СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13"
червня 2008 р.

Справа  № 10/1-08-1636

за
позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до
відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 8128 грн. 59 коп.

Суддя    Смелянець Г.Є.

за участю сторін у
судовому засіданні

від позивача: ФОП ОСОБА_1

від
відповідача:ОСОБА_3 за довіреністю від 06.05.2008р. №818

Суть
спору: Фізична особа
- підприємець ОСОБА_1звернувся до господарського суду Одеської області з
позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 8128,59 грн., з яких
7219 грн. - основний борг за поставлений товар, 404,26 грн. - пеня та 505,33
грн. - штраф за прострочення оплати поставленого товару.

В
обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 2004 року по
лютий 2007 року за усною домовленістю з відповідачем здійснював останньому
поставку товару. Розрахунок за поставлений товар відповідач зобов'язався  здійснювати через місяць після одержання
товару. 14.02.2008р. між сторонами підписаний акт звірки взаєморозрахунків і
виявлено, що у залікових даних відповідача відсутня накладна №69 від
28.12.2006р., згідно з якою позивач поставив відповідачу товар на загальну суму
7104 грн., а також виявлено, що у відповідача наявна заборгованість в сумі 115
грн. яка виникла за товар, що поставлявся позивачем з кінця 2005 року.  За прострочення оплати поставленого товару
позивач нарахував відповідачу пеню та штраф. Згідно з розрахунком позивача,
останній нарахував пеню в розмірі 0,1 % від суми боргу за 56 днів прострочення
оплати. Штраф нарахований позивачем в розмірі 7% від суми боргу.

06.06.2008р.
за вх.№11613 господарський суд одержав клопотання позивача про прийняття до
розгляду уточнених позовних вимог, згідно з яким, позивач просить суд стягнути
з відповідача 10209, 44 грн., з яких, 9067 грн. - основний борг за поставлений
товар, в т.ч. 7104 грн. борг за товар, що поставлений позивачем за накладною
№69 від 28.12.2006р. та 1963 грн. заборгованість відповідача за товар, що
поставлений позиваем з 2004 року; 507,75 грн. - пеня, 634,69 грн. - штраф.

Відповідач  із позовом не згодний,  з підстав, викладених у запереченнях на
позов, які 07.05.2008р. залучені господарським судом  до матеріалів справи.

Так,
відповідач посилається на відсутність між сторонами договору купівлі-продажу
упаковки на суму 7104 грн., оскільки розмір вартості товару, за який позивач
вимагає гроші у 417 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а відповідно до ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою
на суму, що перевищує у двадцять і більше розмірів неоподаткованого мінімуму
доходів громадян обов'язково належить вчиняти у письмовій формі. Разом з тим,
відповідач посилається на те, що товар за накладною №69 від 28.12.2006р. не
приймався відповідачем та вказана накладна підписана сином відповідача, який
був введений в оману позивачем, а також не уповноважений відповідачем
здійснювати від  імені відповідача
підприємницьку діяльність. В акті звірки відповідач не підтвердив отримання
товару за накладною №69 від 28.12.2006р.

Окрім
того, у запереченнях на позов відповідач заявив клопотання про направлення
матеріалів за даною справою до слідчих органів Малиновського району м. Одеси та
зупинення провадження у справі до вирішення питання слідчими органами щодо
причетності  відповідача у скоєнні злочину,
передбаченого ст.190 КК України.

В
процесі розгляду справи позивачем та представником відповідача до суду були
подані додаткові документи, які у судових засіданнях судом були оглянуті та
залучені  до матеріалів справи у якості
документальних доказів.

На
підставі ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалася перерва до
13.06.2008р., про що сторони у справі повідомлені належним чином.

Відповідно
до вимог ст.85 ГПК України у судовому засіданні за згодою сторін оголошено
вступну  та резолютивну частину рішення.

Розглянувши
матеріали справи, із врахуванням додаткових документів, що надані сторонами на
вимогу суду, заслухавши представників сторін, суд встановив:

На
протязі  2005 року по лютий 2007р.
позивач  поставляв відповідачу товар
(упаковка), а відповідач приймав поставлений позивачем товар і здійснював за
нього оплату.

Так,
відповідач не  заперечує, що станом на
01.01.2006р. у нього виникла заборгованість за товар, який поставлений
позивачем у 2005 році на загальну суму 16156 грн., зокрема,  за товар, що поставлений по  накладним від 28.06.2005р. №20 на суму 4300
грн., від 15.11.2005р. №31 на суму 4170 грн., від 16.12.2005р. №34 на суму
3878,40 грн., від 19.12.2005р. №35 на суму 3807,60 грн. на загальну суму 16156
грн. (а.с.65).

