ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.11.2008

Справа №2-27/5424-2008А

За позовом – Акціонерне товариство відкритого типу «Спільне підприємство «Інвестиційно – промисловий концерн «Перекоп», Ленінський район, м. Щолкіно, а/я 193.

До відповідача – Управління ПФУ в Ленінському районі АР Крим, с.м.т. Леніно, вул.. Трудова, 2.

Про визнання нечинним рішення.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – Решетняк, дор. у справі.

Від відповідача – Томашова, дор. у справі.

Сутність спору:

Позивач звернувся до господарського суду АРК із позовною заявою про визнання нечинним рішення №48 від 12.02.2004 р. Управління ПФУ в Ленінському районі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сума недоїмки у розмірі 30246,90 грн., яка була вказана в розрахунку штрафних санкцій, не повинна враховуватися, так як була вже стягнена за рішенням ГС АР Крим по справі №2-20/1636-2002 і включала в себе штрафні санкції і пеню. Штрафні санкції у сумі 19178,21 грн. були нараховані на борг, що виник до 01.01.2004 р. Крім того, вимога №48 була винесена на підставі ст.. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», який вступив в силу тільки 01.01.2004 р.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Позивач заявою від 01.07.2008 р. збільшив позовні вимоги та просить суд визнати нечинними рішення №48 від 12.02.2004 р. та вимогу про сплату боргу №10 від 01.05.2008 р. Управління ПФУ в Ленінському районі у повному обсязі.

Відповідач клопотанням від 17.11.2008 р. уточнив позовні вимоги та просить суд визнати нечинним рішення №48 від 12.02.2004 р. Управління ПФУ в Ленінському районі.

Суд прийняв до уваги уточнення позивача.

Відповідач у запереченнях на позов повідомив про те, що нарахована сума недоїмки, яка складає 27844,76 грн. не була погашена ні через органи виконавчої служби, ні позивачем, що підтверджується карткою особового рахунку позивача. Пеня в сумі 6904 грн. рішенням ГУ ПФУ від 28.05.2004 р. вимога про сплату боргу №Ю – 115 від 05.05.2004 р. була скасована і борг списаний ПФУ в Ленінському районі. Також вказав, що штрафні санкції в сумі 19178,21 грн., відповідно до спірного рішення №48 від 12.12.2004 р. були нараховані у відповідності до ст.. 106 «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування». Також в судовому засіданні зауважив на той факт, що позивачем порушено строки звернення до суду з вказаним позовом у відповідності до ст.. 99 КАСУ.

Позивачем було заявлено клопотання від 17.11.2008 р. про залучення до участі у справі як третьої особи на боці відповідача відділу Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції АР Крим.

Суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки позивачем не доведено, що рішення по даній справі може яким – небудь чином вплинути на права відділу Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції АР Крим.

До того ж треба вказати, що судом вже було надіслано запит до вказаного відділу виконавчої служби від 16.09.2008 р. з проханням представити до суду матеріали виконавчого провадження за наказом ГС АР Крим по справі №2-20/1636-2002 у відношенні ВАТ СПІПК «Перекоп».

Відділ Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції АР Крим у відповіді на вказаний запит від 06.10.2008 р. повідомив про те, що у нього відсутній на виконання наказ ГС АР Крим по справі №2-20/1636-2002.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство відкритого типу «Спільне підприємство «Інвестиційно – промисловий концерн «Перекоп» було зареєстровано в Управлінні ПФУ в Ленінському районі як платник страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за №20-08-0001.

Згідно преамбулі Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування “ №1058 від 09.07.03 р. вказаний Закон, розроблений згідно Конституції України і Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і сплату пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, які формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених вказаним Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду і фінансування за рахунок його коштів витрат на сплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових сплат застрахованим особам, членам їх сімей і іншим особам, передбаченим вказаним Законом.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що страхові внески – це кошти відрахувань на соціальне страхування і збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно законодавства, яке було чинним раніше; кошти сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування згідно з чинним Законом. А страхувальники – це роботодавці та інші особи, які згідно з чинним Законом сплачують страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до п. 6. ст. 17 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державної пенсійному страхуванні» страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати та сплачувати у встановлений термін та у повному обсязі страхові внески.

Згідно п. п. 2,3 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» суми страхових внесків, вчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками в строки, зазначені ст. 20 даного Закону, вважаються простроченою заборгованістю по сплаті страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені й застосуванням фінансових санкцій. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою й у строки, зазначені правлінням Пенсійного фонду, направляють страхувальникам, що мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідачем у відношенні позивача було винесено рішення №48 від 12.02.2004 р. про застосування фінансових санкцій, відповідно до якого у відношенні позивача було застосовано штрафні санкції, на підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами», у розмірі 19178,21 грн.

В матеріалах справи, наявне поштове повідомлення, відповідно до якого вбачається. що рішення №48 від 12.02.2004 р. було отримано представником позивача ще 20.02.2004 р.

Тобто про факт винесення спірного рішення про застосування фінансових санкцій позивачу по справі стало відомо ще в 2004 р., що оспорюється позивачем.

Відповідно до ст.. 99 КАСУ адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.. 100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідач по справі наполягає на тому, щоб відмовити у позові позивачу з причини пропущення строку звернення до адміністративного суду.

В свою чергу позивач не повідомив суду про причини пропущення строку звернення до суду з вказаним позовом та не просить суд поновити йому строк звернення до суду.

При таких обставинах, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позовних вимог в зв’язку з пропущенням строку звернення до суду.

Вступна і резолютивна частини постанови проголошено 18.11.2008 р.

Постанову у повному обсязі складено 24.11.2008 р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну постанову направити сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.