ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 листопада 2008 р.

№ 8/55

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. -головуючого
Полянського А.Г. Фролової Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, та Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_2

на постанову

Луганського апеляційного
господарського суду від 14.08.2008 року

у справі

№ 8/55 господарського суду
Луганської області

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, та Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_2

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_3

про

стягнення  63093, 80 грн.

та за зустрічним позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_3

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, та Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_2

про

визнання недійсним договору
оренди

за участю представників сторін

позивача:

ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача:

ОСОБА_4. дов. від 19.04.2008 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Луганської області від 03.07.2008 року (судді: Мінська Т.М.) у справі № 8/55
господарського суду Луганської області в задоволенні зустрічного позову
відмовлено повністю.

Первісний позов задоволено
повністю.

Стягнуто з фізичної особи -підприємця
ОСОБА_3 на користь фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 заборгованість по
орендній платі в сумі 48480грн. та пеню за прострочення платежу в сумі 1995, 04
грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 102 грн. і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

Стягнуто з фізичної особи
-підприємця ОСОБА_3 на користь фізичної особи -підприємця ОСОБА_2заборгованість
по орендній платі в сумі 12120 грн. та пеню за прострочення платежу в сумі
498,76 грн.

Постановою Луганського апеляційного
господарського суду від 14.08.2008 року (судді: Баннова Т.М. -головуючий,
Парамонова Т.Ф., Семендяєва І.В.) рішення господарського суду Луганської
області від 03.07.2008 року у справі № 8/55 скасувати частково.

Укладений приватними підприємцями
ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3. договір оренди нежитлового приміщення від
15.08.2007 року визнано недійсним.

У задоволенні первісного позову
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Стягнуто з Приватного підприємця
ОСОБА_1 на користь Приватного підприємця ОСОБА_3 судові витрати по сплаті
державного мита за апеляційною скаргою у сумі 105 грн.

Стягнуто з Приватного підприємця
ОСОБА_2на користь Приватного підприємця ОСОБА_3 судові витрати по сплаті
державного мита за апеляційною скаргою у сумі 105 грн.

Не погоджуючись з постановою,
Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 та Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_2 звернулися до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Луганського апеляційного
господарського суду від 14.08.2008 року по справі № 8/55 господарського суду
Луганської області, в якій просять постанову у справі скасувати, а рішення
господарського суду Луганської області від 03.07.2008 року залишити в силі,
мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального
права.

Відзив на касаційну скаргу не
надано.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення представників сторін,
присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга  підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського
процесуального кодексу України Вищий
господарський  суд  України
переглядає  за  касаційною
скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови
апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117
Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не
приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді
першої інстанції.

Як встановлено господарськими
судами  15.08.2007 року між Приватним
підприємцем ОСОБА_1, Приватним підприємцем
ОСОБА_2та Приватним підприємцем ОСОБА_3 укладеного договір оренди
нежитлового приміщення за умовами якого орендодавці, позивачі за первісним
позовом передали орендарю, відповідачу, у тимчасове платне користування
(оренду) нежитлового приміщення загальною площею 315,3 кв.м. згідно експлікації
техпаспорту Бюро технічної інвентаризації для здійснення роботи пивного
кафе-бару за адресою: м. Луганськ, вул. Учебна, 22-в, а також в користування
земельну ділянку, на якій розташований об'єкт оренди і прилягає до орендованого
приміщення.

Задовольняючи первісні позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається
наявність заборгованості відповідача по орендній платі у загальній сумі 60600
грн., що позивачі за первісним позовом обґрунтували вимог щодо стягнення пені
за прострочення платежів у загальній сумі 2493 грн. 80 коп., положеннями статей
16, 526, 546, 627, 762 Цивільного кодексу України та умовами договору.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову місцевий суд посилався на норми статей 796, 797 Цивільного
кодексу України.

Апеляційний господарський суд з
даними висновками суду першої інстанції не погодився та відзначив наступне.

Відповідно до статті 797 Цивільного
кодексу України плата,  яка  справляється з наймача будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування
нею і плати за користування земельною ділянкою.

При цьому, судом зазначено, що розмір
плати за користування нежитловим приміщенням та за користування земельною ділянкою
сторонами у договорі окремо не визначено.