Водночас
платіжні доручення від 11.01.2006р. №2 на суму 1000 грн., від 16.01.2006р. №8
на суму 2000 грн., від 02.02.2006р. №23 на суму 3000 грн. свідчать про оплату
відповідачем у 2006 році боргу за товар, який поставлений позивачем у 2005 році
на загальну суму 6000 грн. Вказані платіжні доручення надані до суду
представником відповідача і залучені до матеріалів справи.

Разом
з тим, у 2006 році позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 68318
грн. 40 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи  накладними від 05.01.2006р. на суму 2088
грн., від 27.01.2006р. на суму 4632 грн., від 24.02.2006р. №39 на суму 7118,40
грн., від 19.04.2006р. на суму 2358 грн., від 15.05.2006р. на суму 4440 грн.,
від 29.06.2006р. на суму 4440 грн., від 26.09.2006р. на суму 4440 грн., від
11.09.2006р. №51 на суму 1242 грн., від 01.11.2006р. на суму 4440 грн., від
22.11.2006р. №55 на суму 2664 грн., від 20.11.2006р. на суму 8040 грн., від
04.12.2006р. на суму 4104 грн., від 11.12.2006р. на суму 7104 грн., від
28.12.2006р. №69 на суму 7104 грн.
та  відповідними податковими
накладними.

При
цьому перелічені накладні, згідно з якими, позивач поставив відповідачу товар у
2006 році на загальну суму 68318 грн. 40 коп. є підписаними і засвідченими  печаткою відповідача. Водночас платіжні
доручення, що надані відповідачем на вимогу суду свідчать  про оплату відповідачем поставленого
позивачем у 2006 році товару на загальну суму 73018 грн. 40 коп.

Окрім
того, у 2007 році позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 11763
грн., що підтверджується накладною від 10.01.2007р. №69 на суму 10512 грн.,
накладною від 16.02.2007р. на суму 1252 грн., відповідними податковими
накладними і не заперечується відповідачем. Разом з тим, у 2007 році відповідач
перерахував відповідачу 10000 грн. за поставлений товар, що підтверджується
відповідними платіжними дорученнями від 13.09.2007р. на суму 3000 грн., від
20.09.2007р. на суму 2000 грн., від 22.10.2007р. на суму 2000 грн., від
25.10.2007р. на суму 3000 грн. і не заперечується відповідачем.

Таким
чином заборгованість відповідача за товар, який поставлений позивачем у
2005-2007 роках становить 7219,40  грн.
(16156 грн. бог за товар, що поставлений позивачем у 2005 році  + 68318,40 грн. вартість поставленого
позивачем товару у 2006 році +11763 грн. вартість поставленого позивачем товару
у 2007 році - 89018 грн. оплата поставленого позивачем товару у 2005-2007
роках).

22.01.2008р.
між сторонами проведено звірку взаєморозрахунків за результатами якої складений
акт звірки, згідно з яким, відповідач визнав заборгованість за поставлений
позивачем у 2005-2007 роках товар в сумі 115 грн. Борг в сумі 7104 грн.
відповідачем  не визнаний.

12.02.2008р.
позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою оплати  боргу за поставлений товар в сумі 10219 грн.,
що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від
12.02.3008р. №2358 (а.с.9-10). Також претензія з вимогою оплати боргу в сумі
7219 грн. була направлена відповідачу і 25.03.2008р., що підтверджується описом
кладення у цінний лист та фіскальним чеком від 25.03.2008р. №1683 (а.с.12-13).

У
зв'язку  з тим, що на вимогу
позивача  борг в сумі 7219 грн.
відповідачем не сплачений, позивач
звернувся до господарського суду з даним позовом.

У
судове засідання представник  відповідача
надав витребувані судом документи, згідно з якими, відповідач визнає борг за
товар, що поставлений позивачем у 2005-2007 роках в сумі 115 грн. Наявність
боргу за товар, що поставлений позивачем за накладною  від 28.12.2006р. №69 на суму 7104 грн.  відповідачем не визнається, з посиланням при
цьому на те, що, по-перше, між сторонами відсутній письмовий договір, по-друге,
в облікових документах відповідача вказана накладна відсутня, по-третє, вказана
накладна підписана не відповідачем, а сином останнього. Окрім того, у судовому
засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про застосування
строків позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості  за товар, який поставлений позивачем у 2005
році.

Дослідивши
наявні у матеріалах справи документи, надавши їм правову оцінку відповідно до
вимог ст.43 ГПК України, господарський суд дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог Фізичної особи - підприємця Митницького С.І.,
виходячи з наступного.

Відповідно
до п.4 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків в тому числі є  інші юридичні
факти.

