ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2008 р.

№ 19/298

Вищий господарський суд України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.,

розглянувши касаційну скаргу

ДК "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України "

на постанову

від 17.06.2008

Львівського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду Івано-Франківської області № 19/298

за позовом

ДК "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатська фінансова компанія"

про

про стягнення заборгованості в сумі 5897416,69 грн.

за участю представників:

- позивача

Бєлячкової О.В.

- відповідача

Жмудінського В.П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2008 у справі № 19/298 (суддя Максимів Т.В.) позовні вимоги ДК "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до ТОВ "Прикарпатська фінансова компанія" про стягнення 5897413,69 грн. задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 4864199,04 грн., у т.ч. 3079214,11 грн. основного боргу, 1375028,89 грн. інфляційних нарахувань, 409956,04 грн. - 3 % річних, в решті позовні вимоги залишені без задоволення.

Рішення мотивовано тим, що наявність заборгованості підтверджена матеріалами справи, факт прострочення платежу є встановленим, отже, відповідач має сплатити суму боргу з нарахуванням інфляційних та річних, в частині стягнення пені та 7 % штрафу позовні вимоги залишені без задоволення внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності.

Львівський апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційний перегляд в зв'язку зі скаргою ТОВ "Прикарпатська фінансова компанія", постановою від 17.06.2008 (колегія суддів у складі головуючого судді Краєвської М.В., суддів Галушко Н.А., Орищин Г.В.) рішення у справі скасував, прийняв нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Постанова у справі мотивована тим, що сума податкового кредиту ТОВ "Прикарпатська фінансова компанія" не підлягала відповідному коригуванню в порядку, встановленому п. 4.5 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки, після поставки товарів зміни суми компенсації їх вартості не відбулось.

Позивач - ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" з постановою суду апеляційної інстанції не згоден, в поданій касаційній скарзі просить її скасувати, рішення суду першої інстанції у справі залишити в силі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує неврахуванням судом апеляційної інстанції тієї обставини, що сума заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 7857310,88 грн. є сумою донарахованого ПДВ за договором № 11-57 від 29.01.2004 за поставлений в листопаді-грудні 2004 року природний газ, підтвердженням чого та підставами виникнення суми боргу на вказану суму є розрахунки від 31.05.2005 № 1727/3927 та № 1728/3691 коригування кількісних і вартісних показників податкових накладних № 3927 від 31.12.2004 суму 7200600 грн. та № 3691 від 30.11.2004 на суму 656710,88 грн. відповідно, що надало право відповідачеві включити суму донарахованого ПДВ у загальній сумі 7857310,88 грн. до податкового кредиту відповідно до пп. 4.5.2 п. 4.5 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість".

В судовому засіданні касаційної інстанції 23.10.2008 в присутності представників сторін оголошено перерву до 06.11.2008 до 11 годин 30 хвилин.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні 06.11.2008 пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 29.01.2004 між ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (постачальник за договором, позивач у справі) та ТОВ "Прикарпатська фінансова компанія" (покупець за договором, відповідач у справі) укладено договір на постачання природного газу № 11-57, за умовами якого позивач зобов'язався передати відповідачеві у власність природний газ у обсязі, що узгоджувався між сторонами щомісячно шляхом укладання додаткових угод до договору, а відповідач зобов’язався прийняти газ і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пп. 3.2 п. 3 договору приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці, оформляється шляхом підписання сторонами місячних актів приймання-передачі газу, які згідно пп. 3.3 п. 3 договору є підставою для розрахунків.

Згідно пп. 4.1 п. 4 договору ціна за 1000 куб.м газу в січні 2004 року, без врахування тарифів на транспортування газу по території України, становить 284,55 грн., сума ПДВ визначається згідно чинного законодавства.

У відповідності до пп. 5.1 п. 5 договору оплата за газ здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника в розмірі вартості обсягу газу, що постачається згідно з п.2.1 даного договору, до 10-го числа, наступного за звітним місяця.

Крім того, згідно додаткових угод до договору № 1 від 30.01.2004, № 2 від 27.02.2004, № З від 30.04.2004, № 4 від 14.06.2004, № 5 від 03.06.2004, № 6 від 25.08.2004, № 7 від 09.09.2004, № 8 від 13.10.2004, № 9 від 13.10.2004, № 10 від 29.11.2004, № 11 від 10.12.2004 до загальної суми договору не входять суми податку на додану вартість.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачеві у листопаді-грудні 2004 року природний газ на суму 108009000 грн., заборгованість з оплати якого станом на 01.04.2005 складала 39286554,39 грн.

Зазначений борг за згодою позивача переведений відповідачем за договором від 29.04.2005 на ВАТ "Львівгаз", що, на думку позивача, є бартерною –товарообмінною операцію, оскільки укладенням договору переводу боргу відповідач виконав свої зобов’язання перед позивачем в не грошовій формі, в зв’язку з чим і на підставі пп. 4.5.2 п. 4.5 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість" позивач як постачальник збільшив суму своїх податкових зобов’язань перед бюджетом на суму 7857310,88 грн. - 20% податку на додану вартість від суми боргу 39286554,39 грн., надавши відповідачеві 31.05.2005 розрахунки коригування кількісних і вартісних показників значення податку на цю суму, в т.ч. розрахунок № 1728/3691 до податкової накладної від 30.11.2004 № 3691 - на суму 656710,88 грн. та розрахунок № 1727/3927 до податкової накладної від 31.12.2004 № 3927 –на суму 7200600 грн.

