ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

02.09.2008

Справа №2-25/7070-2008

За позовом Науково – виробничого підприємства «Нива» у вигляді ТОВ, 65496, Одеська область, Овідіопольський район, смт Таїрове, вул.. 40-річчя Перемоги, 1

До відповідача ТОВ «Луксор», м. Сімферополь, вул.. Монтажна, 2; м. Сімферополь, с. Кам’янка, проїзд Сільський, 35

Про стягнення 255393,00 грн.

Суддя Копилова О.Ю.

Представники:

Від позивача – Дідух В.В., представник, дов. від 03.03.2008 року

Від відповідача – Ярошенко С.В., директор, наказ № 3 від 01.12.2000 року

Обставини справи:

Позивач – Науково – виробниче підприємство «Нива» у вигляді ТОВ звернулось до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до відповідача - ТОВ «Луксор», просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 175422,00 грн., пеню у розмірі 62428,80 грн., штраф у розмірі 17542,20 грн., всього – 255393,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, у порушення взятих на себе зобов’язань за договором поставки № 02/277 від 07.11.2007 року, частково здійснив свої зобов’язання за договором щодо оплати поставленого товару, у зв’язку з чим виникла заборгованість, та, відповідно, були нараховані пеня та штраф.

Відповідач заперечує проти позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач надав суду клопотання про уточнення позовних вимог, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 175422,00 грн., пеню в сумі 15419,96 грн., витрати на відрядження представника до судових засідань в сумі 689,90 грн. та судові витрати.

Вказане клопотання позивача прийняте судом до розгляду.

Крім того, відповідач надав суду в судовому засіданні клопотання, відповідно до якого просить суд у зв’язку заміною представника відповідача, з метою ознайомлення з матеріалами справи, зробити перерву у справі терміном на десять днів.

Однак, суд вважає вказане клопотання відповідача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, розгляд даної справи триває з 11.06.2008 року, однак, під час розгляду даної справи відповідач не ознайомлювався з матеріалами справи та не заявляв відповідних клопотань до суду згідно до ст.. 22 Господарського процесуального кодексу України; крім того, відповідач не надав суду доказів поважності причин неможливості явки його представника в судове засідання по дійсній справі.

Розгляд справи відкладався в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодекс України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд –

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст.. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

07.11.2007 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір поставки № 02/277, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов’язується поставляти покупцю на умовах даного договору вино та вино продукцію, а покупець зобов’язується приймати та оплатити їх.

У відповідності до п. 3.2.4. покупець зобов’язаний оплатити вартість товару.

Так, пунктами 4.1., 4.3. та 4.4. договору встановлено, що покупець оплачує товари, що поставляються, за цінами, вказаними у накладних на кожну партію товару, які формуються на підставі замовлень та вважаються прийнятими з моменту підписання накладної на товар; покупець оплачує товар на протязі 30 календарних днів з дати отримання партії товару; форма оплати: шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника.

Пунктом 7.1. договору встановлено, що у випадку порушення строків оплати/поставки товару, винна сторона оплачує пеню у розмірі 0,3% за кожен день прострочки та штраф у розмірі 10% від вартості кожної неоплаченої/непоставленої партії товару.

Пунктом 7.3.1. договору встановлено, що при порушенні покупцем п. 1.3. договору, останній зобов’язаний оплатити на протязі 20 днів з дати поставки останньої партії товару вартість всього поставленого за договором товару, а також штраф у розмірі 10% вартості останньої партії товару.

Згідно до п. 9.1. договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2007 року. За спливом вказаного строку даний договір пролонгується на тій самий строк та на тих самих умовах, якщо жодна зі сторін не заявить про зворотне у строк, не пізніше 10 днів до дати спливу строку договору.

Також, 07.11.2007 року між сторонами за договором був складений та підписаний протокол розбіжностей до договору поставки № 02/277 від 07.11.2007 року, зокрема, сторони домовились про текст пункту 7.1. договору, а саме: «У випадку порушення строків оплати/поставки, недопоставки товару, винна сторона оплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки оплати/поставки, недопоставки товару.

