КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2008                                                                                           № 05-5-25/3851

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:           Куровського С.В.

Євсікова О.О.

при секретарі:           Солонець К.В.

За участю представників:

Від прокуратури: Бузницька Г.М. (посвідчення №188 від 20.08.2007);

Від позивача: Сіренко В.І. (дов. №80 від 23.06.2008);

Від відповідача: не з’явився;

розглянувши апеляційне подання Прокурор Київського району м.Полтави

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 16.04.2008

у справі № 05-5-25/3851 (Морозов С.М.)

за позовом                               Прокурор Київського району м.Полтави в інтересах держави в особі Державного науково – технічного підприємства „Бурова техніка”

до                                                   Дочірнє підприємство "Науково-дослідний інститут нафтогазової промисловості" НАК "Нафтогаз України"

про                                                  стягнення 8000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 16.04.2008 № 05-5-25/3851 запозовом Прокурора Київського району м.Полтави в інтересах держави в особі Державного науково – технічного підприємства „Бурова техніка” до Дочірнього підприємства „Науково – дослідний інститут нафтогазової промиловості” про стягнення 8000,00 грн. – основного боргу повернуто позовні матеріали без розгляду на підставі п.1ст.63 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, прокурор звернувся з апеляційним поданням до Київського апеляційного господарського суду, в якому просить ухвалу суду скасувати, та передати справу на розгляд Господарського суду м.Києва.

В апеляційному поданні звертається увага на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції невірно трактовано висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 та не враховано того факту, що позивач створений відповідно до наказу Державного комітету по нафті і газу України від 02.04.1993 №62 на базі відділу досліджень і впровадження нової техніки в м.Полтаві колишнього Всесоюзного науково – дослідного інституту бурової техніки відповідно до Постанови Президії Верховної ради України №581 від 30.08.1991р. „Про передачу підприємств, установ, організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України у власність” та відповідно до Указу Президента України від 14.04.2000р. №598/2000.

В судове засідання 24.06.2008 представники прокуратури та позивача з’явилися.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце апеляційного розгляду справи, явка представників сторін у засіданні суду апеляційної інстанції не визнана обов’язковою, судова колегія вважає можливим здійснити перевірку ухвали Господарського суду м. Києва за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційного подання, наявні матеріали та заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм чинного законодавства, з наступних підстав:

До Господарського суду м.Києва надійшов позов Прокурора Київського району м.Полтави в інтересах держави в особі Державного науково – технічного підприємства „Бурова техніка” до Дочірнього підприємства „Науково – дослідний інститут нафтогазової промиловості” про стягнення 8000,00 грн. – основного боргу.

Господарський суд міста Києва повернув без розгляду позовну заяву з посиланням на п. 1 ст. 63 ГПК України, яка передбачає повернення позовної заяви, якщо її підписано особою, яка не має права її підписувати.

Згідно з положеннями ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України „Про прокуратуру” при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 36-1 даного Закону визначено підстави представництва прокурором інтересів держави, а саме: наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Відповідно ж до частини першої та другої статті 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступати за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних відносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Як вказано в частині першій статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. При цьому у відповідності з вимогами частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення і в рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № З-рп/99 (далі -рішення Конституційного Суду України) у справі за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, де суд вирішив, що прокурори та їх заступники у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

В п.1 зазначеного Рішення Конституційного Суду України роз’яснено, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України визначено, що під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, зазначених в ч.2 ст.2 ГПК України, треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади.

В п.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України передбачено, що орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах фактично є позивачем у справах, порушених за позовною заявою прокурора і на підставі ч.1 ст.2 ГПК України є стороною в процесі, цей орган здійснює процесуальні дії відповідно до вимог ст.22 ГПК України.

Викладене свідчить, що прокурор може бути представником сторони у справі тільки у випадку, коли цією стороною у справі є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, наділений повноваженнями виконавчої влади.

Державне науково – технічне підприємство „Бурова техніка” є самостійним госпрозрахунковим господарюючим суб’єктом державної форми власності, і не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, що підтверджується Статутом Державного науково – технічного підприємства „Бурова техніка”, який затверджений Наказом Міністерства палива та енергетики України від 25.07.2007р. №349.

У спірних правовідносинах з Дочірнім підприємством „Науково – дослідний інститут нафтогазової промиловості” Державне науково – технічне підприємство „Бурова техніка” не виконувало функцій держави.

Позов подано на підставі укладеного Державним науково – технічним підприємством „Бурова техніка” господарського договору з Дочірнім підприємством „Науково – дослідний інститут нафтогазової промиловості” від 22.08.2005 № 11/05-БТ-150/16 на виконання науково – дослідних, проектних, дослідно – конструкторських робіт і розроблення регламентних та нормативних документів, та наявності заборгованості за виконані роботи в розмірі 8000,00 грн.

Таким чином, прокурором пред’явлено позов не в інтересах держави, а в інтересах самостійного суб’єкта господарської діяльності Державне науково – технічне підприємство „Бурова техніка” на підставі укладеної цивільно-правової угоди.

За таких обставин, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано повернув без розгляду позовну заяву Прокурора Київського району м.Полтави в інтересах держави в особі Державного науково – технічного підприємства „Бурова техніка” до Дочірнього підприємства „Науково – дослідний інститут нафтогазової промиловості” про стягнення 8000,00 грн. – основного боргу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.99,101,103,105,106 Господарського процесуального кодексу України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційне подання Прокурора Київського району м.Полтави на ухвалу Господарського суду м. Києва від 16.04.2008 № 05-5-25/3851 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду м. Києва від 16.04.2008 № 05-5-25/3851 без змін.

3. Матеріали справи № 05-5-25/3851 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Кондес Л.О.

Судді                                                                                          Куровський С.В

Євсіков О.О.