ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"11" серпня 2008 р.

справа № 5020-2/245

За позовом колективного сільськогосподарського підприємства „Пам’ять Леніна”

(99716, м. Севастополь, вул. Леніна, 3

99003, м. Севастополь, вул. Комуністична, 9, кв. 16)

до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (99008, м. Севастополь, пл. Повсталих, 6)

про визнання права власності.

Суддя Шевчук Н.Г.

Представники сторін :

позивача –не з’явився;

відповідача –не з’явився.

СУТЬ СПОРУ:

Колективне сільськогосподарське підприємство „Пам’ять Леніна” звернулось до господарського суду міста Севастополя з позовною заявою до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі про визнання права власності на нерухоме майно гідротехнічні споруди гідровузлів.

Відповідач у відзиві на позов з посиланням на норми статті 6 Закону України „Про управління об’єктами державної власності” та статті 328 Цивільного кодекс України заявив про відсутність повноважень розпорядження гідротехнічними спорудами, що знаходяться на землях позивача, та у порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України просить суд розглянути справу без участі його повноважних представників за наявними у справі матеріалами.

Представники сторін явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

До початку судового засідання від представника громадянки Лунгу Галини Яківни за довіреністю Прокопенка Володимира Юрійовича надійшла заява про залучення до участі у справі № 5020-2/225 громадянки Лунгу Г.Я. в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, у зв’язку з тим що вона є власником майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства „Пам’ять Леніна”.

Згідно частини першої статті 26 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до прийняття рішення господарським судом, подавши позов до однієї або двох сторін.

Таким чином, діючим законодавством передбачений єдиний спосіб вступу до справи в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору –це подача позову до однієї або двох сторін. Такий спосіб, як залучення особи до участі у справі в якості третьої особи з самостійними вимогами за ініціативою суду або клопотанням (заявою) цієї особи, процесуальним законом не передбачений.

За таких обставин заява представника громадянки Лунгу Галини Яківни за довіреністю Прокопенка Володимира Юрійовича залишена судом без задоволення.

Згідно частини першої статті 27 Господарського процесуального кодексу України третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, може бути залучено до участі у справі з ініціативи господарського суду за умови, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов’язки щодо однієї із сторін.

У зв’язку з тим, що спір по даній справі не зачіпає законних прав та інтересів Лунгу Г.Я., як власника майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства „Пам’ять Леніна”, розпаювання майна якого ще не відбулось, суд не вбачає необхідності залучення до участі у справі вказаної особи і в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

29.10.1996 головою Севастопольською міською державною адміністрацією на підставі розпорядження №1862-р від 16.08.1996 Севастопольської міської державної адміністрації колективному сільськогосподарському підприємству «Пам’ять Леніна»виданий державний акт на право колективної власності на землю загальною площею 1694,4 га. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №425.

У межах кордону цих земель знаходяться ставки: „Кучки” на річці „Уппа”, „Ліманський” у балці „Ліманська”, „Тернівський” на річці „Айтодорка”, „Нижній” у балці „Хворої Янкі”, „Верхній” у балці „Хворої Янкі” та „Монастирський” у балці „Монастирська”.

До складу всіх вищеперелічених ставків згідно складених на них Державним проектно-дослідним інститутом по меліоративному та водогосподарському будівництву „Кримгіпроводгосп” паспортів входять гідротехнічні споруди, а саме:

- до ставку „Кучки” - земляна гребля, що відноситься до IV групи капітальності споруд, довжиною 100 метрів, шириною 3 метри, висотою 12 метрів, водозлив та донний водоспуск;

- до ставку „Ліманський” - земляна гребля, що відноситься до IV групи капітальності споруд, довжиною 110 метрів, шириною 3 метри, висотою 17 метрів, водозлив та донний водоспуск;

- до ставку „Тернівський” - земляна гребля, що відноситься до IV групи капітальності споруд, довжиною 155,5 метрів, шириною 6 метрів, висотою 17,5 метрів, водозлив та донний водоспуск;

- до ставку „Нижній” - земляна гребля, що відноситься до IV групи капітальності споруд, довжиною 180 метрів, шириною 4 метри, висотою 20 метрів, водозлив та донного водоспуск;

- до ставку „Верхній” - земляна гребля, що відноситься до IV групи капітальності споруд, довжиною 180 метрів, шириною 4 метри, висотою 20 метрів, водозлив та донного водоспуск;

- до ставку „Монастирський” - земляна гребля, що відноситься до IV групи капітальності споруд, довжиною 134 метри, шириною 6 метрів, висотою 15,5 метрів, водозлив та донний водоспуск.