Отже, внаслідок такого коригування у відповідача виникла недоплата на суму 7857310,88 грн., яка за заявою відповідача від 07.08.2006 про припинення зобов’язань в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України заліком зустрічної однорідної вимоги, погодженою позивачем, була зменшена на суму 4778096,77 грн., в результаті чого решта заборгованості відповідача становить 3079214,11 грн., про стягнення якої з нарахуванням інфляційних, 3% річних, пені і 7% штрафу позивачем заявлено претензію від 04.07.2007, а надалі і цей позов.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій дійшли прямо протилежних висновків щодо підставності і ґрунтовності позовних вимог, разом з тим, висновки судів колегія суддів вважає суперечливими, передчасними і такими, що не ґрунтуються на повно встановлених обставинах, які мають значення для правильного вирішення спору.

Так, задовольняючи позов на суму основного боргу 3079214,11 грн., 1375028,89 грн. інфляційних та 409956,04 грн. 3% річних, суд першої інстанції в порушення приписів ст. ст. 38, 43 ГПК України не встановив дійсні правовідносини сторін за справою і їх правового регулювання, а позивач, в порушення вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України не довів обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Зокрема, не встановлено на підставі якого законодавчого акту поставка природного газу за договором від 29.01.2004 № 11-57 оподатковувалась ПДВ за нульовою ставкою і чому операція з цієї поставки стала для її учасників оподатковуватись за ставкою 20% в зв’язку з переводом боргу відповідача перед позивачем на іншу особу –ВАТ "Львівгаз", внаслідок чого у відповідача і виник борг перед позивачем на суму ПДВ, чи є операція з переводу боргу операцією здійснення розрахунків між сторонами за справою у не грошовій формі у розумінні п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість", на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог як на підставу зміни бази оподаткування.

Зазначені обставини не були з’ясовані і судом апеляційної інстанції, отже, його відмову в позові лише з посиланням на те, що операції, вчинені між ТОВ "Прикарпатська фінансова компанія", ВАТ "Львівгаз" і ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", не підлягають оподаткуванню в порядку, встановленому пп. 4.5.2 п. 4.5 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість", на який посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, рівно як і задоволення позову судом першої інстанції, не можна визнати достатньо ґрунтовною.

Згідно п. 4.5 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість" якщо після поставки товарів (послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за поставкою перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка їх надала, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню, зокрема, відповідно до пп. 4.5.2 цієї норми Закону якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за наслідками податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок відкоригованого значення податку;

б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за наслідками такого податкового періоду у разі, якщо він є зареєстрованим як платник податку на дату проведення перерахунку.

Отже, з метою можливості застосування до спірних правовідносин сторін за справою цієї норми, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог, судам попередніх інстанцій слід було з’ясувати чи змінилась сума компенсації вартості поставленого відповідачеві газу внаслідок переводу боргу за нього на ВАТ "Львівгаз" і у який спосіб, а, якщо це так, то чи відбулось фактичне збільшення податкових зобов’язань позивача перед бюджетом і відповідне збільшення суми податкового кредиту відповідача на цю суму ПДВ.

При цьому, суд апеляційної інстанції, відмовляючи в позові, не звернув увагу, що відповідач визнавав свою заборгованість і саме на суму 7857310,88 грн. податку на додану вартість за ставкою 20% від суми боргу 39286554,39 грн. за поставлений йому в листопаді-грудні 2004 року природний газ, що підтверджується, зокрема, його заявою від 07.08.2006 про зменшення боргу заліком зустрічної однорідної вимоги в порядку ст. 601 ЦК України.

Втім, дата виникнення у позивача додаткового податкового зобов’язання перед бюджетом і відповідного права на податковий кредит у відповідача не є датою виникнення у останнього додаткового грошового зобов’язання зі сплати цієї суми як заборгованості за договором за поставлений газ, отже, стягнення судом першої інстанції суми боргу відповідача за договором від 29.01.2004 № 11-57 відбулось без встановлення конкретної дати виникнення у відповідача грошового зобов’язання з метою визначення початку періоду прострочення і виникнення у позивача відповідного права нарахування інфляційних і річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, адже, як вбачається з матеріалів справи, перша вимога (претензія) про сплату боргу заявлена позивачем 04.07.2007 (а.с.54), проте, інфляційні і річні нараховані і призначені судом до стягнення, починаючи з 11.06.2005.

Таким чином, не встановлення судами попередніх інстанцій вищевказаних обставин, які мають суттєве значення у справі, є порушенням вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України і виключає можливість висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування норм матеріального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.06.2008 у справі господарського суду Івано-Франківської області № 19/298 та рішення від 21.02.2008 у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області.

Касаційну скаргу ДК "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Головуючий суддя К.В.Грейц

Судді           С.В.Бакуліна

О.І.Глос