Земельна ділянка, на якій
розташовано нежитлове приміщення, що є об'єктом оренди за договором, надана
Приватним підприємцям ОСОБА_1. та ОСОБА_2. в платне користування Луганською
міською радою строком на 49 років за договором оренди землі від 14.06.2004
року.

Згідно з частиною 3 статті 796
Цивільного кодексу України якщо
наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник
земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування  земельною
ділянкою,  якщо інше не
встановлено договором наймодавця з власником
земельної ділянки.

Договором оренди землі від
14.06.2004 року передбачено право орендарів передавати земельну ділянку або її
частину у суборенду без зміни цільового
призначення відповідно до земельного законодавства  за
письмовою згодою  орендодавця.

У порушення умов договору
оренди  від 14.06.2004 року та вимог
частини 3 статті 796 Цивільного кодексу України
земельна ділянка за договором від 15.08.2007 року надана позивачами в
користування Приватному підприємцю ОСОБА_3. за відсутністю згоди Луганської
міської ради.

Частиною 1 статті 203 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам
цивільного  законодавства,  а також моральним   засадам суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи
рішення, має право, зокрема, визнати недійсним повністю чи у певній частині
пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Врахувавши викладене суд
апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовим наслідком недотримання
сторонами в момент укладення договору від 15.08.2007року вимог частини 3
статті  796 Цивільного кодексу України є
недійсність даного правочину відповідно до положень статті 215 Цивільного
кодексу України.

При цьому, апеляційним
господарським судом відзначено, що оскільки, виходячи з вищенаведених положень
цивільного законодавства договір,
умовами якого обґрунтовані вимоги позивачів за первісним є недійсним,
підстави для задоволення позовних вимог за первісним  позовом
відсутні, а відтак дійшов висновку, що у цій частині рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню.

Однак, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що апеляційний господарський суд дійшов помилкового
висновку, що за відсутністю в матеріалах справи належних доказів сплати
відповідачем орендної плати наслідки недійсності правочину не застосовуються.

Відповідно до пункту  6 статті 283 Господарського кодексу України
до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу
України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті  286 Господарського кодексу України орендна
плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути
змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених
законодавством.

Орендар має право вимагати
зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не
відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно
погіршився стан об'єкта оренди.

Орендна плата встановлюється у
грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна
плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або
грошово-натуральній формі.

Відповідно до пункту  1 статті 762 Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється
договором найму.

Що ж стосується зустрічних позовних
вимог, то апеляційним господарським судом відзначено, що  визнання договору недійсним за даним позовом
обумовлені іншими обставинами, які не можуть бути підставою  недійсності договору з врахуванням положень
статті 796 Цивільного кодексу України про що обґрунтовано зазначено і судом
першої інстанції. Отже, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у
частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення підлягає залишенню без
змін.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що звертаючись з касаційною скаргою заявники просили скасувати
постанову Луганського апеляційного господарського суду в повному об'ємі, однак
касаційна скарга не мотивована доводами про порушення судом апеляційної
інстанції будь-яких норм стосовно вирішення спору за зустрічним позовом, а
відтак колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного
господарського суду в частині відмови з задоволенні зустрічного позову.

Оскільки, відповідно до частини 2
статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти
докази, а також враховуючи, що апеляційним господарським судом  порушено вимоги статті 43 Господарського
процесуального кодексу України  щодо
оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла
висновку про те, що постанова суду підлягає скасуванню частині відмови в
задоволенні первісного позову, а справа в цій частині - передачі на новий
розгляд до Луганського апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст.ст.85, 1115
Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою
присутніх представників сторін оголошена
вступна та резолютивна частини постанови.

З урахуванням викладеного,
керуючись ст. ст.  1115, 1117,
п.3 ч.1 ст.1119, ч. 1 ст. 11110, ст.  11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 та Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2задовольнити частково.

Постанову Луганського апеляційного
господарського суду від 14.08.2008 року у справі №  8/55 Господарського суду Луганської
області   скасувати в частині відмови в
задоволенні первісного позову.

Справу в цій частині передати  на новий розгляд до Луганського апеляційного
господарського суду.

В іншій частині рішення
господарського суду Луганської області від 03.07.2008 року та постанову
Луганського апеляційного господарського
суду від 14.08.2008 року у справі № 8/55 залишити без змін.

Головуючий    суддя
Муравйов О.В.

Судді
Полянський А.Г.

Фролова Г.М.