донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

02.09.2008 р.                                                              справа №38/86

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви Г.І.

суддів

Гези Т.Д. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Орлов В.В. – за дов. № 180/156 від 11.12.07 р.,

від відповідача:

Фатун О.М. – за дов. № 1/08 від 20.08.08 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Лутугинського державного науково-виробничого валкового комбінату, м. Лутугине Луганської області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

25.06.2008 року

по справі

№38/86 (Радіонова О.О.)

за позовом

Лутугинського державного науково-виробничого валкового комбінату, м. Лутугине Луганської області

до

Приватного підприємства «Електротехснаб», м. Донецьк

про

Стягнення 172365 грн. 37 коп.

ВСТАНОВИВ:

У 2008 році позивач, Лутугинський державний науково-виробничий валковий комбінат, м. Лутугине Луганської області звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Приватного підприємства «Електротехснаб», м. Донецьк про стягнення 172365 грн. 37 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.06.08р. у задоволенні позовних вимог Лутугинського державного науково-виробничого валкового комбінату, м. Лутугине Луганської області до Приватного підприємства «Електротехснаб», м. Донецьк, про стягнення 172365 грн. 37 коп. відмовлено. Рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено, що ним пред»являлася відповідачу вимога щодо погашення заборгованості за укладеним договором купівлі-продажу № 12/1 від 24.11.03 р.

Позивач, Лутугинський державний науково-виробничий валковий комбінат, м. Лутугине Луганської області, з прийнятим рішенням не згоден, вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 25.06.2008р. скасувати та стягнути з відповідача на його користь вартість поставлених та несплачених валків чавунних прокатних у сумі 172365 грн. 37 коп.

Відповідач, Приватне підприємство «Електротехснаб», м. Донецьк, надав відзив на апеляційну скаргу, яким зазначив, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні його позовних вимог у зв»язку з недоведеністю заявлених вимог, а тому просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення –без змін.

В судовому засіданні сторони підтримали свої вимоги та заперечення щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки відповідно до ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, ч. 2 ст. ст. 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом її прав, юрисдикція судів розповсюджується на всі правовідносини, які виникають у державі. Згідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій», суд здійснює правосуддя у відповідності із принципом верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України і законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 Закону України «Про судоустрій» встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.03 р. між Лутугинським державним науково –виробничим валковим комбінатом, м. Лутугине Луганської області та ПП „Електротехснаб”, м. Донецьк було укладено договір купівлі-продажу № 12/1.

Пунктом 1 зазначеного договору встановлено, що постачальник зобов’язується виготовити та відвантажити, а покупець прийняти та оплатити валки чавунні прокатні (далі - продукція), вказані у специфікації до договору, яка є його невід’ємною часткою.

У відповідності до п. 2.1, кількість продукції, її одиниці виміру вказані у специфікації до договору.

Додатковою угодою № 2 від 12.05.04 р. до договору № 12/1 від 24.11.03р. сторони внесли в договір зміни та доповнення. Пункт 1 викладено в наступній редакції: «додатково до продукції, вказаної у специфікаціях № 1 та № 2 (додатки № 1 та № 2), постачальник виготовляє та постачає, а покупець приймає та сплачує продукцію, вказану в специфікації № 3 (Додаток № 3). Пунктом 2 цієї угоди була визначена вартість продукції, яка підлягала поставці за специфікацією № 3, із урахуванням ПДВ 20% - 1014825,60 грн. Згідно п. 3 Додаткової угоди № 2, інші положення договору залишаються у старій редакції.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що поставка продукції здійснюється залізничним транспортом на умовах поставки FCA станція відправлення (станція Лутугіно Донецької залізниці) (Редакція Інкотермс 2000р.).

Згідно п. 3.2 договору, датою поставки вважається дата штемпеля станції відправлення на залізничній накладній.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що постачальник зобов’язаний зробити відвантаження оплаченої партії продукції не пізніше 10 днів з дати отримання 100% передплати.

