ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 грудня 2008 р.

№ 18/116-08

Вищий
господарський суд України у складі колегії
суддів :

Головуючого

Кочерової Н.О.

суддів

Дунаєвської Н.Г. Барицької Т.Л.

розглянувши
касаційну  скаргу

суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

на постанову

від 23.09.2008 року
Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі

№ 18/116-08 господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом

міського комунального
підприємства "Дніпроліфт"

до  треті особи:

суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1Управління житлового господарства
Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровська міська рада

про

визнання договору та додаткової
угоди недійсними

за участю
представників сторін:

від позивача:  не
з'явилися

від відповідача: ОСОБА_1.

від третіх осіб: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У травні 2008 року міське
комунальне підприємство "Дніпроліфт" звернулося до господарського
суду з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1,
треті особи - Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради,
Дніпропетровська міська рада про визнання договору та додаткової угоди
недійсними.

В обгрунтування позовних вимог
зазначало, що під час укладання договору та додаткової угоди були порушені
положення Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за
державні кошти", норми якого підлягають обов'язковому застосуванню в
даному випадку.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24.06.2008 року (суддя Петрова В.І.) позов
задоволено.

Визнано недійсними укладені між
міським комунальним підприємством "Дніпроліфт" та фізичною
особою-підприємцем Штефан Володимиром Анатолійовичем договір № 43/2 АН від
15.05.2007 року та додаткову угоду від 17.08.2007 року до договору № 43/2 АН
від 15.05.2007 року.

Стягнуто з відповідача 203,00 грн.
судових витрат.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 23.09.2008 року (судді: В.В.Прудніков -
головуючий, І.М.Герасименко, І.М.Науменко) рішення місцевого господарського
суду залишено без змін.

При цьому, господарські суди
виходили з того, що договір №43/2 АН від 15.05.2007 року та додаткова угода від
17.08.2007 року були укладені без проведення процедур, передбачених Законом
України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти".

У касаційній скарзі суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1просить скасувати постанову
апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду та
прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення відповідача,
перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку,
Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.05.2007 року між  міським комунальним підприємством
"Дніпроліфт"  (замовник) та
суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1(виконавець) укладено
договір підряду № 43/2 АН на надання юридичних послуг.

Відповідно до  п. 1.1 договору  замовник
доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надавати
юридичні  послуги при розгляді  у господарському суді Дніпропетровської
області справи за  позовом міського
комунального підприємства "Дніпроліфт" до комунального
житлово-експлуатаційного підприємства № 43 Амур-Нижньодніпровського району.

Пунктом 4.1 договору встановлено,
що  в рахунок оплати юридичних послуг
замовник зобов'язаний  сплатити  виконавцю 100%  від стягнутої суми за  вказаним позовом (суму, що  відповідає індексу інфляції за весь час
прострочення, пені та 3 % річних від
простроченої суми), а також відповідно до  п.4.5 договору замовник  повинен сплатити виконавцю  10 % від суми ,що ним отримана по рішенню
суду, за надання  правової допомоги при
виконанні рішення у державній виконавчій службі.

Всього за умовами договору  замовник повинен був сплатити виконавцю
72036,95 грн.

Господарські суди також встановили,
що міське комунальне підприємство "Дніпроліфт" відповідно до Статуту
є комунальним  підприємством, заснованим
на комунальній власності територіальної громади міста Дніпропетровська.
Власником підприємства є територіальна громада міста Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради.

Статтею 172 Цивільного кодексу
України визначено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні
права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої
компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону
України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти",
який був чинним на момент укладання договору, цей Закон застосовується до усіх
закупівель товарів, робіт та послуг, що
повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів за умови,
що вартість  предмета закупівлі для
товару (товарів), послуги(послуг) становить
або  перевищує 20 тисяч гривень, а
для робіт -50 тисяч гривень.

Згідно п.5 ст.1 вказаного Закону до
державних коштів належать, зокрема, кошти установ чи організацій, створених в
установленому порядку органами місцевого самоврядування, кошти підприємств, які
спрямовуються на придбання товарів, робіт і послуг.

Підприємства - державні, казенні,
комунальні підприємства та господарські товариства, в яких державна або
комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків, їх дочірні
підприємства, а також підприємства, господарські товариства, у статутному
капіталі яких 50 і більше відсотків належить державним, казенним, комунальним
підприємствам та господарським товариствам, в яких державна або комунальна
частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Оскільки, міське комунальне
підприємство "Дніпроліфт", що є комунальним підприємством, кошти
якого належать до державних коштів, уклало договір № 43/2 АН від 15.05.2007
року на наданих юридичних послуг, вартість яких перевищує 20 тисяч гривень, то
на нього поширюється дія Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і
послуг за державні кошти", про що правильно зазначили господарські суди
попередніх інстанцій.

В ч.4 ст.2 Закону зазначено, що
забороняється  укладання договорів, які
передбачають витрачання державних коштів, та / або оплати  розпорядником державних коштів товарів, робіт
і послуг до/без проведення процедур, передбачених цим Законом.

Однак, як встановлено
господарськими судами та не заперечується відповідачем, проведення тендерних
процедур, передбачених Законом України
"Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" не
проводилось.

Відповідно до ст.179 Господарського
кодексу України сторони договору мають право укладати договори на будь-яких
умовах, які не суперечать законодавству України.

Ч.1 ст.215 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою
- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В ч.1 ст.203 Цивільного кодексу
України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно п.3 ст.215 Цивільного
кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але
одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом
недійсним.

В зв'язку з викладеним, колегія
суддів погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про те, що
договір підряду № 43/2 АН від 15.05.2007 року на надання юридичних послуг,
укладений між міським комунальним підприємством "Дніпроліфт" та
суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1повинен бути
визнаний недійсним, так як він суперечить нормам законодавства, чинним на
момент його укладення.

Викладене свідчить про те, що
виносячи оскаржувану постанову, апеляційний господарський суд дав вірну
юридичну оцінку обставинам справи та правомірно залишив без змін рішення місцевого
господарського суду, яким позовні вимоги задоволені. Посилання скаржника на
порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом при
винесенні постанови норм матеріального та процесуального права не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначеного
судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.09.2008 року без
змін.

Головуючий
Н. Кочерова

Судді:
Н.Дунаєвська

Т.Барицька