АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2008
№ 9/143

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Гарник Л.Л.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова
фірма "Камаз-Транс-Сервіс"

на рішення Господарського суду м.Києва від
15.08.2008

у справі № 9/143

за позовом                               Товариство з
обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма
"Камаз-Транс-Сервіс"

до                                                   Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1

третя особа позивача

третя особа відповідача

про
стягнення 83036,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста
Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача 52.964,00 грн. основного
боргу на підставі Договору № 08/11/07-1 про перевезення вантажів автомобільним
транспортом від 08.11.2007 та 30072,00 грн. основного боргу на підставі
Договору № 27/11/07-1 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 27.11.2007.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.08.2008 у справі № 9/143 (далі - Рішення суду) у позові відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з Рішенням суду,
позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просив Рішення суду скасувати та прийняте нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми
матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.09.2008 розгляд апеляційної скарги був призначений
на 15.10.2008, про що учасники усі судового процесу були повідомлені належним
чином.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2008 Новікова М.М. у
зв'язку з виробничою необхідністю - зайнятістю судді Борисенко І.В. у розгляді
іншої справи та з метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині
додержання процесуальних строків передано для здійснення апеляційного
провадження у даній справі колегії у складі головуючого судді Гарник Л.Л.,
суддів Євсікова О.О. (доповідач), Іваненко Я.Л.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.2008 прийнято до розгляду апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма „Камаз - транс -
сервіс” колегією суддів у наступному складі: головуючий суддя - Гарник Л.Л.,
судді: Євсіков О.О. (доповідач), Іваненко Я.Л., розгляд апеляційної скарги
призначено на 15.10.2008.

Згідно зі ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними
правами. Сторони, зокрема, мають право знайомитися з матеріалами справи, робити
з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати
докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та
письмові пояснення господарському суду та ін.

Відповідач своїми процесуальними
правами не скористався, у судове засідання 15.10.2008 не з'явився.

Оскільки явка представників сторін
не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах
справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату та
час судового засідання, апеляційний суд визнав за можливе розглядати справу у
відсутність представників відповідача за наявними у справі матеріалами,
відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.11.2008 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю
госпрозрахунковою фірмою “Камаз - Транс - Сервіс”, визначеним як “Виконавець”,
та відповідачем - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, визначеним як “Експедитор”,
був укладений Договір № 08/11/07-1 про перевезення вантажів автомобільним
транспортом (далі за текстом - Договір-1), а 27.11.2008 між вищезазначеними
сторонами був укладений Договір № 27/11/07-1 про перевезення вантажів
автомобільним транспортом (далі за текстом - Договір-2).

Відповідно до п. 1 Договорів 1 і 2
Виконавець зобов'язується виконати перевезення вантажу, переданого
Експедитором, за що останній зобов'язується оплатити Виконавцю встановлену суму
фрахту.

У пункті 2 Договорів 1 і 2 сторони
обумовили маршрут перевезення (Італія -Україна), адресу і дату завантаження,
адресу вивантаження, строк доставки (на протязі 8 днів), одержувача
(Піастрелла-К) та суму фрахту (26.482,00 за кожний автомобіль за Договором-1 та
30.072,00 грн. за автомобіль за Договором-2).

Відповідно до п. 3.1 Договорів 1 і
2 Експедитор сплачує Виконавцю суму фрахту та платежі, які виникли по даному
перевезенню, на протязі 14 днів по оригіналам документів.

Позивачем були надані відповідачу
на виконання умов Договору-1 послуги з перевезення вантажів автомобільним
транспортом за маршрутом Італія - Україна двома автомобілями, що
підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR № 0002931 та
№ 0001794, а також на виконання умов Договору-2 - послуги з перевезення вантажів
автомобільним транспортом за маршрутом Італія - Україна, що підтверджується
міжнародними товарно-транспортними накладними CMR № 0002318, №02533, №
0002533/А.

Відповідно до п. 3.1 Договорів 1 і
2 відповідач зобов'язаний  був сплатити
позивачу на протязі 14 днів після отримання відповідачем рахунку та міжнародної
товарно-транспортної накладної 52.964,00 грн. (за два автомобіля) згідно з
Договором-1 та 30.072,00 грн. (один автомобіль) згідно з Договором-2.

Як свідчать матеріали справи,
оригінали документів на оплату за Договором-1 були отримані відповідачем
26.11.2007, а за Договором-2 - 21.12.2007, на підтвердження чого позивачем
надані повідомлення про вручення поштового відправлення № 1150772 та №1186246
відповідно, а тому відповідач зобов'язаний був до 10.12.2007 за Договором-1 та
до 04.01.2008 за Договором-2 оплатити заборгованість в сумі 52.964,00 грн. та в
сумі 30072,00 грн.

Відповідач за послуги з перевезення
на загальну суму 83036,00 грн. (52964,00 грн. + 30072,00 грн. = 83036,00 грн.)
згідно спірних договорів не розрахувався.

Доказів зворотнього колегії суддів
на надано.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які
мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Між сторонами справі укладено
Договори № 08/11/07-1 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від
08.11.2007 та № 27/11/07-1 про перевезення вантажів автомобільним транспортом
від 27.11.2007, які є договорами транспортного експедирування.