01.07.2008 позивач звернувся до комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об’єктів нерухомого майна” Севастопольської міської Ради з заявою про реєстрацію права власності на вказані гідротехнічні споруди ставків, які знаходяться у його користуванні, на праві колективної власності.

У відповідь на цю заяву листом №3398 від 04ю.07.2008 комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об’єктів нерухомого майна” Севастопольської міської Ради повідомило про відсутність правових підстав щодо реєстрації права власності на вказані гідротехнічні споруди тільки на підставі паспортів ставків.

Крім цього, комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об’єктів нерухомого майна” Севастопольської міської Ради не має можливості і провести технічну інвентаризацію вказаних об’єктів нерухомості, тому що інструкції з технічної інвентаризації гідротехнічних споруд водного господарства до теперішнього часу не існує.

Згідно статті 3 Водного кодексу України (далі-Кодекс) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України зокрема належать поверхні води, у тому числі штучні водойми (водосховища, ставки) і канали.

Відповідно статті 4 Кодексу до земель водного фонду, у тому числі, належать землі, зайняті гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них.

Відповідно частин першої та другої статті 85 цього Кодексу порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

У постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані.

До складу земель України за основним цільовим призначенням входить така категорія, як землі водного фонду (стаття 19 Земельного кодексу України).

Відповідно частини першої статті 59 Земельного кодексу України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Згідно приписів статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно статті 125 цього Кодексу право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до статей 11, 15, 16 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, встановленим Цивільним кодексом України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 181, 182 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини першої статті 319 та статті 325 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Аналогічні положення про право власності містяться в главі 14 Господарського кодексу України.

Згідно статей 3, 17, 19 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини, щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Розгляд заяви і прийняття рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відмову в реєстрації проводяться у строк, який не перевищує чотирнадцяти календарних днів з дня отримання органом державної реєстрації прав заяви та документів, необхідних для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, зокрема, є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрало законної сили.

За таких обставинах суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У зв’язку з тим, що спір виник не внаслідок неправомірних дій відповідача витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82, 84-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити повністю.

2. Визнати право власності на гідротехнічні споруди гідровузлів:

- ставку „Кучки” у складі: земляна гребля, що відноситься до IV групи капітальності споруд, довжиною 100 метрів, шириною 3 метри, висотою 12 метрів, водозлив та донний водоспуск;

- ставку „Ліманський” у складі: земляна гребля, що відноситься до IV групи капітальності споруд, довжиною 110 метрів, шириною 3 метри, висотою 17 метрів, водозлив та донний водоспуск;

- ставку „Тернівський” у складі: земляна гребля, що відноситься до IV групи капітальності споруд, довжиною 155,5 метрів, шириною 6 метрів, висотою 17,5 метрів, водозлив та донний водоспуск;

- ставку „Нижній” у складі: земляна гребля, що відноситься до IV групи капітальності споруд, довжиною 180 метрів, шириною 4 метри, висотою 20 метрів, водозлив та донний водоспуск;

- ставку „Верхній” у складі: земляна гребля, що відноситься до IV групи капітальності споруд, довжиною 180 метрів, шириною 4 метри, висотою 20 метрів, водозлив та донний водоспуск;

- ставку „Монастирський” у складі: земляна гребля, що відноситься до IV групи капітальності споруд, довжиною 134 метри, шириною 6 метрів, висотою 15,5 метрів, водозлив та донний водоспуск,

за колективним сільськогосподарським підприємством „Пам’ять Леніна” (99716, м. Севастополь, с. Тернівка, бульвар Леніна, 3, код у ).

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення оформлено відповідно

до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України

і підписано 12.08.2008.