ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.09.08 р.                     Справа № 7/117

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Е.В. Сгара

При секретарі судового засідання Х.Р. Косьміній

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом: Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” м. Горлівка в особі структурної одиниці Донецьких західних електричних мереж м. Ясинувата

До відповідача: Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк в особі виробничої одиниці „Новоазовськтепломережа” м. Новоазовськ

Предмет спору: стягнення суми боргу за спожиту активну електроенергію у розмірі 37 118 грн. 59 коп., інфляційних у сумі 168 грн. 47 коп., 3% річних у сумі 56 грн. 45 коп., пені у сумі 451 грн. 52 коп.

За участю представників:

від позивача: Компанієць Т.Є. - дов. № 269-08 від 31 березня 2008р.;

від відповідача: Анохіна Т.І. - дов. № юр/5122 від 31.12.07р.

У судових засіданнях 19.09.2008р. оголошено перерву до 29.09.2008р. на підставі ст.77 ГПК України, у судовому засіданні 29.09.2008р. розгляд справи оголошено закінченим в порядку ст..85 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство „Донецькобленерго” м. Горлівка в особі структурної одиниці Донецьких західних електричних мереж м. Ясинувата звернулося з позовом до Господарського суду Донецької області до Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк в особі виробничої одиниці „Новоазовськтепломережа” м. Новоазовськ про стягнення суми боргу за спожиту активну електроенергію у розмірі 37 118 грн. 59 коп., інфляційних у сумі 168 грн. 47 коп., 3% річних у сумі 56 грн. 45 коп., пені у сумі 451 грн. 52 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір про постачання електричної енергії №123 від 01.02.2007р.; рахунок за активну електроенергію за квітень 2008р. №26/123 на суму 14588 грн. 88 коп.; акт прийняття – передавання товарної продукції за квітень 2008р.; грошову вимогу №04-01/246 від 23.06.2008р.; .

Позивач надав заяву про уточнення позовних вимог №04-01/307 від 24.07.2008р. та просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 12959 грн. 14 коп., інфляційні у сумі 180 грн. 99 коп., 3% річних у сумі 53 грн. 57 коп., пеню у сумі 425 грн. 06 коп., яка підписана директором Донецьких західних електричних мереж – Р.А.Рожило. До заяви про уточнення позовних вимог додана довіреність на ім’я Р.А.Рожило, якою не передбачено право зменшувати суму позову або відмовлятися від позовних вимог. Крім того, позивач не заявив в порядку ст..22 ГПК України про зменшення суми позову, у зв’язку з чим позов розглядається судом у межах заявлених позовних вимог.

Заявою від 19.09.2008р. позивач ще раз уточнив суму позову, згідно якої основний борг складає 12 692, 90 грн., 3% річних – 53,016 грн., інфляційні – 177,53 грн. та пеня – 421,73 грн., проте заяву в порядку ст..22 ГПК про зменшення суми позову не надав.

Відповідач уточнену суму боргу у розмірі 12692 грн. 90 коп. визнав, надав клопотання про зменшення суми пені у зв’язку із скрутним фінансовим становищем підприємства та розстрочення виконання рішення строком на 12 місяців. Позивач заперечив проти розстрочення виконання рішення та зменшення розміру пені заперечив, просить відмовити суд у задоволенні клопотання відповідача.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 26 Закону України „Про електроенергетику” та п.1.3 Правил користування електричною енергією (далі по тексту ПКЕЕ), споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. ПКЕЕ регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Пунктом 2 ст.275 Господарського кодексу України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії №123 від 01.02.2007р. (далі по тексту Договір). Договір укладено з додатками, без додаткових угод та протоколу розбіжностей.

Згідно п.9.5 Договору, його укладено на строк до 31.12.2007р. та договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов. З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення боргу сторони перебували у договірних відносинах.

Відповідно до п.1 Договору, постачальник (позивач) продає електричну енергію споживачу (відповідачу) для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 175,4 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Позивач свої зобов’язання за Договором виконав належним чином, надав послуги з електропостачання у травні 2008р. на суму 14 588 грн. 88 коп., що підтверджено матеріалами справи та сторонами у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок та зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

В порушення умов договору, відповідач свої договірні зобов’язання стосовно оплати спожитої електроенергії належним чином не виконав, надані йому послуги з електропостачання оплатив частково, у зв’язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість за спожиту електроенергію у березні - травні 2008р. у розмірі 12 692 грн. 90 коп., яка визнана відповідачем та підтверджена матеріалами справи.

