Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19»серпня 2008 року
Справа № 40/72-08

Колегія суддів
Харківського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді
Кравець Т.В.,  суддів Пуль О.А., Шутенко
І.А.

при секретарі
Калугіній Н.Є.

за
участю представників сторін:

позивача -ОСОБА_1., ОСОБА_3.

1-го
відповідача -ОСОБА_4.

2-го
відповідача -СаханяВ.О., МазуренкаС.М.

розглянувши
спільну апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2. та ПФ «Кредо», м. Зміїв (вх. № 1868Х/2-5)
на рішення господарського суду Харківської області від 14.07.2008 року по
справі № 40/72-08

за
позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Зміїв

до
1) Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Зміїв

2) Приватної фірми «Кредо»,
м. Зміїв

про
визнання недійсним договору, визнання незаконним одностороннє розірвання
договору та стягнення 23229,01 грн., -

встановила:

У
квітні 2008 року, позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернулась до
господарського суду з позовною заявою та з урахуванням уточнень, які прийняті
судом першої інстанції просить суд визнати недійсним договір оренди
торгівельних площ від 01.03.2007 року №19, стягнути з ФОП ОСОБА_2. 4968 грн.
незаконно отриманих за цим договором, визнати незаконним одностороннє
розірвання договору про надання торгівельних місць на ринку №30 від 01.01.2007
року, стягнути з ПФ «Кредо» 23229,01 грн., матеріальної та моральної шкоди,
призначити судову експертизу на вирішення якої поставити питання визначення
розміру земельної площі, яку фактично займає ПФ «Кредо»під розміщення ринку,
який знаходиться за адресою: м. Зміїв, провулок Залізничний, 1а. Також позивач
просить винести окрему ухвалу, яку направити Зміївській районній державній
адміністрації, виконкому Зміївської міської ради, Зміївському РВ ГУМВС України
щодо недоліків контролю за використанням земель з боку ПФ «Кредо», порушення ПФ
«Кредо»правил торгівлі на ринку, незаконність укладених з підприємцями
договорів з ФОП ОСОБА_2. та незаконним отриманням прибутків в особливо великих
розмірах. Судові витрати, в т.ч. оплату послуг адвоката, просить покласти на
відповідачів.

Рішенням
господарського суду Харківської області від 14.07.2008 року визнано договір
оренди торгівельних площ № 19, укладений між Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_201 березня 2007 року
недійсним,  стягнуто з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 4968 грн.,
які незаконно отримані першим відповідачем за договором оренди торгівельних
площ № 19 від 01 березня 2007 року; визнано незаконним одностороннє розірвання
Приватною фірмою "Кредо" договору № 30, який укладено між Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1та Приватною фірмою "Кредо" 01 січня 2007
року, стягнуто з Приватної фірми "Кредо" на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 13229,00 грн. матеріальної шкоди, причинену позивачу
незаконним закриттям торгівельних місць, стягнуто з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 1500,00 грн. витрат на
оплату послуг адвоката, 140,99 грн. державного мита та 59,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, стягнуто з Приватної фірми
"Кредо" на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 1500,00 грн.
витрат на оплату послуг адвоката, 140,99 грн. державного мита та 59,00 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в решті позову
відмовлено.

Не
погодившись з зазначеним рішенням, ФОП ОСОБА_2. та ПФ «Кредо»звернулись до суду
зі спільною апеляційною скаргою, в якої ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції, прийняття нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог повністю, з посиланням на невідповідність висновків
суду першої інстанції обставинам справи, та на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права.

У
відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1., вважає оскаржуване рішення  законним та обґрунтованим, просить залишити
його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши
повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх
підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги в межах вимог,
передбачених ст. 101 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даного спору є:

договір
оренди торгових площ від 01.03.2007 року №19, укладений між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, предметом якого є
надання Орендодавцем (ФОП ОСОБА_2.) в оренду Орендарю (ФОП ОСОБА_1.) торгові
площі на ринку ПФ «Кредо»за орендну плату - 414,00 грн. на місяць, який позивач
просить визнати недійсним;

договір
про надання торгових місць на ринку ПФ «Кредо»від 01.01.2007 року №30,
укладений між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1та ПФ «Кредо», предметом
якого є надання Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1. три торгових місця на ринку
ПФ «Кредо»зі стягненням ринкового збору у розмірі 0,85 грн. на день,
одностороннє розірвання якого Приватною фірмою «Кредо»позивач просить визнати
незаконним;

відшкодування
за рахунок ПФ «Кредо»на свою користь нанесені їй матеріальні збитки у розмірі
13229,01 грн.: з яких 1167,93 грн. упущеної вигоди внаслідок закриття торгових
точок ФОП ОСОБА_1. та 11561,08 грн. збитків понесених від порчі товару, який
знаходився на торгових точках ФОП ОСОБА_1., які були закриті ПФ «Кредо».