У відповідності до п. 4.4 договору, загальна вартість продукції, яка належить поставці за даним договором, складає: без урахування ПДВ –1309280,00 грн.; з урахуванням ПДВ 20% - 1571136,00 грн.

Пунктом 5.1 договору зазначено, що розрахунки за продукцію здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у якості попередньої оплати.

Згідно п. 5.2 договору, постачальник приступає до виготовлення погодженої до поставки партії продукції після отримання авансового платежу у розмірі 50 % її вартості.

Відповідно до п. 5.3 договору, покупець зобов’язаний зробити оплату останніх 50 % вартості партії продукції не пізніше 10 банківських днів з дати отримання повідомлення постачальника про її виготовлення.

Пунктом 5.4 договору зазначено, що сторони вправі погодити інші строки та форми розрахунків, якщо вони не суперечать діючому законодавству України.

Згідно п. 11.1 договору передбачено, що даний договір набирає чинності з 01.01.2004 р. та діє до 31.12.2004 р.

Відповідач протягом 2004 р. отримував зазначену продукцію, але оплатив її частково в розмірі 3460601 грн. 48 коп., причому за фактом поставки.

Як вважає позивач, він саме за цим договором звернувся до відповідача з вимогою в добровільному порядку погасити заборгованість (претензії № 180/100-Ю від 23.02.06 р. та № 180/122-Ю від 05.07.06 р.). Відповіді на претензії відповідач не надав.

25.10.07 р. сторони уклали угоду про припинення зобов’язань шляхом зарахування зустрічних вимог на суму 176808 грн. 00 коп.

Отже, на думку позивача, на момент його звернення до господарського суду, заборгованість відповідача саме за цим договором складала 172365 грн. 37 коп., що він підтверджує актами звірок взаємних розрахунків від 26.10.07 р. та 25.03.08 р.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правові норми, які підлягають застосуванню, матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З умов договору купівлі-продажу № 12/1 від 24.11.03 р. вбачається, що постачальник зобов’язався виготовити та відвантажити, а покупець - прийняти та сплатити продукцію (валки чавунні прокатні), вказану у специфікації до договору, яка є його невід’ємною частиною.

Позивач до матеріалів справи надав специфікацію, як додаток № 1 до договору № 12 на 2004р., яка правомірно не прийнята судом першої інстванції в якості належного доказу, оскільки, по-перше, належним чином не засвідчена позивачем, по-друге, має посилання на інший договір, який також укладений сторонами, але не є підставою данного позову.

Також судом першої інстанції правомірно не прийнята до уваги надана позивачем додаткова угода від 05.02.03 р. до договору № 12/1 від 12.02.02 р. у зв»язку з тим, що договір купівлі-продажу № 12/1, який є підставою позову, був укладений 24.11.03 р., тобто вже після так званої додаткової угоди до нього, що неможливо.

Специфікація № 3 до договору № 12/1 від 12.02.02 р. також правомірно не була прийнята місцевим господарським судом до уваги, оскільки не має ніякого відношення до спірного договору купівлі-продажу № 12/1 від 24.11.03 р.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи додаткової угоди № 2 від 12.05.04 р. за договором № 12/1 від 24.11.03, вартість продукції, що підлягає поставці за специфікацією № 3 складає з урахуванням ПДВ 1014825,60 грн., а в специфікації № 3 зазначена інша сума - 2391819,75 грн.

За специфікацією № 2, що є додатком № 2 до договору № 12/1 на 2004р., вбачається, що постачанню підлягає наступна продукція: валки ЛШН-50, СПХН-60, ЛПХНд-63.

Але, як в вбачається з наданих позивачем первинних документів, а саме: квитанцій про приймання вантажу та платіжних вимог-доручень, на адресу відповідача також були відвантажені між іншим і валки прокатні ЛШН-45, які взагалі не були передбачені специфікацією № 2, що є додатком № 2 до договору № 12/1 на 2004р.

