ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2008 р.

№ 6/294

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П.- головуючого, Плюшка І. А., Разводової С.С.,

за участю представників: позивача –Хорішко О. О. дов. № 11/41-10 від 12.05.2008 року, заявника –прокурора ГПУ Сахно Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційне подання заступника Генерального прокурора України на рішення господарського суду Івано –Франківської області від 13 жовтня 2006 року та окрему ухвалу від 12 грудня 2006 року у справі за позовом ВАТ «КарпатБудСервіс»до ТОВ «Західнорегіональна інвестиційна компанія»про визнання права власності,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2006 року ВАТ «КарпатБудСервіс»звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ «Західнорегіональна інвестиційна компанія»про стягнення 14835711 гривень 28 коп.

У позові вказав, що сплатив вказані кошти кредитній установі як поручитель за виконання кредитних зобов’язань відповідачем.

Рішенням господарського суду Івано –Франківської області від 13 жовтня 2006 року позов задоволено.

За ВАТ «КарпатБудСервіс»визнано право власності на восьмиповерхову адміністративну будівлю площею 2928 кв. метрів, нежитлові приміщення загальною площею 241,6 кв. метрів та житлові приміщення загальною площею 120,7 кв. метрів, що розташовані в м. Києві по вул. Щорса, 7/9.

Дане рішення підлягає пред’явленню у відповідне БТІ для реєстрації права власності за ВАТ «КарпатБудСервіс»на восьмиповерхову адміністративну будівлю площею 2928 кв. метрів, нежитлові приміщення загальною площею 241,6 кв. метрів та житлові приміщення загальною площею 120,7 кв. метрів, що розташовані в м. Києві по вул. Щорса, 7/9.

Ухвалою господарського суду Івано –Франківської області від 30 жовтня 2006 року виправлено описку в резолютивній частині рішення, її доповнено зазначенням літер кожного з приміщень.

Окремою ухвалою господарського суду Івано –Франківської області від 12 грудня 2006 року відповідача зобов’язано припинити порушення прав позивача.

Відповідача зобов’язано передати позивачу правовстановлюючі документи на вказані приміщення, а позивача зобов’язано надати вказане рішення суду до БТІ і відповідного відділу земельних ресурсів та одержати витяг про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно і для оформлення права користування земельною ділянкою.

Окрему ухвалу направлено на виконання органам державної виконавчої служби.

У касаційному поданні прокурор просить скасувати рішення суду і окрему ухвалу як незаконні.

У судове засідання не з’явився представник відповідача.

Враховуючи, що про час і місце розгляду касаційної скарги сторони повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути касаційну скаргу за його відсутності.

Вислухавши пояснення представників заявника і позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.111-10 ГПК України рішення суду підлягає скасуванню в будь-якому випадку, якщо воно стосується прав і обов’язків осіб, які не були залучені до участі в справі.

Згідно ст.16 ГПК України справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

Справи у спорах, у яких відповідачем є вищий чи центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна рада Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються господарським судом міста Києва.

Матеріалами справи встановлено, що позов заявлено поручителем про стягнення грошових коштів з боржника за кредитним договором на підставі ст.ст. 526, 556, 610 ЦК України і до моменту вирішення спору позивач не змінював ні підстави, ні предмет позову.

Згідно ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову..., тобто, закон не допускає одночасної зміни в одному провадження і предмету, і підстав позову.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення ст.ст.82, 84 ГПК України, суд фактично спір не вирішив, а визнання права власності на майно виходить за межі заявлених позовних вимог і не може розглядатися у даному позовному провадженні.

Крім того, позов про визнання права власності на майно, розташоване в місті Києві, підсудний виключно господарському суду м. Києва.

Розглядаючи касаційне подання прокурора по суті, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку прокурор діяв в інтересах держави, оскільки є ряд судових спорів про відновлення права державної власності на спірне майно, що доведено матеріалами прокурорського подання.

Отже, спірне судове рішення стосується прав і обов’язків держави в особі ФДМУ, тобто, особи, яку помилково не було залучено до участі у справі.

Окрема ухвала також є незаконною, оскільки, в порушення ст.90 ГПК України, зводиться до примусового спонукання державних органів, які не залучалися до участі у справі і розташовані в м. Києві, і учасників спору, у тому числі стягувача, виконати рішення суду і оформити право власності на майно і право користування землею.

За таких обставин рішення суду і окрему ухвалу визнати законними не можна, тому вони підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді суду необхідно врахувати наведене і вирішити спір відповідно до вимог процесуального і матеріального закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційне подання задовольнити.

Скасувати рішення господарського суду Івано –Франківської області від 13 жовтня 2006 року та окрему ухвалу господарського суду Івано –Франківської області від 12 грудня 2006 року.

Справу передати до господарського суду Івано –Франківської області на новий розгляд в іншому складі суду.

Головуючий                                          Т. Козир

Судді І. Плюшко

С. Разводова