Підставою
визнання недійсним договору №19 від 01.03.2007 року, як вважає позивач, є
укладення його неуповноважною особою - ФОП ОСОБА_2. Позивач обґрунтовує це тим
що власник ринку ПФ «Кредо»є ОСОБА_2., земельні ділянки, на яких розташований
ринок ПФ «Кредо», надані в орендне користування саме ОСОБА_2., тому ФОП
ОСОБА_2. не має правових підстав укладати договори оренди торгових площ на
ринку ПФ «Кредо».

Статтею
203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, серед яких є така вимога - особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Статтею
92 Цивільного кодексу України передбачено поняття “цивільна дієздатність
юридичної особи”, частина 1 цієї статті
вказує на те, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків,
здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та
закону.

Однак,
таке твердження позивача є безпідставним. В матеріалах справи є договір,
укладений між ПФ «Кредо»в особі директора ОСОБА_2. (орендодавцем) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2(орендарем) про надання Орендодавцем в оренду
Орендарю торгівельні площі на ринку ПФ «Кредо». Відповідно до п. 1.3
вищевказаного договору  Орендодавець не заперечує
проти здачі Орендарем в суборенду торгових площ на ринку ПФ «Кредо». Даний
договір є чинним на цей час. За цим договором надавались в оренду саме торгові
площі ринку ПФ «Кредо», а ні земельна ділянка, на якої розташований ринок ПФ
«Кредо».

Таким
чином, ФОП ОСОБА_2. мав необхідний обсяг цивільної  дієздатності для укладання з ФОП ОСОБА_1.
договору оренди торгових площ на ринку ПФ «Кредо».

Отже,
правових підстав, на які посилається позивач, для визнання недійсним договору,
укладеного між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1та Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2від 01.03.2007 року №19 про надання в оренду торгових площ на ринку ПФ
«Кредо», не має.

Відповідно
до пункту 1.1. договору № 19 від 01.01.2007 року, предметом договору є надання
в оренду торгівельної площі (якої саме не зазначено).

Статтею
760 ЦК передбачено, що предметом
договору  найму  може
бути річ,  яка визначена
індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при
неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені
види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору
найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна
встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Згідно
з ч. 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі
досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами  договору
є  умови  про
предмет договору, умови,  що
визначені законом як  істотні  або
є  необхідними  для договорів даного виду,  а також усі ті умови,  щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін
має бути досягнуто згоди.

Згідно  ч. 1 та ч.
2 ст.  180 Господарського кодексу
України    зміст господарського   договору
становлять  умови  договору,
визначені угодою  його  сторін,
спрямованою  на  встановлення,
зміну   або  припинення господарських зобов'язань,  як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно  до законодавства. Господарський договір
вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку  та
формі  досягнуто згоди  щодо
усіх його істотних умов.
Істотними є умови,  визнані такими
за законом чи необхідні для договорів даного виду,  а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута
згода.  Як випливає з приписів
вищенаведеної правової норми, зміст договору
становлять  умови,  що
визначені  угодою  сторін,
яка спрямована,  зокрема,  на
встановлення  зобов'язань,  і
договір вважається
укладеним,  якщо  між сторонами у передбачених законом порядку
та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Згідно
ч.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Згідно
ч. 8 ст. 181 ГК України   у разі якщо
сторони не  досягли  згоди
з  усіх істотних умов
господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не
відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання,
правові наслідки  таких  дій
визначаються  нормами   Цивільного
кодексу України.

Як
вбачається з матеріалів справи та було встановлено в суді апеляційній
інстанції, в договорі №19 від 01.03.2007 року предмет договору не зазначений.

Зважаючи
на те, що предмет, який є істотною умовою при укладанні договору, сторонами
зазначений не був, та приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства України
щодо укладення договорів, договір № 19 від 01.03.2007 року слід вважати
неукладеним.

З
огляду на це, колегія суддів зазначає, що безпідставним є також і стягнення з
ФОП ОСОБА_2. 4968 грн., незаконно отриманих ФОП ОСОБА_2. орендної плати за цим
договором, оскільки, по-перше, відсутні правові підстави для визнання його
недійсним, по-друге, позивач не надав жодного документа, який би підтверджував
отримання ФОП ОСОБА_2. коштів в сумі 4968 грн., в якості орендної плати за
договором № 19 від 01.03.2007 року. Надані позивачем квитанція від 20.03.2008
року (а.с. 30 т. 1) та чекі  №28,29 від
13.02.2008 року (а.с. 29 т. 1) не можуть бути прийняти до уваги в якості
доказів перерахування орендної плати по договору № 19 від 01.03.2007 року ФОП
ОСОБА_2., оскільки сума 414,00 грн. перерахована по квитанції ПФ «Кредо»(за
яким договором не вказано), а ні ФОП ОСОБА_2., а чекі свідчать про плату у
розмірі 414,00 грн. у лютому 2008 року без зазначення призначення платежу.

