ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.11.08                                                                                           Справа № 18/32

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мурської Х.В.

суддів Давид Л.Л.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю

«Рівненські торгівельні мережі», м. Рівне, вих. № 07/1 від 07.10.2008р.

на рішення Господарського суду Рівненської області від 26.09.2008 р.

у справі № 18/32

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Луцьккондитер», м. Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненські торгівельні мережі», м. Рівне

про стягнення 9 614, 70 грн. боргу,

за участю представників

від позивача: не з’явились;

від відповідача: не з’явились.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 25.11.2008р. в склад колегії внесено зміни, замість судді Кордюк Г.Т. введено суддю Якімець Г.Г.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 26.09.2008 року у справі № 18/32 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Луцьккондитер»задоволено. З рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненські торгівельні мережі»на користь позивача стягнуто 8 950,13 грн. основного боргу, 433, 53 грн. пені, 58, 85 грн. 3% річних та 472, 19 грн. інфляційних, позивачу відшкодовано судові витрати.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване обґрунтованістю та підставністю вимог позивача, їх відповідністю вимогам законодавства, зокрема тим, що відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували виконання останнім взятих на себе договірних зобов'язань. Так, місцевим господарським судом визнано встановленим факт передачі позивачем відповідачу товару на загальну суму 36 147, 13 грн., з яких неоплаченими залишились грошові кошти в розмірі 8 950,13 грн., а тому, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу за прострочення виконання взятих на себе зобов'язань пеню в розмірі 433, 53 грн., інфляційні та річні.

Відповідач - ТОВ «Рівненські торгівельні мережі», не погоджуючись з даним рішенням місцевого господарського суду, звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить оскаржуване рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Сторони участі уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи ту обставину, що сторін не було позбавлено їх конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також те, що клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, Львівський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 3 липня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційної фірми «Луцьккондитер»(Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненські торгівельні мережі» (Покупець) було укладено договір № 52-Б, згідно якого позивач (продавець) зобов'язувався передавати у власність відповідача (покупець) товар, а відповідач, в свою чергу, приймати та оплачувати його вартість.

Відповідно до п.7.1 договору приймання-передача продукції здійснюється в пункті отримання товару представниками обох сторін, згідно норм чинного законодавства України. Моментом поставки товару є день отримання товарної партії на складі "Продавця", про що останній зобов'язаний зробити відмітку на товарно-транспортних накладних з відтиском печатки. У випадку нездійснення даної процедури-моментом отримання товарної партії вважається день виписки товарно-транспортних накладних.

За період з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. позивачем поставлено відповідачу товар - кондитерські вироби, заборгованість за який становить 19 142 грн. 78 коп., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 15.01.2008р., підписаного обома сторонами ( а.с. 51-55 ).

За період з 12 січня по березень 2008 року відповідачу було відпущено кондитерські вироби в асортименті згідно товарно-транспортних накладних на загальну суму 17 004 грн. 35 коп. ( а.с. 8-40 ).

Таким чином, позивачем було відпущено відповідачу товару на загальну суму 36 147 грн. 13 коп.

У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з п.5.1 договору за кожну партію товару оплата відповідачем повинна проводитись з відстрочкою платежу 7 календарних днів з моменту отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Однак в порушення договору відповідач повного розрахунку за отриманий товар не провів. Неоплаченими залишились грошові кошти в розмірі 8 950 грн. 13 коп.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині, оскільки в матеріалах справи відсутні, а скаржником не подано доказів сплати грошових коштів, заявлених до стягнення.

Згідно зі статтею 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Отже, заборгованість ТОВ “Рівненські торгівельні мережі” за товар, поставлений позивачем згідно умов договору купівлі-продажу від 03.07.2007 року складає 8 950 грн. 13 коп., яка місцевим господарським судом, на думку колегії суддів Львівського апеляційного господарського суду, стягнена правомірно.

При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути на його користь 433, 53 грн. пені, 58, 85 грн. 3% річних та 472, 19 грн. інфляційних.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Порушення боржником, взятих на себе зобов'язань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні встановлених законом та договором мір відповідальності (ст. 611 ЦК України).

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

За порушення виконання грошового зобов'язання, відповідно до п. 9.4 договору, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення виконання зобов'язання від вартості простроченої суми за кожен день прострочення в розмірі 433, 53 грн. (з врахуванням періодів та строків оплати). Наявний в матеріалах справи розрахунок пені судом перевірено та визнано вірним.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, (ч.1 ст.692 ЦК України).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 525 ЦК України передбачає недопустимість відмови від виконання зобов'язання або односторонньої зміни його умов. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позивачем правомірно нараховано відповідачу 3% річних, що становить 58, 85 грн., а також 472, 19 грн. інфляційних нарахувань, а місцевим господарським судом підставно задоволено позов в цій частині.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про підставність задоволення позовних вимог щодо стягнення боргу, пені, іфляційних, річних та відшкодування судових витрат.

Покликання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відповідність рішення Господарського суду Рівненської області матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 107 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду Рівненської області від 26.09.2008 року у справі № 18/32 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Справу повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя Мурська Х.В.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Якімець Г.Г.