СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

28.05.2008

Справа №2-13/1368.1-2008А

за позовом Заступника прокурора АР
Крим в інтересах держави в особі Міністерства закордонних справ України, м.
Київ  Михайлівська площа, 1

до
Верховної Ради АР Крим,  м.
Сімферополь вул. К. Маркса, 18

з участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору -
Рада Міністрів АР Крим, м. Сімферополь пр. Кірова, 13

про визнання нечинною постанови.

Головуючий суддя  А.І.Жукова

Судді: Омельченко В.А., Гаврилюк
М.П.

При секретарі Ковальчук К.В.

Представники:

Від позивача - не з'явився.

Від відповідача - Сидоренко О.В. -
консультант головного юридичного управління, дов. від 08.05.2008 року.

Від третьої особи - Юрковський А.В.
- консультант головного юридичного управління, дов. від 07.06.2008 року.

З участю прокурора - Кулібаба С.Є.,
посвідчення.

Сутність спору: Заступник прокурора
АР Крим в інтересах держави в особі Міністерства закордонних справ України
звернувся до господарського суду АР Крим з адміністративним позовом  до Верховної Ради АР Крим та просить визнати
нечинним пункт 2 постанови Верховної Ради АР Крим «Про представництва
Автономної Республіки Крим у місті Москві, Краснодарському краї Російської
Федерації, місті Мінську Республіки Білорусь та внесенні змін до
нормативно-правових актів Верховної Ради АР Крим, які регулюють питання
діяльності Ради міністрів АР Крим, визначення системи органів виконавчої влади
Автономної Республіки Крим та встановлення їх загальної численності» № 243-3/02
від 18.09.2002 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до статті 138 Конституції України до компетенції Верховної Ради АР
Крим не входить питання створення та фінансування представництв Автономної
Республіки Крим на території іноземних держав.

Ухвалою господарського суду АР Крим
від 14.11.2007 року у справі № 2-13/12191-2007А
позовна заява була залишена без розгляду.

Постановою Севастопольського апеляційного
господарського суду від 22.01.2008р., ухвала господарського суду Автономної
Республіки Крим від 14.11.2007 року у справі № 2-13/12191-2007А скасована,
справа передана до господарського суду АР Крим для продовження розгляду.

Матеріали справи повернені до
Господарського суду АР Крим. Справі привласнений № 2-13/1368.1-2008А.

Прокурор у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився.

Представник відповідача проти
позовних вимог позивача заперечує за мотивами, що оскаржений пункт постанови
прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України, законами України, нормативно-правовими актами АР Крим і
без порушень інтересів позивача. Позивач також просить застосувати строки
позовної давності.

Рада Міністрів АР Крим  вважає, що оскаржений пункт прийнятий  на законних підставах та просить у позові
відмовити.

Провадження по справи здійснювалось
відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони відмовилися від послуг
перекладача.

Здійснювалося повне фіксування
судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 130 кодексу
адміністративного судочинства України перед початком слухання справи сторонам
були вручені пам'ятки про права та обов'язки.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача, суд -

в с т а н о в и в:

Відповідно до п.6,8 ст.3 КАС
України адміністративний позов це звернення до адміністративного суду про
захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ст.104 КАСУ до
адміністративного суду має право звернутися особа, яка вважає, що порушено її
права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до частини 3 статті 18
Конституції Автономної Республіки Крим, затвердженої Законом України від 23
грудня 1998 року № 350-ХІУ, Автономна Республіка Крим у межах своїх повноважень
має право вступати у відносини з іншими регіонами України, а також з органами
влади, підприємствами, установами, організаціями та об'єднаннями громадян інших
держав та їх регіонів, з міжнародними організаціями у галузі економіки, науки,
освіти, охорони навколишнього природного середовища і природокористування, у
соціально-культурній сфері.

Статтею 20 Конституції Автономної
Республіки Крим передбачено, що Автономна Республіка Крим має Постійне
представництво в столиці України місті Києві, а також представництва з питань
економічного, соціального, культурного та іншого співробітництва в регіонах,
для реалізації угод, укладених з ними Автономною Республікою Крим у межах своєї
компетенції.

