ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2008 р.

№ 12/1801

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:

Кравчука Г.А.,

Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця”

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 13.05.2008 року

у справі

№12/1801 господарського суду Житомирської області

за позовом

Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” в особі Коростенського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №4

до

Відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції

третя особа

Головне управління Державного казначейства України в Житомирській області

про

стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача:

не з’явились

відповідача:

Скляров Д.М. –за довіреністю від 12.05.2008р.

третьої особи:

не з’явились

Згідно розпорядження В.о. Голови судової палати Першикова Є.В. від 16.09.2008р. розгляд касаційної скарги здійснюється у складі колегії суддів: Кривда Д.С. (головуючий), Кравчук Г.А., Шаргало В.І.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 12.12.2007р. (суддя Сікорська Н.А.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 13.05.2008р. (судді Горшкова Н.Ф. –головуючий, Будішевська Л.О., Майор Г.І.), в задоволенні позову про стягнення 2480,82грн. збитків відмовлено.

Позивач в касаційній скарзі просить скасувати прийняті у справі судові рішення і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 13.09.2004р. позивач на підставі п.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" подав до відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайоного управління юстиції Житомирської області заяву №770 про примусове виконання рішення господарського суду від 30.05.2003р. та дублікат наказу №8/1287 від 22.08.2003р. про стягнення з приватного підприємця Грищенка Ю.В. заборгованості на суму 2678,07грн. на користь ДТГО "Південно-Західна залізниця" в особі Коростенської дистанції цивільних споруд і водопостачання, яка на підставі наказу №259-Н з 01.07.206р. перейменована в Коростенське будівельно-монтажне експлуатаційне управління №4.

Державним виконавцем 20.09.2004р. відкрито виконавче провадження по стягненню з приватного підприємця Грищенка Ю.В. на користь позивача 2678,07грн.; 21.01.2005р. накладено арешт на р/р приватного підприємця Грищенка Ю.В. в Коростенській філії Промінвестбанку; 28.01.2005р. вилучено касу (180грн.)., виконаний арешт майна боржника (ваги, телефон).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 29.08.2006р. задоволено скаргу позивача про бездіяльність державного виконавця та зобов'язано відповідача здійснити передбачені Законом України „Про виконавче провадження" заходи щодо виконання наказу суду від 22.08.2003р. по справі № 8/1287.

Позивач доводить, що він несе збитки у зв'язку з затягуванням відділом державної виконавчої служби виконання наказу по справі №8/1287 внаслідок ненадходження коштів від приватного підприємця Грищенка Ю.В., а тому Державне територіально-галузеве об’єднання “Південно-Західна залізниця” в особі Коростенського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №4 звернулося з позовом про стягнення з відповідача збитків.

Дослідивши матеріали справи, суди встановили, що 20.09.2004р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №352/9 згідно наказу №8/1287 Господарського суду Житомирської області від 22.08.03р. про стягнення з Грищенка Ю.В. на користь позивача боргу в сумі 2678,07грн., в якій зазначено строк для добровільного виконання наказу до 27.09.2004р.

27.10.2004р. державним виконавцем надані запити до ДАІ, ОДПІ м.Коростеня про наявність автотранспортних засобів та розрахункових рахунків, а також в МБТІ та кредитно-фінансові установи, з відповідей на які вбачається, що відомості відносно наявності майна відсутні, будь-які автотранспортні засоби за боржником не значаться.

21.01.2004р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника (Грищенка Ю.В.). 28.01.2005р. у боржника Грищенка Ю.В. була вилучена каса на суму 180грн., накладено арешт на його майно, яке знаходилося по місцю роботи (ваги, телефон). Арештоване майно, згідно заявки відділу державної виконавчої служби було передано для реалізації шляхом проведення прилюдних торгів або аукціону та 30.05.2005р. була одержана заява про участь у конкурсі щодо реалізації арештованого майна. За результатами голосування торги повинні були проводитися ДАК "Національна мережа аукціонних центрів", однак майно так і не було реалізовано.

У зв'язку з тим, що сплачувати борг у добровільному порядку боржник відмовлявся, для проведення виконавчих дій залучалися представники міліції, а 05.04.2005р. винесено постанову про примусовий привід боржника і такі постанови виносилися неодноразово. Згідно акту державного виконавця від 22.08.2006р. встановлено, що за місцем проживання боржник відсутній.