Договір на транспортне
експедирування (глава 65 Цивільного кодексу України) є одним із видів договору
про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК
України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор)
зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або
організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням
вантажу.

Виконання договору транспортного
експедирування полягає у здійсненні сторонами всіх прав та виконанні ними всіх обов'язків,
передбачених договором.

Відповідно ст.ст. 525, 526, 530,
629 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України договір є підставою для виникнення
зобов'язання, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом
строк, відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов  не
допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 538 ЦК України
взаємні зобов'язання за договором мають виконуватися одночасно, якщо інше не
випливає із закону, звичаїв ділового обороту, договору або змісту зобов'язання.

Позивачем здійснені автоперевезення
за маршрутом Україна - Італія на виконання Договорів 1 і 2, що підтверджується
міжнародними товарно -транспортними накладними CMR № 0002931, № 0001794, №
0002318, №02533, та № 0002533/А.

Предметом позовної заяви позивач
визначив стягнення з відповідача заборгованості за отримані
транспортно-експедиційні послуги відповідно до вищезазначених Договорів 1 і 2.

Судом встановлено, що розрахунки за
послуги з автоперевезення відповідно до п. 3.1 спірних Договорів 1 і 2
здійснюються на протязі 14 банківських днів по оригіналам документів.

На думку колегії суддів, судом
першої інстанції було безпідставно не взято до уваги копії вищезгаданих
поштових повідомлень про вручення поштового відправлення № 1150772 та № 1186246
у якості належних доказів на підтвердження направлення позивачем та отримання
відповідачем оригіналів документів з огляду на наступне.

Відповідно до п. 36 Правил надання
послуг поштового зв'язку (затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від
17.08.2002 № 1155, далі за текстом -“Правила”) про прийняття для пересилання
реєстрованого поштового відправлення (поштового переказу) відправникові з
додержанням вимог Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” видається
розрахунковий документ, що підтверджує надання такої послуги (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо).

При цьому місцевий суд помилково
зазначив, що у справі відсутні документи, які підтверджували б прийняття поштою
від позивача для пересилання поштових відправлень на адресу відповідача,
оскільки на поштових повідомленнях № 1150772 та № 1186246 містяться відтиски
поштових штемпелів про прийняття та пересилання кореспонденції, а також підписи
уповноваженої особи відповідача гр. Андрусенко про фактичне отримання
адресованої відповідачеві кореспонденції 26.11.2007 та 21.12.2007 відповідно.

Колегія суддів також відзначає, що
відповідач своїм листом від 15 травня 2008 року (копія в справі) не заперечує
проти вимоги позивача щодо сплати суми заборгованості, які додатково направлені
позивачем на адресу відповідача претензією № 260 від 03.04.2008.

Більш того, сторонами Договорів 1 і
2 підписані та засвідчені печатками акти здачі-приймання виконаних робіт від
14.11.2007 № 48884 на суму 26.482,00 грн., № 48885 на суму 26.482,00 грн. та
від 10.12.2007 № 49412 на суму 30.072,00 грн., які підтверджують виконання
позивачем взятих на себе зобов'язань на спірну суму, а також прийняття
відповідачем відповідних послуг.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач свої договірні зобов'язання щодо своєчасної оплати послуг не
виконує.

Доказів зворотного суду не надано.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК
України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК
України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.  Договір є двостороннім, якщо
правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним,
якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК
України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Статтею 526 ЦК України встановлено,
що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,
що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського
кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання, згідно зі
ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням наведеного суд дійшов
висновку, що відповідач порушив умови договорів 1 та 2 в частині оплати послуг,
а також вимоги ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, відповідно яких
зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та
вимог цих Кодексу, інших актів законодавства

Таким чином, позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 104
Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або
зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинами справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, апеляційна
скарга Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма „Камаз -
Транс - Сервіс” підлягає задоволенню, а Рішення Господарського суду міста Києва
від 15.08.2008 у справі № 9/143 - скасуванню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені
під час розгляду справи судом першої інстанції та за подання апеляційної скарги
в розмірі 1.363,54 грн. (в т.ч. державне мито у розмірі 1.245,54 грн. (830,36
грн. + 415,18 грн.) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу у розмірі 118,00 грн.).

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 33, 69, 75, 99, 101, 104-106 Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю
госпрозрахункова фірма „Камаз - транс - сервіс” задовольнити.

2.          Рішення Господарського суду міста
Києва від 15.08.2008 у справі № 9/143 скасувати.

3.          Постановити нове рішення, яким позов
задовольнити повністю.

4.          Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в філії Київського
регіонального управління ТОВ „Укрпромбанк”, НОМЕР_3 або з будь-якого іншого
рахунку, виявленого під час виконавчого провадження) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма „Камаз - Транс - Сервіс”
(33027, м. Рівне, вул. Київська, 64-А, р/р № 5287 в Філії „Відділення
Промінвестбанку” м. Рівне, МФО 333335, ) заборгованість у
розмірі 83.036,00 грн. та судові витрати у розмірі 1.363,54 грн.

5.          Видачу наказу доручити Господарському
суду м. Києва.

6.          Матеріали справи № 9/143 повернути до
Господарського суду міста Києва.

7.          Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції у встановленому
законом порядку.

Головуючий суддя

Судді