ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 р.

№ 7-32-24-2/40-05-1682(7-24-2-32/40-05-1682; 2-32/40-05-1682)

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Коваленка В.М.

Малетича М.М.

розглянувши

касаційну скаргу

Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку",

м. Київ

на ухвалу

від 12.06.2008 р. Одеського апеляційного господарського суду

у справі

№7-24-2-32/40-05-1682 господарського суду Одеської області

за заявою

УПФ України у м. Білгород-Дністровський Одеської області

до

ВАТ "Білгород-Дністровський рибокомбінат",

м. Білгород-Дністровський Одеської області

про

банкрутство

кредитор

Акціонерний банк "Банк регіонального розвитку", м. Київ

арбітражний керуючий

Шнякін В.О.

в судовому засіданні взяли участь представники:

кредитора

Ключинський К.Л., довір.;

боржника

Воронков В.О., довір.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Одеської області знаходиться справа №7-24-2-32/40-05-1682 про банкрутство ВАТ "Білгород-Дністровський рибокомбінат".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.02.2008 р. (суддя Лепеха Г.А.) за результатами попереднього засідання визнано грошові вимоги ряду кредиторів до боржника та затверджено реєстр вимог кредиторів. Разом з тим, відмовлено Акціонерному банку "Банк регіонального розвитку" (далі –Банк) у визнанні його кредитором боржника та включенні його грошових вимог до реєстру вимог кредиторів.

Банк з такою ухвалою суду частково не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2008 р. прийнято апеляційну скаргу Банку до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2008 р. (судді: Воронюк О.Л. –головуючий, Єрмілов Г.А., Лашин В.В.) апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на ухвалу господарського суду Одеської області від 01.02.2008 р. припинено.

Ухвала мотивована тим, що в резолютивній частині ухвали суду першої інстанції не зроблено кінцевого висновку щодо визнання або відмови у визнанні конкретної суми заборгованості, а відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Також, суд апеляційної інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено можливості оскарження ухвали попереднього засідання суду, якою затверджений реєстр вимог кредиторів, в цілому.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду апеляційної інстанції, Банк звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2008 р. та повернути справу до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги по суті.

На думку заявника касаційної скарги, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції прийнята внаслідок порушення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 15 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон про банкрутство), ст. ст. 99, 101, 103, 106, п.п. 1, 3, 4 ст. 104 ГПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 3 ст. 101 ГПК України, яка визначає межі перегляду справи в суду апеляційної інстанції, встановлено, що в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В силу ст. 41 ГПК України норми вищевказаної статті повинні застосовуватись з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2005 р. Банк звернувся до суду першої інстанції з заявою про визнання грошових вимог від 08.06.2005 р. №1379 (а.с. №№78-81 том ІІ), в якій просив визнати Банк кредитором боржника з грошовими вимогами на суму 5 524 560,46 грн. та включити до реєстру вимог кредиторів частину грошових вимог у першу та частину у другу черги задоволення.

Отже, предметом розгляду в суді першої інстанції були вимоги Банку, які полягали у визнанні його кредитором боржника з грошовими вимогами на суму 5 524 560,46 грн. та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.

Однак, як вбачається з оскаржуваної в апеляційному порядку ухвали господарського суду Одеської області від 01.02.2008 р., відмовивши у визнанні вказаних грошових вимог Банку до боржника у мотивувальній частині цієї ухвали, суд першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства не зазначив про це у її резолютивній частині.

Вказане не дає підстав для висновку, який зробив суд апеляційної інстанції, що вимоги Банку щодо визнання його грошових вимог до боржника на суму 5 524 560,46 грн. та включенні їх до реєстру вимог кредиторів не можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 101 ГПК України.

Крім того, необґрунтованим визнається у даному випадку посилання суду апеляційної інстанції на висновок Вищого господарського суду України, викладений в ухвалі від 12.03.2008 р. у цій же справі, щодо неможливості оскарження в цілому ухвали попереднього засідання суду, якою затверджений реєстр вимог кредиторів, зокрема, ухвали господарського суду Одеської області від 01.02.2008 р.

З матеріалів апеляційної скарги Банку (а.с. №№ 28-33 том ХІ), поданої до суду апеляційної інстанції, вбачається, що за наслідками розгляду такої скарги її заявник просив суд змінити ухвалу господарського суду Одеської області від 01.02.2008 р. та внести до затвердженого цією ухвалою реєстру вимог кредиторів вимоги Банку на суму 5 524 560,46 грн., включивши їх до відповідних черг реєстру вимог кредиторів (п. 2 вимог апеляційної скарги).

Отже, вимоги апеляційної скарги Банку полягають у зміні ухвали попереднього засідання суду шляхом доповнення її резолютивної частини положенням про визнання грошових вимог Банку, що не свідчить про оскарження такої ухвали в цілому.

Відповідно до п. 4 ст. 103 ГПК України до повноважень суду апеляційної інстанції віднесено зміну рішення, а згідно з ч. 2 ст. 106 ГПК України –й ухвали суду.

За таких обставин справи у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для припинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Банку на ухвалу суду першої інстанції.

У зв'язку з чим, така ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Банку на ухвалу суду першої інстанції у справі в частині розгляду грошових вимог відповідного кредитора –передачі до розгляду до суду апеляційної інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. 15 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 41, 101, 103, 106, 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" задовольнити.

2.          Ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2008 р. у справі №7-24-2-32/40-05-1682 скасувати.

3.          Апеляційну скаргу Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" на ухвалу господарського суду Одеської області від 01.02.2008 р. у справі №7-24-2-32/40-05-1682 в частині розгляду грошових вимог Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" до боржника передати до розгляду до Одеського апеляційного господарського суду.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    В.М. Коваленко

М.М. Малетич