ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

21
липня 2008 р.

№
22-28/160-07-3324

Вищий
господарський суду України у складі колегії суддів:

Гончарука П.А.,

Вовка І.В.,

Стратієнко Л.В.,

розглянувши
касаційну скаргу   Закритого  акціонерного товариства Одеського  виробничо-торгівельного  суконного об'єднання "Лазур"  на постанову Одеського  апеляційного господарського суду  від 20.05.2008 року у справі №
22-28/160-07-3324   за позовом
ОСОБА_1  до  Закритого
акціонерного товариства Одеського
виробничо-торгівельного  суконного
об'єднання "Лазур" про
визнання недійсними  рішень  та
угоди   і  визнання
права  власності  на
майно,  та  за
позовом Закритого  акціонерного
товариства Одеського
виробничо-торгівельного  суконного
об'єднання "Лазур"  до  Товариства
з  обмеженою  відповідальністю  "Одєтекс"   про визнання недійсними  рішень
про  передачу  майна
і  визнання  права
власності,

В С Т А Н О В И В:

Подана   Закритим
акціонерним товариством Одеського
виробничо-торгівельного  суконного
об'єднання "Лазур"  касаційна
скарга  не відповідає  вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу України.

Згідно
з ч. 4 ст. 111 ГПК України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги
(подання), до скарги додаються зокрема докази сплати державного мита у
встановленому порядку і розміру.

Згідно
підпункту “г” пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про
державне мито” із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, а
також заяв про перегляд їх за нововиявленими обставинами ставки державного мита
встановлюються в таких розмірах: 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі
подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового
характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Як
вбачається з матеріалів справи, ЗАТ Одеського
виробничо-торгівельного  суконного
об'єднання "Лазур"  оскаржує  судове рішення в повному обсязі щодо позову,
предметом якого  є   вимоги
про  визнання    права
власності  на   майно
вартістю   на суму  1 212 000 грн.  і
зобов'язання   повернути  це
майно, а  також  декілька
вимог  немайнового  характеру.

Отже,
касаційна скарга на судові рішення у даній справі повинна бути оплачена   державним митом, виходячи  з вартості майна  в сумі 6 060 грн.  та по 42,50 грн.  за кожну вимогу немайнового характеру, а
позивач сплатив згідно   квитанції   № 42
від  02.06.2008 року лише 42,50
грн. Тому зазначена квитанція не може бути доказом сплати державного мита у
встановленому  розмірі.

Таким  чином, до касаційної скарги  не додано документів, що підтверджують сплату
державного мита у встановленому розмірі.

Відповідно
до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до
розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують
сплату державного мита у встановленому порядку і розмірі.

За
таких обставин, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та  підлягає поверненню.

Керуючись
п. 4 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України,  суд

У Х В А Л И В:

Касаційну  скаргу   Закритого
акціонерного товариства Одеського
виробничо-торгівельного  суконного
об'єднання "Лазур"  на
постанову Одеського  апеляційного
господарського суду  від 20.05.2008
року  повернути без розгляду.

Судді                                                                                     П.
Гончарук

І. Вовк

Л.
Стратієнко