Пунктом 36 частини 2 статті 26
Конституції Автономної Республіки Крим до компетенції Верховної Ради Автономної
Республіки Крим віднесено визначення порядку укладення та затвердження
договорів і угод від імені Автономної Республіки Крим з питань, віднесених до
відання Автономної Республіки Крим, затвердження договорів і угод.

Постановою Верховної Ради
Автономної Республіки Крим від 16 вересня 1998 року №189-2/98 затверджено Угоду
між органами представницької та виконавчої влади Автономної Республіки Крим і
міста Москви про співпрацю у торгово-економічній, науково-технічній та
гуманітарно-культурній галузях.

Постановою Верховної Ради
Автономної Республіки Крим від 21 жовтня 1998 року №242-2/98 затверджено Угоду
між Радою міністрів Автономної Республіки Крим (Україна) і Мінським міським
виконавчим комітетом (Республіка Білорусь) про співпрацю у торгово-економічній,
науково-технічній та гуманітарно-культурній галузях.

Відповідно до Положення про порядок
підготовки, укладення, реалізації та припинення дії угод про співпрацю органів
представницької та виконавчої влади Автономної Республіки Крим з регіонами
України та регіонами іноземних держав у соціально-економічній і культурній
галузях, затвердженого постановою Верховної Ради Автономної Республіки Крим від
24 грудня 1998 року №315-2/98, проекти зазначених вище угод погоджено з
Міністерством закордонних справ України.

З метою реалізації зазначених угод,
відповідно до статей 18, 20 Конституції Автономної Республіки Крим, Верховна
Рада Автономної Республіки Крим рекомендувала Раді міністрів Автономної
Республіки Крим створити представництва Автономної Республіки Крим у місті
Москві, Російській Федерації та місті Мінську Республіки Білорусь.

Необхідно відзначити, що у 2003
році Конституційним Судом України розглянуто питання щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень Конституції Автономної
Республіки Крим.

За результатами розгляду (Рішення
Конституційного Суду України від 16 січня 2003 року у справі №1-рп/2003 за
конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень Конституції Автономної
Республіки Крим та Закону України "Про затвердження Конституції Автономної
Республіки Крим" (справа про Конституцію Автономної Республіки Крим)) не
визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними)
положення частини 3 статті 18, статті 20, пункту 36 частини 2 статті 26 Конституції
Автономної Республіки Крим.

Ґрунтуючись на викладених вище
доводах, суд приходить до висновку, що оспорюваний пункт постанови прийнято на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України,
законами України, нормативно-правовими актами Автономної Республіки Крим і без
порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Щодо вимоги Заступника прокурора
Автономної Республіки Крим поновити пропущений строк звернення до суду, суд
зауважує наступне.

Постанову Верховної Ради Автономної
Республіки Крим №243-3/02 прийнято 18 вересня 2002 року, оприлюднено у газеті
Верховної Ради Автономної Республіки Крим "Крымские известия" №181
(2676) від 28 вересня 2002 року.

Таким чином, твердження Прокуратури
Автономної Республіки Крим про те, що їй стало відомо про прийняття Верховною
Радою Автономної Республіки Крим оскаржуваної постанови лише у серпні 2007
року, не відповідає дійсності.

Частиною 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України передбачено, що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Верховна Рада Автономної Республіки
Крим вважає, що у цьому випадку Прокуратурою Автономної Республіки Крим без
поважних причин пропущено строк звернення до суду і наполягає на відмові у
задоволенні позову.

Відповідно до положень Постанови №
2 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року, у разі
відсутності підстав для визнання поважною причини пропуску строку звернення до
суду та встановлення факту порушення права суд відмовляє в його захисті саме з
підстав пропуску строку

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач у судовому засіданні
довів суду чинність оскаржуваного пункту постанови.

У судовому засіданні оголошена
вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене у повному обсязі
та підписане 18.06.2008 року.

Керуючись ст.ст. 94, 98, 122,
158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про
апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її
проголошення.

Якщо після подачі заяви про
апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова вступає в закону
силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в
порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України
у Севастопольський апеляційний господарський суд.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Жукова
А.І.