Господарський
суд вважає, що вище перелічені накладні, згідно з якими позивач здійснював
поставку товару відповідачу, та в яких визначено найменування товару, його
ціна, кількість та асортимент, а також платіжні доручення, згідно з якими,
відповідач оплачував  поставлений
позивачем товар є юридичними фактами, які спрямовані на набуття сторонами
цивільних прав та обов'язків, зокрема, обов'язку позивача щодо поставки товару
відповідачу та обов'язку відповідача щодо оплати цього товару. Тим більш, що
заборгованість в сумі 115 грн. за поставлений по цім накладним товар визнається
відповідачем (а.с.65).

Відповідно
до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч.1 ст.525 ЦК
України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Між
тим, оскільки строк  виконання
відповідачем свого обов'язку щодо оплати поставленого позивачем товару
сторонами не встановлений, то в силу вимог ч.2 ст.530 ЦК України, кредитор має
право  вимагати йог виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору
або актів цивільного законодавства.

Як
вище встановлено судом, вимога про оплату боргу в сумі 7219 грн. була
направлена відповідачу 25.03.2008р., але на момент розгляду справи борг
відповідачем не оплачений.

Відповідно
до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999р. №996-ХХІ, підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час
здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підстав первинних
документів можуть складатися зведені облікові документи.

У ч.2
ст.9 вказаного Закону України встановлено, що первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на паперових або машинних  носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за
здійснення   господарської операції і
правильність їх оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції.

Накладні,
що наявні у матеріалах справи та згідно з якими позивач здійснював поставку
товару відповідачу, в тому числі і накладна
від 28.12.2006р. №69 на суму 7104 грн. є первинними  обліковим документом та містять  всі реквізити, передбачені вимогами ч.2 ст.9
Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  для первинних облікових документів, зокрема
печатку відповідача, що  дозволяє
ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції щодо
отримання поставлено позивачем товару. Більш того, як вище встановлено
господарським судом, при передачі товару по накладній №69 від 28.12.2006р.
позивачем заповнено відповідну податкову накладну, що також підтверджується
Книгою обліку придбання товарів (робіт, послуг) за період 2005-2007 років,
оригінал якої позивач надав до господарського суду для ознайомлення.

Таким
чином факт поставки позивачем товару по вище переліченим накладним, в тому
числі і по накладній від 28.12.2006р. №69 на суму 7104 грн.  повністю підтверджується матеріалами справи,
а борг в сумі 115 грн. до того ж визнається відповідачем.

За
таких обставин позовні вимоги Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 в частині
стягнення з відповідача основного боргу в сумі 7219 грн. за поставлений у
період з 2005 року по 2007 рік товар є обґрунтованими та такими, що підлягають
задоволенню.

При
цьому клопотання позивача від 06.06.2008р. за вх. №11613 про прийняття до
розгляду уточнених позовних вимог, згідно з яким, позивачем  збільшений розмір позовних вимог до 10209, 44
грн. відхилено господарським судом, з наступних мотивів.

По-перше,  зведений розрахунок, що наданий позивачем до
клопотання свідчить, що позивачем
фактично змінено і предмет і підставу своїх позовних вимог, що не
відповідає вимогам ч.4 ст.22 ГПК України, згідно з якою, позивач вправі до
прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову.

По-друге,
відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.  Проте, в підтвердження
уточнених позовних вимог позивач взагалі не надав до суду відповідних
накладних, які в силу вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»є первинними обліковими документами.

Водночас
господарським судом  відмовлено Фізичній
особі -підприємцю  ОСОБА_1 у задоволені
позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 404,26 грн. та штрафу в
сумі 505,33 грн.,  з огляду на наступне.

Згідно
з розрахунком пені, що здійснений позивачем, останній нарахував
відповідачу  пеню за 56 днів прострочення
оплати поставленого позивачем товару у розмірі 0,1% від суми боргу.  Здійснений позивачем розрахунок штрафу
свідчить, що позивачем нарахований штраф у розмірі 7% від суми боргу.

Відповідно
до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. У ч.ч.1,2  ст.551 ЦК
України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже
діючими законодавчими нормами передбачений поділ неустойки на законну (розмір
та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства)  та договірну (розмір та підстави
стягнення  якої визначаються сторонами у
самому договорі).

Між
тим, докази щодо встановлення між сторонами у справі домовленості про договірну
неустойку відсутні, а для того, щоб  неустойка
вважалася законною та застосовувалася незалежно від домовленості сторін
договору, необхідно, щоб законом або іншим актом цивільного законодавства було
визначено її конкретний розмір, а також підстави стягнення (вид порушення, за
яке неустойка встановлюється). Тому неможна вважати визначенням законної
неустойки положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від 12.11.1996р., яким встановлений граничний
розмір саме договірної неустойки.
Наявність  закону або іншого акту
цивільного законодавства, яким визначений розмір неустойки у формі штрафу в
розмірі  7% від суми боргу позивачем
взагалі не наведено.

За
таких обставин господарський суд відмовляє позивачу у задоволені позовних вимог
в частині стягнення з відповідача неустойки -штрафу та пені.

Усне
клопотання відповідач про застосування строків позовної давності щодо   стягнення з відповідача заборгованості  за товар, який поставлений позивачем у 2005
році відхиляється господарським судом, оскільки по-перше, відповідно до вимог
ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями, строк яких визначений моментом вимоги,
перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий
строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі
спливом цього строку. Як вище встановлено господарським судом строк виконання
відповідачем свого обов'язку щодо оплати поставлено позивачем товару не
визначений, а вимога про оплату відповідачем товару в сумі 7219 грн., в тому
числі і 115 грн.  була направлена
відповідачу  25.03.2008р., що
підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від
25.03.2008р. №1683. По-друге, платіжне доручення від 02.02.2006р. №23 на суму
3000 грн., згідно з яким, відповідач частково оплатив поставлений позивачем
товар за накладною №34 від 16.12.2005р., відповідно до вимог  ч.1 ст.264 ЦК України свідчить про
переривання перебігу позовної давності.

З
огляду на те, що на накладній від 28.12.2006р. №69 на суму 7104 грн. наявна
печатка самого відповідача (Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2)  господарський суд не приймає до уваги
посилання відповідача на те, що спірна накладна є безтоварною накладною. Тим
більш, що в силу вимог 3.2.6. Інструкції
про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам  виконавчої
влади, підприємствам, установам,
організаціям, господарським об'єднанням та громадянам  дозволів
на   право   відкриття
та  функціонування   штемпельно-граверних майстерень,
виготовлення печаток    і  штампів,
а  також  порядок
видачі  дозволів  на
оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої
Наказом МВС України 11.01.99 №17 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 28.04.1999р. за №264/3557, підприємства,  установи,
організації,   господарські
об'єднання,   суб'єкти   підприємницької   діяльності,
об'єднання громадян,  суб'єкти
господарювання однієї з  інших  організаційних форм  підприємництва  можуть
мати  тільки  по  одному  примірнику основної каучукової або металевої
печатки (п.3.2.6. Інструкції).  У разі
крадіжки,  втрати печаток чи штампів
керівники підприємств,  установ  і організацій,  господарських об'єднань або громадяни
зобов'язані вжити заходів  задля  їх  розшуку,  а
також негайно повідомити про це органи внутрішніх справ (п.3.1.12.
Інструкції).

Між тим, жодних доводів щодо  крадіжки або втрати печатки представником
відповідача суду не наведено. За таких же підстав господарський суд відмовив
відповідачу у задоволенні клопотання про направлення матеріалів справи  до слідчих органів Малиновського району м.
Одеси та зупинення провадження у справі до вирішення питання слідчими органами
щодо причетності  відповідача у скоєнні
злочину, передбаченого ст.190 КК України.

Доводи представника відповідача щодо
підписання спірної накладної сином відповідача не заслуговують на увагу,
оскільки всупереч вимог ст.33 ГПК України не підтверджені документально.

З огляду на те, що у матеріалах справи
наявний оригінал накладної від 28.12.2006р. №69 на суму 7104 грн., який
засвідчений печаткою відповідача та відповідна податкова накладна,
господарський суд не приймає до уваги відсутність вказаної податкової накладної
у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних №217, який наданий до суду
представником відповідача, оскільки відсутність у цьому реєстрі податкової
накладної №69 від 28.12.2006р. не підтверджує доводів відповідача про те, що
товар за спірною накладною на суму 7104 грн. не поставлявся  відповідачу.

З урахуванням викладеного позов  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволений
господарським судом в частині стягнення з відповідача боргу за поставлений
позивачем товар в сумі 7104 грн. В іншій частині у задоволені позовних вимог
відмовлено.

Відповідно до вимог ст.ст.44,49 ГПК
України витрати позивача по сплаті державного мита та на ІТЗ судового процесу
покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2(АДРЕСА_1 р/р НОМЕР_1, МФО 328351 в Одеському відділенні
«Райффазен Банк Аваль», код ЄДРПОУ ) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, р/р НОМЕР_2, МФО 328029 в АКБ «Південний»)
основний борг в сумі 7219 (сім тисяч двісті дев'ятнадцять) грн., витрати по
сплаті державного мита в сумі 90 (дев'яносто) грн. 59 коп., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 104 (сто чотири)
грн. 80 коп.

3. В решті позовних вимог про
стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2пені в сумі 404,26 грн. та штрафу
в сумі 505,33 грн. відмовити.

Рішення
господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України після закінчення десятиденного строку з дня його
підписання.

Рішення підписане 17 червня 2008
року.

Суддя
Смелянець Г. Є.