ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

11.09.2008

Справа №2-8/8089-2008

За позовом - Прокурора Сімферопольського району АР Крим, м. Сімферополь в інтересах держави в особі Мирнівської сільської ради АР Крим, Сімферопольський район

До відповідачів –

1.          ТОВ "Ленд Девелопмент", м. Київ

2.          Сімферопольської районної державної адміністрації, м. Сімферополь

Третя особа - Полякова Марія Азарівна, м. Сімферополь

про визнання недійсним державного акту та розпорядження.

Суддя Чумаченко С.А.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Артюшкова Н.Г. по дов. від 17.06.08р. №51402-08

Від відповідачів

1.          Титаренко Д.С. по дов. від 22.08.08р.

2.          Дюрягина О.М. по дов. від 11.02.08р.

Третя особа – не з'явився.

Від прокурора – прокурор

Сутність спору: позивач – Прокурор Сімферопольського району АР Крим, в інтересах держави в особі Мирнівської сільської ради АР Крим, звернувся до відповідачів – ТОВ «Ленд Девелопмент» та Сімферопольської районної державної адміністрації, із позовною заявою, просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 628796 площею 0,9577 га, виданий 13.12.2007 р. ТОВ «Ленд Девелопмент». Визнати недійсним розпорядження Сімферопольської районної державної адміністрації від 03.03.2008 р. № 654-р про надання ТОВ «Ленд Девелопмент» дозволу на розробку проекту землеустрою зі змінами цільового призначення земельної ділянки під розташування торговельно-розважального комплексу для обслуговування мешканців територіальної громади Сімферопольського району на території Мирнівської сільської ради. Визнати недійсним розпорядження Сімферопольської районної державної адміністрації від 18.06.2008 р. про затвердження проекту землеустрою зі змінами цільового призначення земельної ділянки під розташування торговельно-розважального комплексу для обслуговування мешканців територіальної громади Сімферопольського району на території Мирнівської сільської ради.

Третя особа, Полякова М.А., у судове засідання не з'явилися, просить суд розглянути справу без участі свого представника, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Справа слуханням відкладалась в порядку ст. 77 Господарського Процесуального Кодексу України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

21.08.2007 р. між громадянкою Поляковою М.А. та Товариством з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким товариство придбало земельну ділянку площею 0,9577 га, що розташована на території Мирнівської сільської ради та має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного договору Сімферопольська районна державна адміністрація 13.12.2007 р. видала Товариству з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 628796.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” звернулося до Сімферопольської районної державної адміністрації із клопотанням про зміну цільового призначення зазначеної земельної ділянки.

03 березня 2008 року розпорядження Сімферопольської районної державної адміністрації №654-р ТОВ „Ленд Девелопмент” був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою зі зміни цільового призначення земельної ділянки під розміщення торговельно-розважального комплексу для обслуговування мешканців територіальної громади Сімферопольського району.

На підставі цього розпорядження Товариством з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” був замовлений та розроблений відповідний проект землеустрою, до складу якого увійшли позитивні висновки відповідних служб та контролюючих органів, що погодили зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки.

18 червня 2008 року розпорядженням Сімферопольської районної державної адміністрації №1942-р був затверджений проект землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки, що знаходиться в власності ТОВ „Ленд Девелопмент”, під будівництво та експлуатацію торговельного комплексу для обслуговування мешканців територіальної громади Сімферопольського району.

Прокуратура Сімферопольського району АР Крим звернулася до господарського суду АР Крим в інтересах держави у особі Мирнівської сільської ради із позовом до Сімферопольської районної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент”, у якому просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 628796 площею 0,9577 га виданий 13.12.2007р., визнати недійсними розпорядження Сімферопольської районної державної адміністрації від 03.03.2008 р. №654-р та від 18.06.2008 р. № 1942-р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно ст. 1 Закону України „Про особисте селянське господарство” особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають. Оскільки законом не передбачена можливість здійснення особистого селянського господарства юридичною особою, на думку позивача, це робить незаконним отримання товариством з обмеженою відповідальністю земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Позивач вказує також на приписи ст.ст. 22, 82 Земельного кодексу України, відповідно до яких землі особистого селянського господарства, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення, не можуть передаватися іноземним юридичним особам та прирівняним до них спільним підприємствам. Оскільки згідно зі статутом Товариства з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” до його складу входить нерезидент – Компанія „XXI Century Investments Public Limited”, зареєстрована у Республіці Кіпр, Товариство з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” не може володіти земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, якою є зазначена земельна ділянка площею 0,9577 га.

Також позивач зазначає, що на дату укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.08.2007р., а також на момент винесення оскаржуваних позивачем розпоряджень Сімферопольської районної державної адміністрації, існувала заборона на відчуження та зміну цільового призначення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, яка була встановлена відповідно до підпункту „б” п. 15 розділу Х „Перехідні положення” Земельного кодексу України. Це позивач вважає підставою для визнання недійсними розпоряджень Сімферопольської районної державної адміністрації від 03.03.2008 р. №654-р та від 18.06.2008 р. № 1942-р.

Суд розглянувши матеріали справи, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та не підлягаючими задоволенню, за наступними підставами.