Всього частково для погашення заборгованості було стягнуто 197,25грн., що не заперечується сторонами.

19.09.2006р. державним виконавцем надавалися повторні запити в кредитно-фінансові установи міста, ДАІ та МБТІ, згідно відповідей на які майна, цінних паперів та коштів для погашення заборгованості у боржника Грищенка Ю.В. немає.

13.03.2007р. державним виконавцем встановлено, що за місцем проживання боржника майно, на яке б могло бути звернено стягнення, відсутнє.

03.08.2007р. державним виконавцем втретє надавалися запити в кредитно-фінансові установи міста, ДАІ та МБТІ.

28.08.2007р. державним виконавцем встановлено, що за місцем проживання боржника майно, на яке б могло бути звернено стягнення, відсутнє.

Постановою ВДВС від 19.09.2007р. виконавчий документ повернуто стягувачеві та вказано про строк для повторного його пред'явлення до стягнення -19.09.2010 року. У постанові зазначено, що у Грищенка Ю.В. відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення; боржник не працює, борг частково погашено.

Пред'явлена до стягнення сума є різницею між сумою боргу, яка підлягала стягненню згідно виконавчого документа, та фактично стягнутою сумою 197,25грн. (2678,07грн. - 197,25грн. = 2480,82грн.). При цьому позивач свої вимоги обґрунтовує порушенням Відділом державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції прав та інтересів Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” як стягувача у виконавчому провадженні у справі №8/1287 внаслідок невиконання рішення господарського суду Житомирської області у вказаній справі, у зв’язку з бездіяльністю цього органу виконавчої служби.

Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснення ними своїх повноважень.

За приписами частини другої статті 86 Закону України “Про виконавче провадження” збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага. Зменшення чи втрата майна тягне за собою відшкодування майнової шкоди в натурі або у вигляді збитків згідно статті 1192 Цивільного кодексу України.

За приписами частини 2 статті 22 цього ж Кодексу збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв’язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права - реальні збитки; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено - упущена вигода.

Відповідно до приписів статтей 1173, 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади або органом місцевого самоврядування, а також посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи особи.

Приписи вказаних статтей є спеціальними нормами, тобто передбачають особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення збитків є факти неправомірних дій - бездіяльності державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями, бездіяльністю державного виконавця і заподіяною ним шкодою. Судами встановлено, що позивачем не було надано доказів наявності шкоди, заподіяної саме бездіяльністю Відділом державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у заявленому розмірі. Тобто, суди вірно зазначили про відсутність серед матеріалів справи доказів того, що на день відкриття виконавчого провадження у ПП Грищенка Ю.В. були в наявності кошти чи майно, в кількості, достатній для виконання наказу по справі №8/1287, або доказів, які б переконливо свідчили, що у випадку належного виконання відповідачем своїх обов’язків позивач отримав би кошти у спірній сумі.

Окрім того, судами враховано, що позивач у відповідності до ч.5 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" наділений правом повторно звернутися до ВДВС з заявою про виконання наказу по справі №8/1287 до 19.09.2007р. і можливість виконання його не втрачена. Спірна сума за рішенням господарського суду Житомирської області у справі №8/1287 була визначена як сума заборгованості ПП Грищенка Ю.В. перед Державним територіально-галузевим об’єднанням “Південно-Західна залізниця” в особі Коростенського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №4, а тому не може в даному випадку розглядатись як збитки, завдані позивачеві державною виконавчою службою. Згідно з пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. № 14 “Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів та посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження” до юридичної особи, яка проводить стягнення, не переходять зобов’язання боржника за виконавчим документом. Присуджені з неї на користь стягувача кошти мають компенсаційний характер. Вказане кореспондується з приписами статтей 528, 618 Цивільного кодексу України.

Таким чином, судова колегія відзначає, що суди попередніх інстанцій, розглядаючи по суті спір у цій справі, дійшли вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на недоведеність заподіяної відповідачем шкоди у заявленій до відшкодування сумі.

Згідно імперативних вимог ст.ст. 111-5, 111-7 ГПК України касаційна інстанція перевіряє на підставі вже встановлених фактичних обставин справи лише застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. При цьому касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що були встановлені у рішенні суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що суперечить вимогам статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, переглянута у справі постанова апеляційного господарського суду відповідає приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 13.05.2008 року у справі №12/1801 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                             Д.Кривда

Судді                                                                                 Г.Кравчук

В.Шаргало