Позивач заявив до стягнення з відповідача в примусовому порядку борг за активну електроенергію у сумі 37 118 грн. 59 коп., проте правого обґрунтування щодо стягнення саме цієї суми не надав, доказів надання послуг або часткової сплати відповідачем послуг із залишенням заборгованості у сумі 37 118 грн. 59 коп. не представив, наявність боргу за квітень 2008р. у такому розмірі не довів.

Позивач заявою №04-01/307 від 24.07.2008р. уточнив суму позову, зазначивши, що сума основного боргу складає 12959 грн. 14 коп., інфляційні - 180 грн. 99 коп., 3% річних - 53 грн. 57 коп., пеню у сумі 425 грн. 06 коп. та уточнив період виникнення боргу, вказавши його за березень-травень 2008р.

Заявою від 19.09.2008р. позивач вказав про часткову сплату суми боргу відповідачем, у зв’язку з чим сума боргу станом на 19.09.2008р. за період з березня по квітень 2008р. складає 12 692 грн. 90 коп., з яких борг за квітень складає 12288 грн. 88 коп., за березень 2008р. – 404 грн. 07 коп., що також підтверджено відповідачем у судовому засіданні.

Проте позивач не надав заяву в порядку ст..22 ГПК України про зменшення суми позову, у зв’язку з чим, суд розглядає позов у межах заявлених позовних вимог.

Таким чином сума заборгованості за електроенергію відповідача перед позивачем складає 12 692 грн. 90 коп., яка підтверджена матеріалами справи, визнана відповідачем та підлягає стягненню у цьому розмірі.

Вимоги в залишковій частині щодо суми основного боргу задоволенню не підлягають у зв’язку з необґрунтованістю заявлення.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищезазначеної норми права позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 56 грн. 45 коп. з 07.05.2008р. по 29.06.2008р. та інфляційні у сумі 168 грн. 47 коп. за травень 2008р.

Відповідач заперечує проти стягнення 3% річних та інфляційних, проте правового обґрунтування своїх заперечень не надав.

В ході розгляду справи позивач надав розрахунки суми 3% річних, з яких вбачається, що за період з березня по травень 2008р. сума 3% річних та складає 59 грн. 57 коп., а згідно останнього уточненого розрахунку позивача від 19.09.2008р. 3% річних за березень-квітень 2008р. складає 53 грн. 16 коп.

Аналогічні перерахунки позивач здійснив й стосовно нарахування відповідачу інфляційних, зазначивши у заяві від 24.07.2008р., що розмір інфляційних за березень-травень 2008р. складає 180 грн. 99 коп., а у заяві від 19.09.2008р. – за квітень-травень2008р. складає 177 грн. 53 коп.

Проте заяви в порядку ст..22 ГПК України позивач не надав, у зв’язку з чим, суд розглядає вимоги позивача в межах заявлених у позовній заяві.

Інфляційні та 3% річних перераховані судом з урахуванням дат вручення відповідачу рахунків на сплату та відповідно до діючого законодавства. Оскільки позивач на вимогу суду не представив суду доказів дати вручення відповідачу рахунку за квітень 2008р. №26/123 на суму 14588 грн. 88 коп., тобто не довів правомірність нарахування суми інфляційних та 3% річних на заборгованість за квітень 2008р. Вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних, нарахованих на борг за квітень 2008р., задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, 3% річних складають 2 грн. 66 коп., інфляційні – 12 грн. 52 коп. та підлягають стягненню у цьому розмірі.

Відповідно до ст.ст.216–218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.п.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. №543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.4.2.1 Договору, за внесення платежів з порушенням термінів, визначених цим договором та Додатком №5 до нього „Порядок розрахунків”, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 2 % за кожний день прострочення платежу.

Згідно ст..3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. №543-96-ВР, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи наведені вище приписи, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 451 грн. 52 коп. за період з 07.05.2008р. по 29.06.2008р. застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ, що не суперечить чинному законодавству.

