ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 2-7/11756.2-2007 (2-15/5815.1-06)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т.Б. Дроботової - головуючого

Н.О. Волковицької

Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача

відповідача

відповідача

третьої особи

Воронов-Лапицький М.А., дов. від 29.12.07р.;

не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином);

Чалов А.О., дов. від 20.12.2006р.

не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Остап"

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 року

у справі

№ 2-6/11756.2-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Остап"

до

третя особа

Міністерства юстиції України;

Головного управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим;

Акціонерного комерційного банку "Чорноморський банк розвитку та реконструкції"

Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим

про

стягнення 65076,07грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Туристичного агентства "Остап" - звернувся до господарського суду з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Роздольненського районного управління юстиції АР Крим та Державного казначейства в Роздольненському районі про стягнення 65076,05грн. збитків (у тому числі 13075,66грн. реальних втрат та 52000,39грн. упущеної вигоди) на підставі статті 86 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 22 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що внаслідок неправомірних дій органу виконавчої служби позивачу було заподіяно збитки, що полягають у псуванні належних позивачу продуктів харчування та неодержаній виручці через неможливість здійснювати торгівельну діяльність.

Відповідач Відділ Державної виконавчої служби Роздольненського районного управління юстиції АР Крим заявив про припинення провадження у справі у зв'язку з його ліквідацією.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.07.2007р. до участі у справі в якості відповідача було залучено Акціонерний комерційний банк "Чорноморський банк розвитку та реконструкції".

Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.10.2007р. на підставі статті 25 Господарського процесуального кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України № 1622 від 16.11.2006р. було здійснено заміну відповідача у справі –ліквідований та виключений з ЄДРПОУ Відділ Державної виконавчої служби Роздольненського районного управління юстиції АР Крим його правонаступником –Міністерством юстиції України.

Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.11.2007р. на підставі статті 25 Господарського процесуального кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України № 983 від 24.09.2005р. було здійснено заміну відповідача у справі Державного казначейства в Роздольненському районі на Головне управління державного казначейства України в Автономній Республіці Крим.

Третя особа на стороні відповідача заперечувала проти задоволення позову, вказавши, що дії виконавчої служби не перебувають у причинно-наслідковому зв'язку зі збитками, завданими позивачу.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 10.12.2007 року (суддя Дворний І.І.) у задоволенні позову відмовлено через відсутність правових підстав для його задоволення; місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність розміру заявлених до стягнення збитків та безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями органу виконавчої служби та завданими збитками відповідно до вимог статей 22, 611, 623 Цивільного кодексу України.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 року (судді: Котлярова О.Л. –головуючий, Антонова І.В., Ткаченко М.І.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на його відповідність матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.03.2008р.

Касаційну скаргу вмотивовано порушенням судом норм матеріального права, неповним встановленням обставин справи, оскільки судом не прийнято до уваги надані позивачем докази, а висновки суду щодо недоведеності заподіяння збитків внаслідок неправомірних дій органу виконавчої служби є необґрунтованими.

Відповідачі відзиву на касаційну скаргу не надали, присутні в судовому засіданні представники усно зазначили, що апеляційний та місцевий господарські суди повністю з’ясували всі обставини справи, дали об’єктивну оцінку доказам, що мають значення для справи і винесли обґрунтовані, законні судове рішення; просить відмовити позивачу в задоволенні касаційної скарги, постанову господарського суду апеляційної інстанції та рішення місцевого суду залишити без змін.

Позивач не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.10.2005р. у справі № 2-16/15135-2005 була задоволена заява Акціонерного комерційного банку "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" про вжиття запобіжних заходів та накладено арешт на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Остап", згідно викладеного в ухвалі переліку.

На виконання вказаної ухвали Постановою Відділу Державної виконавчої служби Роздольненського районного управління юстиції АР Крим від 28.10.2005р. був накладений арешт на все майно, що належить ТОВ "Остап", та заборонено відчужувати арештоване майно; постановою органу виконавчої служби від 01.11.2005р. було відкрите виконавче провадження з виконання ухвали Господарського суду Автономної Республіки Крим.

Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.11.2005р. у справі № 2-16/15135-2005 запобіжні заходи були припинені в зв'язку з неподанням у встановлений строк позовної заяви.

Також судами встановлено, що 07.11.2005р. Відділом Державної виконавчої служби Роздольненського районного управління юстиції АР Крим було описано та арештовано майно, належне позивачу, про що складено відповідний акт (т.1, а.с.16-18); описане та арештоване майно було вилучено та передано на відповідальне збереження згідно актів від 08.11.2005р. (т.1, а.с.14-15).

Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.12.2005р. № 2-16/16369-2005 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Остап" та визнано неправомірними дії районного відділу Державної виконавчої служби Роздольненського районного управління юстиції АР Крим.

Звертаючись з позовом, позивач вказав, що на момент вилучення обладнання в магазині по вул. Леніна, 9 в с. Орлівка в ньому знаходилась продукція харчової промисловості на суму 6114,74грн., а в магазині по вул. Леніна, 9 в с. Славне продукти харчування на суму 6961,18грн, які були в подальшому утилізовані на підставі актів від 10.11.2005р. (т.1, а.с.22-26).

Також з огляду на неповернення вилученого обладнання позивач був у подальшому позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність, в зв'язку з чим ним упущено вигоду в розмірі 52000,39грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у підтвердження наявності всіх необхідних складових для застосування цивільної відповідальності у вигляді відшкодування заподіяних збитків відповідно до статті 86 Закону України "Про виконавче провадження", а саме позивачем не доведено розмір заподіяних збитків та їх безпосередній причинно-наслідковий зв'язок з неправомірними діями органу державної виконавчої служби.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного та місцевого суду з наступних підстав.

За статтею 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Правильне встановлення порушеного цивільно-правового обов’язку є необхідним для відповідної кваліфікації змісту правовідносин, що виникли із факту порушення.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачено статтею 16 Цивільного кодексу України; водночас згідно частини 6 статті 13 Цивільного кодексу України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п’ятою цієї статті, суд може зобов’язати її припинити зловживати своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; при цьому збитками є втрати, які особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, або витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, та доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що для покладення на відповідача відповідальності у вигляді збитків, суду необхідно з’ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки у вигляді зловживання своїми правами, розміру збитків, причинного зв’язку між протиправною поведінкою відповідача і збитками, вину відповідача.

При цьому відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України на позивача покладено обов’язок доведення факту невиконання або неналежного виконання цивільного зобов’язання відповідачем, розміру завданих збитків та прямого причинного зв’язку між порушенням цивільного зобов’язання та збитками.

Між тим матеріали справи, на які посилається позивач, правомірно не визнано судами в якості належних та допустимих доказів, що підтверджують причинно-наслідковий зв'язок неправомірних дій та заподіяних збитків та розміру заподіяних збитків.

Позивачем не спростовано висновки судів у цій частині, а доводи скарги не містять посилання на будь-які матеріали справи, з яких би вбачалося, які саме дії органу виконавчої служби визнано неправомірними ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.12.2005р. № 2-16/16369-2005, та яким чином ці дії стосуються діяльності магазинів у с. Орлівка та Славне (що вилучення майна описаного та арештованого майна проводилось саме у магазинах в с. Орлівка та с.Славне).

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий та апеляційний господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України розглядаючи справу, всебічно, повно та об’єктивно з’ясували в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували зобов’язальні правовідносини, що виникли та існували між сторонами, вірно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та з урахуванням статті 33 Господарського процесуального кодексу України дійшли законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Прийнята апеляційним судом постанова містить підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення, обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів; відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи скаржника стосуються оцінки обставин справи судами першої та апеляційної інстанції та не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України і з підстав їх суперечності обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи, не є конкретизованим щодо норм матеріального права, які є порушеними чи неправильно застосованими судом з огляду на що підстав для скасування зазначеної постанови колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Туристичного агентства "Остап" залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 року у справі № 2-7/11756.2-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 10.12.2007 року залишити без змін.

Головуючий Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач