КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

19.11.08 р.                                                                                          № 17/183-08

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Разіної Т. І (доповідач по справі),

суддів:

Агрикової О.В.

Фаловської І.М.

за участю представників учасників апеляційного провадження:

від позивача: Борисова М.С. –представник за дов. б/н від 22.11.2007 р.;

від відповідача -1: не з’явились;

від відповідача -2: Іванченко І.М. –представник за дов. б/н від 25.03.2008 року;

від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Москалець А.П. –представник за дов. № 68 від 02.04.2008 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Корм»на рішення господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі № 17/183-08

за позовом          товариства з обмеженою відповідальністю «Корм», с. Коржі Баришівського району Київської області,

до          1. приватного підприємства «Стелсі», м. Дніпропетровськ,

2. приватного підприємства », с. Коржі Баришівського району Київської області,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «Семекстрейд-ІСТ», м. Дніпропетровськ,

про          визнання недійсним договору про переведення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2008 року товариство з обмеженою відповідальністю «Корм»звернулось до господарського суду Київської області з позовом до приватного підприємства «Стелсі»та приватного підприємства »про визнання недійсним договору про переведення боргу від 29 грудня 2006 року. Позивач просив господарський суд Київської області визнати недійсним договір про переведення боргу від 29 грудня 2006 року, укладений між ПП », ТОВ «Корм» та ПП «Стелсі».

Рішенням господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі № 17/183-08 (суддя Суховий В.Г.) у позові до ПП «GANDER»відмовлено, провадження за позовом до ПП «Стелсі»припинено.

Рішення обґрунтоване приписами статей 203, 207, 215, 230 ЦК України та не доведення позивачем відповідними доказами факту обману директора ТОВ «Корм»представником ПП «GANDER»під час укладання договору переведення боргу від 29.12.2006 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 410 від 26.09.2008 р., в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та припинити провадження у справі. Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судом безпідставно залучено в якості третьої особи на стороні відповідача-2 товариство з обмеженою відповідальністю «Семекстрейд-ІСТ»; не наданням позивачу необхідної документації, пов’язаної із переведення боргу в сумі 581924 грн. 07 коп.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просить суд задовольнити її.

Відповідач-1 свого представника у судове засідання не направив, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином. Розгляд апеляційної скарги відкладався 05.11.2008 р. за клопотанням відповідача-1. Свою правову позицію відносно спору відповідач-1 виклав у письмовому відзиві № 106 від 19.11.2008 р. на апеляційну скаргу.

Відповідач-2 відзив на апеляційну скаргу не надав. Представник відпвідача-2 у судовому засіданні просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа надала відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що зобов’язання третьої особи перед позивачем у сумі 178587 грн. 65 коп. виникло на підставі укладеного 15.03.2006 року договору купівлі-продажу № 98. Позивач відступив заборгованість третьої особи відповідачу, уклавши договір відступлення права вимоги від 30.03.07. Вказує, що відповідач не наводить в апеляційній скарзі фактів незаконності прийнятого рішення господарським судом Черкаської області.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як зазначається в частині першій ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснення присутніх представників учасників апеляційного провадження, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права, при ухваленні оскаржуваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України (ст. 4 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2006 року між ПП », ТОВ «Корм»та ПП «Стелсі»був укладений договір про переведення боргу на підставі статей 520-523 Цивільного кодексу України (а.с.9). В пункті 1 укладеного договору сторони обумовили, що цим договором регулюються відносини, пов’язані із заміною зобов’язальної сторони (Первісного боржника) у зобов’язанні, що виникає із договору від 01.07.2005 року, укладеним між Первісним боржником та ТОВ «СІМПЛІ-ТРЕЙД», договору відступлення права вимоги від 27.12.2006 року, укладеного між ТОВ ПРОММАСЕНЕРГО»і ПП «СТЕЛСІ»(надалі іменується «Основний договір»).

Пунктом 2 сторони договору закріпили, що первісний боржник переводить на Нового боржника ( по справі –позивач) борг (грошове зобов’язання) у розмірі 581924 грн. 07 коп. в т.ч. ПДВ, що виник на підставі Основного договору. Сума боргу погоджена сторонами (акт звірки станом на 27.12.2006 рік додається) і є остаточною.

Згідно ст. 520 ЦК України боржник у зобов’язанні може бути замінений іншою особою (переведенням боргу) лише за згодою кредитора.

Колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір про переведення боргу відповідає вимогам ст.ст. 626-628 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що умовою задоволення позову про визнання договору про переведення боргу недійсним є подання позивачем доказів, що підтверджують його порушене право. Такими доказами відповідно до ст. 32 ГПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно законодавства України, чинного на момент укладення спірного договору, угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності угод встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності фактів обману і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо укладення угоди.

Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман –це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості і наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Колегія суддів зазначає, що загальним наслідком визнання недійсним правочину, укладеного внаслідок обману, є двохстороння реституція, яка здійснюється за правилами ст. 216 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано доказів того, що при укладанні оспорюваного договору ТОВ «Коржі»знало про природу правочину, мотив та предмет правочину, права та обов’язки сторін. Позивач не надав доказів в розумінні статей 32, 34 ГПК України, що сторони –відповідачі у справі надавали шляхом повідомлення відомості, які не відповідають дійсності, або замовчували обставин, що мають істотне значення для угоди.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та обрати спосіб такого захисту.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 29.12.2006 року за актом прийому-передачі передано майно по договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва від 27.12.2006 року.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно довідки № 778015 з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців в розділі стан юридичної особи Державним реєстратором 18 березня 2008 року проведена державна реєстрація припинення юридичної особи –приватного підприємства «Стелсі» у зв’язку з визнанням її банкрутом.

Відповідно до приписів ст. ст. 1, 34 Закону України «Про підприємства в Україні», ст. 89 Цивільного кодексу України, правоздатність юридичної особи пов'язується із її включенням до реєстру. За змістом ч. 19 ст. 8 Закону України «Про підприємництво», підприємство втрачає статус юридичної особи із виключенням його з Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності.

А відтак місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, щодо припинення провадження у даній справі стосовно відповідача-1.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з дотриманням всіх вищевказаних вимог, вільно виявили своє бажання і домовились укласти угоду у певній формі, узгодили її умови та підписали договір від 29.12.2006 року. За таких обставин, коли договір підписувався та виконувався обома сторонами у передбачений спосіб, відсутні підстави вважати, що сторони не досягли згоди по всіх істотних умовах договору, передбачених законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять акт звірки взаємних розрахунків станом на 27 лютого 2007 року, яким підтверджена заборгованість позивача в сумі 581924 грн. 07 коп. Акт звірки підписаний сторонами без зауважень та заперечень .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивачем належним чином не доведено порушення відповідачами істотних умов укладеного договору про переведення боргу від 29.12.2007 року, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Таким чином, у господарського суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про визнання договору про переведення боргу від 29 грудня 2007 року недійсним.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Відповідно до Роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 постанови від 29.12.1976 р. № 11 «Про судове рішення»із змінами і доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

За результатами перегляду в апеляційному порядку рішення господарського суду Київської області колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі № 17/183-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Корм»на рішення господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі № 17/183-08 залишити без задоволення.

Копію постанови апеляційної інстанції надіслати сторонам у справі.

Справу № 17/183-08 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя:                                                                      Разіна Т. І

Судді:

Агрикова О.В.

Фаловська І.М.

Дата відправки 28.11.08