В ході розгляду справи позивач надав уточнені розрахунки пені: згідно розрахунку від 24.07.2008р., розмір пені за період 07.04.2008р по 29.06.2008р. складає 425 грн. 06 коп.; згідно розрахунку від 19.09.2008р. розмір пені за період з 07.04.2008р. по 29.06.2008р. складає 421 грн. 73 коп. Разом з цим, заяви про зменшення суми позову в порядку ст..22 ГПК України позивач не надав, у зв’язку з чим, суд розглядає вимоги позивача в межах заявлених у позовній заяві.

Пеня перерахована судом з урахуванням дат вручення відповідачу рахунків на сплату, умов договору та відповідно до діючого законодавства. Оскільки позивач на вимогу суду не представив суду доказів дати вручення відповідачу рахунку за квітень 2008р. №26/123 на суму 14588 грн. 88 коп., тобто не довів правомірність нарахування суми пені на заборгованість за квітень 2008р. Вимоги в частині стягнення з відповідача пені нарахованих на борг за квітень 2008р., задоволенню не підлягають.

Таким чином, сума пені складає 20 грн. 23 коп., яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені у зв’язку з тяжким фінансово-економічним становищем підприємства, що зафіксовано відповідним протоколом судового засідання. Позивач заперечує проти зменшення розміру стягуваної пені.

Згідно п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Згідно ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, прийнявши до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником, майновий стан сторін, які приймають участь в зобов’язанні, не тільки майнові, але й інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання, суд об’єктивно оцінює , чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов’язання, причини неналежного виконання (невиконання) зобов’язання, незначності прострочення у виконанні зобов’язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та його наслідків.

Таким чином, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення суми пені у зв’язку із незначністю її розміру.

В судовому засіданні оговорено клопотання відповідача щодо надання розстрочки виконання рішення на 12 місяців.

Позивач проти розстрочки виконання рішення заперечив.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача щодо надання розстрочки виконання рішення на 12 місяців у зв’язку із незначністю розміру стягуваної з нього суми за цим рішенням суду та виходячи з інтересів обох сторін.

Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України.

У судовому засіданні оголошено рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі ст.ст. 526, 527, 549, 625 Цивільного кодексу України, ст.67, 193, 216-218 Господарського кодексу України, Закону України „Про електроенергетику” №575/97-ВР від 16.10.1997р., Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. N28, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 2.08.1996 р. за N417/1442, у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22.11.2006 р. N1497, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.12.2006р. за № 1294/13168, Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. №543-96-ВР, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 34, 38, 43, 49, 78, 82, п.6 ст.83, ст.ст.84, 85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” м.Горлівка в особі структурної одиниці Донецьких західних електричних мереж м.Ясинувата до Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк в особі виробничої одиниці „Новоазовськтепломережа” м. Новоазовськ про стягнення суми боргу за спожиту активну електроенергію у розмірі 37 118 грн. 59 коп., інфляційних у сумі 168 грн. 47 коп., 3% річних у сумі 56 грн. 45 коп., пені у сумі 451 грн. 52 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк в особі виробничої одиниці „Новоазовськтепломережа” м. Новоазовськ (87600, Донецька обл.., м.Новоазовськ, вул..Кірова, 79, р/р 1225 у Новоазовській філії Іллічевського відділення МВ ПІБ м.Маріуполь, МФО 334442, ) на користь „Донецькобленерго” м.Горлівка в особі структурної одиниці Донецьких західних електричних мереж м.Ясинувата (86000, Донецька обл.., м.Ясинувата, п-я 52, ЗКПО 00131179) на р/р 93 в Донецькому обласному управлінні „Державний ощадний банк України”, МФО 335106 – суму боргу за активну електроенергію у розмірі 12 692 грн. 90 коп.; на р/р 0003 в АК ПІБ м.Ясинувата, МФО 334420 – 3% річних складають 2 грн. 66 коп., інфляційні – 12 грн. 52 коп., пеню - 20 грн. 23 коп., державне мито – 127 грн. 28 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 39 грн. 74 коп.

В залишковій частині вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дати його прийняття.

Суддя