Як зазначив позивач, ним, на виконання умов договору, відповідачу був поставлений товар на суму 222822,00 грн.

Станом на 30.05.2008 року відповідач лише частково виконав зобов’язання за договором щодо оплати поставленого товару, а саме: на загальну суму 47400,00 грн., отже, загальна сума заборгованості складає 175422,00 грн.

28.03.2008 року між сторонами бус складений та підписаний протокол зустрічних вимог, відповідно до умов якого відповідач зобов’язався погасити заборгованість в строк до 30.04.2008 року.

Надалі, позивач звертався до відповідача з претензіями вих.. № 51 від 20.02.2008 року та вих.. № 110 від 15.04.2008 рок про погашення суми боргу.

Відповідно до ст.. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно до ст.. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, під час розгляду даної справи відповідачем, у розумінні ст.. 32,33 Господарського процесуального кодексу України, не було надано суду належних доказів погашення заборгованості в сумі 175422,00 грн.

Згідно до ст.. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, з урахуванням клопотання позивача про уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 15419,96 грн.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на відрядження представника до судового засідання у розмірі 689,90 грн., суд вважає вказану вимогу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до ст.. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Однак, витрати на відрядження представника позивача, не пов’язані з предметом спору по дійсній справі, у розумінні ст.. 44 Господарського процесуального кодексу України, не віднесені до судових витрат, а, насамперед, є витратами позивача, пов’язаними з представництвом інтересів підприємства певною особою за довіреністю.

Враховуючи ті обставини, що відповідачем не виконуються належним чином умови та взяті на себе зобов’язання за договором, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, з урахуванням клопотання позивача про уточнення позовних вимог.

Згідно ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України оплата держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу підлягає покладанню на відповідача.

У судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення згідно статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний у відповідності до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України 09.09.2008 року.

З огляду на викладене, керуючись, ст. ст. 44-49, 82-84, 85 Господарського процесуального Кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з ТОВ «Луксор» (м. Сімферополь, вул.. Монтажна, 2; м. Сімферополь, с. Кам’янка, проїзд Сільський, 35, рахунок № 01 в банку «Фінанси та кредит», МФО 384889, ЗКПО 31103143) на користь Науково – виробничого підприємства «Нива» у вигляді ТОВ (65496, Одеська область, Овідіопольський район, смт Таїрове, вул.. 40-річчя Перемоги, 1, рахунок № 260047775 в ООД ВАТ «Райффайзен банк Аваль», МФО 328351, ) заборгованість у розмірі 175422,00 грн., пеню в сумі 15419,96 грн., всього – 190841,96 грн.

3.          Стягнути з ТОВ «Луксор» (м. Сімферополь, вул.. Монтажна, 2; м. Сімферополь, с. Кам’янка, проїзд Сільський, 35, рахунок № 01 в банку «Фінанси та кредит», МФО 384889, ЗКПО 31103143) на користь Науково – виробничого підприємства «Нива» у вигляді ТОВ (65496, Одеська область, Овідіопольський район, смт Таїрове, вул.. 40-річчя Перемоги, 1, рахунок № 260047775 в ООД ВАТ «Райффайзен банк Аваль», МФО 328351, ) 2554,00 грн. державного мита.

4.           Стягнути з ТОВ «Луксор» (м. Сімферополь, вул.. Монтажна, 2; м. Сімферополь, с. Кам’янка, проїзд Сільський, 35, рахунок № 01 в банку «Фінанси та кредит», МФО 384889, ЗКПО 31103143) на користь Науково – виробничого підприємства «Нива» у вигляді ТОВ (65496, Одеська область, Овідіопольський район, смт Таїрове, вул.. 40-річчя Перемоги, 1, рахунок № 260047775 в ООД ВАТ «Райффайзен банк Аваль», МФО 328351, ) 18,00 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

5.          В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

6.          Видати накази після набуття рішенням законної чинності.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Копилова О.Ю.