ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

06.11.08                                                                                           Справа № 2/60

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді

Кравчук Н.М.

суддів

Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши           апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненські торгівельні мережі»(надалі ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі») за № 23/03 від 23.09.2008р.

на рішення                    Господарського суду Рівненської області від 11.09.2008 року

у справі                    №2/60

за позовом:                     Спільного підприємства «Рівненське заготівельно-виробниче підприємство», м. Рівне

до відповідача:           ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі», м. Рівне

про:                              стягнення в сумі 3 177,67 грн.,

з участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 11.09.2008р. у справі № 2/60 (суддя Савченко Г.І.) задоволено позовні вимоги Спільного підприємства «Рівненське заготівельно-виробниче підприємство»до ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі», стягнуто з відповідача на користь позивача 2 709,00 грн. основного боргу, 7,80 грн. 3% річних, 18,06 грн. інфляційних втрат, 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума заборгованості підтверджується матеріалами справи, а доказів оплати її відповідачем не представлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі»подано апеляційну скаргу, в якій рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав. В судове засідання представники сторін не з’явилися, причини неявки не повідомили. Оскільки останні належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, доказом чого є повідомлення про вручення, колегія суддів вважає за можливе слухати справу без їх участі в порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Спільним підприємством «Рівненське заготівельно-виробниче підприємство»(продавець) та ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі»(покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 16/01/07 від 16.01.2007р. відповідно до умов якого продавець зобов’язується передати у власність, а покупець прийняти та вчасно розрахуватися за товар .

Відповідно до п. 7.2 договору відвантаження товару продавцем та приймання його покупцем по найменуваннях, кількості (вага) та якості проводиться на основі товарної накладної (а.с. 6-8).

На виконання умов даного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 709,00 грн., що підтверджується накладними № 550 від 19.11.2007р. та № 2817 від 27.12.2007р., які підписані та скріплені печатками сторін (а.с. 17).

Оскільки ні в договорі, ні в накладних не міститься конкретно визначеного строку оплати коштів за поставлену продукцію, позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія від 22.05.2008р. з вимогою оплати борг на суму 2 709,00 грн. (а.с. 13).

Однак дана вимога була залишена без задоволення, що стало підставою звернення до суду.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач належним чином своїх зобовґязань не виконав, в матеріалах справи відсутні докази оплати за отриманий товар.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 2 709,00 грн., оскільки дана вимога позивачем документально обґрунтована, в свою чергу відповідач належними та допустимими доказами її не спростував.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивачем правомірно нараховано відповідачу 7,80 грн. –3% річних та 18,06 грн. інфляційних втрат (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог а.с. 53-55).

Відповідно до ст.41 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, всупереч вимог ст.33 ГПК України відповідачем не було надано суду доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому це рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Рішення господарського суду Рівненської області від 11.09.2008р. у справі № 2/60 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

3.          Справу передати в місцевий господарський суд Рівненської області.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

судді                                                                       Г.М. Гнатюк

О.Л. Мирутенко