Згідно п. 3.1 договору, поставка продукції здійснюється залізничним транспортом. Але, як вбачається з наданої позивачем ТТН № 827666 від 05.03.04 р., поставка за договором № 12/1 від 24.11.03 р. здійснювалась автомобільним транспортом, причому ніяких змін до договору сторони не вносили.

З наданої позивачем платіжної вимоги-доручення № 218, що додана до квитанції про приймання вантажу № 50362278, вбачається, що вона має відношення до іншої залізничної накладної № 50362279 від 03.04.04 р.

Надана позивачем платіжна вимога –доручення № 1044 на суму 72334 грн. 08 коп. містить в собі посилання на договір № 24 від 01.03.04 р., що не є підставою данного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з квитанцій про приймання вантажу, одержувачами продукції є ВАТ «Донецький металургійний завод»та ЗАТ “Міні металургійний завод “Істіл”, але ані договір, ані специфікація не передбачають отримання продукції саме цими підприємствами.

Таким чином, позивач надав суду першої інстанції матеріали, які не можуть бути прийняті в якості належних доказів по цій справі.

Згідно частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов”язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовами укладеного сторонами договору, що є підставою данного позову, передбачено, що розрахунки за продукції здійснюються шляхом попередньої оплати (п. 5.1). Причому, позивач повинен був розпочати виговлення узгодженої до поставки партії продукції тільки після отримання авансового платежу в розмірі 50% її вартості (п. 5.2). Позивач в порушення умов договору, виготовив продукцію без отримання попередньої оплати.

Крім того, позивачем не було надано суду першої інстанції доказів надсилання відповідачу повідомлення постачальника про виготовлення продукції з метою оплати 50% вартості партії продукції не пізніше 10 банківських днів, як передбачено умовами п. 5.3 укладеного сторонами договору.

Надані позивачем претензії № 180/122-Ю від 05.07.06 р. та № 180/100-Ю від 23.02.06 р. не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів звернення до відповідача з вимогою, передбаченою нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, оскільки містять в собі посилання на інші договори, що не є підставою данного позову, а платіжні вимоги-доручення, що надані позивачем, також не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів, оскільки відсутні докази їх направлення відповідачеві в установленному порядку.

Акти звірок взаємних розрахунків, що є в матеріалах справи, не містять в собі посилання на ці платіжні вимоги-доручення. Судом першої інстанції правомірно не прийняті ці акти в якості первинних документів, що підтверджують поставку або оплату спірної продукції, оскільки акт звірки є тільки документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік господарських операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов’язань сторін підтверджується первинними документами –договором, накладними, рахунками тощо, і складався на конкретну дату.

Крім того, акти звіряння взаєморозрахунків не можуть свідчити про здійснення сторонами господарської операції з відчуження майна, оскільки їх складання безпосередньо не призводить до змін у майновому статусі сторін. Акт звірки розрахунків не містить істотних умов, які б дозволили визначити зміст та природу прав і обов'язків сторін, підписання акту не впливає на майновий стан сторін, не призводить до змін в суті операції, ніяких прав та обов'язків у сторін в наслідок звіряння розрахунків між ними не виникає, тобто функція актів звірки розрахунків носить суто інформаційний характер.

До того ж акт звірки розрахунків є лише відображенням руху коштів в бухгалтерському обліку підприємств, і не може вважатися належним доказом - первинним документом, що свідчить про виконання сторонами умов укладеного договору.

Враховуючи вищенаведене, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, в зв»язку з тим, що позивачем не доведено належним чином наявність у відповідача заборгованості саме за договором купівлі-продажу № 12/1 від 24.11.03 р.

Інші доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 25.06.2008 року у справі № 38/86 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Лутугинського державного науково-виробничого валкового комбінату, м. Лутугине Луганської області на рішення господарського суду Донецької області від 25.06.2008 року у справі № 38/86 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 25.06.2008 року у справі № 38/86 –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І. Діброва

Судді:          Т.Д. Геза

Т.А. Шевкова

Надр.5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 –ДАГС;

5 –ГС Дон. обл.;

Ложка Н.Л.