03 березня 2008 року розпорядження Сімферопольської районної державної адміністрації №654-р ТОВ „Ленд Девелопмент” був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою зі зміни цільового призначення земельної ділянки під розміщення торговельно-розважального комплексу для обслуговування мешканців територіальної громади Сімферопольського району.

На підставі цього розпорядження Товариством з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” був замовлений та розроблений відповідний проект землеустрою, до складу якого увійшли позитивні висновки відповідних служб та контролюючих органів, що погодили зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки.

18 червня 2008 року розпорядженням Сімферопольської районної державної адміністрації №1942-р був затверджений проект землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки, що знаходиться в власності ТОВ „Ленд Девелопмент”, під будівництво та експлуатацію торговельного комплексу для обслуговування мешканців територіальної громади Сімферопольського району.

Згідно з підпунктом „б” пункту 15 розділу Х „Перехідні положення” Земельного кодексу України не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) проводиться відповідно до Закону України „Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)” від 05.06.2003 №899-IV. Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

З п. 1 договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,9577 га, укладеного та нотаріально посвідченого 21.08.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” та Поляковою М.А. вбачається, що право власності Полякової М.А. на зазначену ділянку виникло на підставі іншого договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого 20.07.2007 р. державним нотаріусом Третьої Сімферопольської державної нотаріальної контори.

Таким чином, громадянка Полякова М.А. отримала право власності на спірну земельну ділянку внаслідок укладення цивільно-правової угоди, отже ця ділянка не була виділена їй в натурі як власнику земельної частки (паю), що б посвідчувалося відповідним сертифікатом на право на земельну частку (пай). Внаслідок цього помилковою є думка позивача про те, що заборона на продаж та зміну цільового призначення, встановлена підпунктом „б” пункту 15 розділу Х „Перехідні положення” Земельного кодексу України для земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, розповсюджує свою дію і на зазначену вище земельну ділянку.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” та Поляковою М.А. є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови, не скасований та не визнаний недійсним.

Суд не може погодитися з думкою позивача про те, що Товариству з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” як юридичній особі не може належати земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 3 Закону України „Про особисте селянське господарство” від 15.05.2003р. № 742-IV визначено, що його дія поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Цей Закон не регулює правовідносини, що виникають при отриманні юридичними особами земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у власність на підставі цивільно-правових угод.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Діючим законодавством не встановлена заборона на придбання земельних ділянок юридичними особами внаслідок укладення договорів купівлі-продажу, отже правочин по придбанню Товариством з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” земельної ділянки площею 0,9577 га для ведення особистого селянського господарства на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2007 року є правомірним і також правомірним є набуття цим товариством права власності на вказану земельну ділянку.

Стосовно посилань позивача на неправомірність отримання Товариством з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у зв’язку із наявністю у складі його учасників нерезидента, суд вважає за необхідне зауважити таке.

Статус іноземних компаній в України визначається в основному Господарським кодексом України. Частиною 2 ст. 63 цього кодексу визначено, що у разі, якщо в статутному фонді підприємства іноземна інвестиція становить не менш як десять відсотків, воно визнається підприємством з іноземними інвестиціями. Підприємство, в статутному фонді якого іноземна інвестиція становить сто відсотків, вважається іноземним підприємством.

Пунктом 9.2 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” встановлюється, що частка статутного капталу цього товариства, яка належить нерезиденту Компанії „XXI Century Investments Public Limited”, складає 99,99 відсотків, тобто є меншою, ніж 100 відсотків. Це означає, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент” є підприємством з іноземними інвестиціями, воно не є іноземним підприємством та не є іноземною юридичною особою.

Частиною 4 ст. 22 Земельного кодексу України встановлено заборону на передачу земель сільськогосподарського призначення у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Ця заборона не розповсюджується на підприємства з іноземними інвестиціями, яким виступає Товариство з обмеженою відповідальністю „Ленд Девелопмент”, отже це товариство може мати на праві власності землі сільськогосподарського призначення, у тому числі й земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з частиною 3 ст. 82 Земельного кодексу України спільні підприємства, засновані за участю іноземних юридичних і фізичних осіб, прирівнюються за статусом до іноземних у відношенні до земельних ділянок саме несільськогосподарського призначення. У той же час обмежень на придбання подібними спільними підприємствами земельних ділянок сільськогосподарського призначення законодавством не передбачено.

Крім того, на день розгляду спору, як витікає із розпорядження Сімферопольської районної державної адміністрації від 18.06.2008 р. № 1942-р, цільове призначення земельної ділянки площею 0,9577 га змінено на категорію земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, отже підприємство з іноземними інвестиціями також може мати на праві власності таку земельну ділянку.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, позивачем не виконанні вимоги п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та

ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, щодо обґрунтованості позовних вимог, при цьому суд враховує, що обов’язок щодо доказування обставин на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень покладається саме на зацікавлену сторону, в даному випадку позивача, в іншу чергу відповідач надав докази якими підтвердив обставини на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

В судовому засіданні 11.09.2008 року оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Повний текст рішення підписано 16.09.2008 року.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 77, 82-84 ГПК України,

суд –

ВИРIШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Чумаченко С.А.