до договору (а.с.9-10), укладених  між сторонами у справі, ЛМКП
«Львівтеплоенерго»(замовник) доручає, а СПД-ФО ОСОБА_1. (виконавець, позивач)
зобов'язувався надавати правову допомогу в судовому захисті інтересів замовника
в господарському суді Львівської області щодо визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень ДПІ у місті Львові на загальну суму 4887380, 82грн. (п.1.1.
договору).

За надання
зазначених послуг замовник перераховує на рахунок виконавця 25000грн. та 10%
від суми, вказаної в п.1.1 договору не пізніше 10 днів з часу прийняття рішення
судом на користь замовника повністю або частково.

Виконання умов
договору позивачем та наявність боргу відповідача у розмірі 140000грн.
підтверджується долученою до матеріалів справи постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 17.10.2006р. у справі № 4/841-20/90
(а.с.11-12).

У зв»язку з
невиконанням відповідачем взятих на себе зобов»язань, позивачем заявлено позов
про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої
суми,   які присуджені судом до
стягнення, а також упущену вигоду, в стягненні якої судом відмовлено.

Вимоги
апеляційної скарги наводились відповідачем у відзиві на позовну заяву. Дані
заперечення розглядались і досліджувались в місцевому суді при винесенні
оскаржуваного рішення.

Судова колегія, заслухавши пояснення
представника скаржника, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх
фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до
ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв»язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого
суду у повному обсязі.

Спір у даній
справі виник з виконання договору про надання послуг, тому на  спірні правовідносини між сторонами
поширюються норми глав 48, 63 Цивільного кодексу України та глав 20, 22  Господарського кодексу України.

Відповідно до
ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець)
зобов»язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов»язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до
ст. 526 ЦК України, 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599
ЦК України, ст. 202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

Пунктом 2
ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Статтями 536 ЦК
України та 198 ГК України визначено, що за користування чужими грошовими
коштами  боржник зобов»язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір
процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного законодавства.

Факт  невиконання відповідачем умов договору щодо
оплати наданих послуг  та строків
здійснення розрахунків за умовами договору підтверджується матеріалами справи
та не заперечується скаржником (відповідачем).

Виходячи зі
змісту ст.ст. 536, 625 ЦК України, якими передбачено сплату процентів за
користування чужими коштами та індексу інфляції за час прострочення, позивачем
правомірно нараховано три проценти в сумі 12236грн. та 67424грн. інфляційних
втрат,  які підставно стягнені
оскаржуваним рішенням суду.

Твердження
скаржника, що нараховані відсотки за користування грошовими коштами є штрафними
санкціями в розумінні ст.230 ГКУ і їх нарахування припиняється через рік від
дня, коли зобов'язання мало бути виконано,
не береться судовою колегією до уваги, оскільки згідно ст.230 ГК
України, штрафними санкціями визнаються санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов»язаний  сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання
господарського зобов»язання. А згідно ст.ст.536, 625 ЦК України, проценти
визначаються як борг і їх не слід змішувати з неустойкою, вони не є мірою
відповідальності, а платою за користування чужими грошовими коштами і
стягуються незалежно від вини боржника, а тому на них поширюється загальний
строк позовної давності.

Статтею 264 ЦК
України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою
дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку, а також у
разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо
предметом  позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до
нового строку не зараховується.

З огляду на
викладене спростовуються посилання скаржника на норми ст.266 ЦК України, згідно
якої зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і щодо додаткової
вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно
тощо), оскільки:   рішення щодо стягнення
основної суми боргу винесено у 2006році і зі змісту постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 17.10.2006р. у справі № 4/841-20/90 вбачається, що ЛМКП
«Львівтеплоенерго»визнало дану суму боргу шляхом укладення з позивачем мирової
угоди, тобто даними документами перебіг строку позовної давності перервано,  а тому
інфляційні втрати та річні обчислені в межах трьохрічного строку
позовної давності по 01.03.2008р.

З огляду на
викладене, судова колегія, зважаючи на приписи ст.ст. 264, 536, 625 ЦК України,
прийшла до висновку  про обгрунтованість
оскаржуваного рішення щодо стягнення процентів та інфляційних нарахувань за
неналежне виконання зобов»язання відповідачем, оскільки  чинне законодавство прямо передбачає право
кредитора, в разі прострочення виконання грошового зобов»язання, на заявлення
до стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, за
користування грошовими коштами в розмірі, передбаченому договором, законом або
актом цивільного законодавства.

Враховуючи вищенаведене
та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний
господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівського міського
комунального підприємства «Львівтеплоенерго»відхилити.

Рішення господарського суду
Львівської області від 07.04.2008р. у справі №15/74  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий           суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя                                                    Краєвська М.В.