Що
стосується договору про надання торгових місць на ринку ПФ «Кредо»від
01.01.2007 року №30, який укладений між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1та
ПФ «Кредо», колегія суддів зазначає, що за своєю природою це договір про
надання послуг, та ніяким чином не відноситься до орендних правовідносин. В
даному договорі, а також нормами чинного законодавства, не передбачена
пролонгація договору в разі відсутності заперечень на це сторін договору.
Тобто, для подальшої пролонгації позивач повинен був звернутись до ПФ «Кредо»з
пропозицією продовження терміну дії договору, що не було зроблено позивачем.
Проте, 2-й відповідач звертався до позивача листами про закінчення дії цього
договору та просив позивача звільнити об'єкти оренди у 3-х денний термін, що також
не було зроблено позивачем.

Статтею
651 Цивільного кодексу передбачені підстави для зміни або розірвання договору,
де вказано, що зміна або розірвання договору допускається лише за  згодою сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною
та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні
договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір
є відповідно розірваним або зміненим.

Таким
чином, після укладення сторонами договору про надання торгових місць на ринку
ПФ «Кредо», даний договір набув для сторін обов'язкової сили та виконувався
відповідно до його умов весь термін його дії, тобто з 01.01.2007 року по
31.12.007 року. Отже, 31.12.2007 року цей договір перестав діяти, оскільки
сторонами не було внесено пропозицій щодо його пролонгації. Тому твердження
позивача, що ПФ «Кредо»односторонньо розірвало з нею даний договір є
безпідставним, оскільки розірвати договір можливо якщо він є дійсним, а даний
договір закінчив діяти 31.12.2007 року, тобто як передбачено цим договором.

Що
стосується вимоги позивача щодо стягнення на його користь з ПФ
«Кредо»матеріальної шкоди у розмірі 13229,00 грн., які складаються з
неодержавного прибутку в розмірі 1167,93 грн., та 11561,08 грн. збитків за
пошкоджений товар, який знаходився в орендованих позивачем приміщеннях  на ринку ПФ «Кредо», колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

За
вимогами ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин,
який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкта
права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, якби управнена сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності
другою стороною.

Згідно
зі статтею 22 ЦК України збитками є:

1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи,
які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Стаття
1166 Цивільного кодексу передбачає, що майнова шкода,  завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Для
застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна
наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної
поведінки;

2)збитків;

3)причинного
зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4)вини.

За
відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Так,
позивач зазначає, що неправомірними діями відповідачів йому були  нанесені матеріальні збитки, а саме:
працівники 2-го відповідача не пускали позивача на протязі певного періоду часу
на територію ринку, тому вона була позбавлена права займатись підприємницькою
діяльністю на ринку ПФ «Кредо», внаслідок чого недоотримала чистого прибутку у
розмірі 1167,93 грн., та також була позбавлена можливості забрати свій товар з
орендованих приміщень, який протягом 2 тижнів був зіпсований на суму 11561,08
грн.

При
цьому позивач посилається на акт від 18.03.2008 року б/н, де зафіксовано факт
зіпсованого товару, який не підлягає подальшій реалізації на суму 11561,08
грн., з переліком цього товару. Даний акт підписаний депутатом Зміївської
міської ради Оверкович Гани Василівни, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8.

Однак,
позивачем не доведено суду належним чином протиправна поведінка відповідачів
стосовно пошкодження товару позивача. Протиправна поведінка в цивільних
правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в
здійсненні заборонених дій або утримання від здійснення наказів правової норми
діяти певним чином. В матеріалах справи не має документів, які б підтверджували
таку поведінку зі сторони саме 1-го та 2-го відповідачів, ні зафіксованих
фактів правоохоронних органів, ні органів прокуратури.

Крім
того, колегією суддів не вбачається причинний зв'язок між такою поведінкою
відповідачів та пошкодженням товару, який знаходився в орендованих позивачем
приміщеннях, оскільки документально підтверджених фактів протиправної поведінки
відповідачів в матеріалах справи не існує. Як зазначив представник відповідача
в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ні 1-й відповідач, ні 2-й
відповідач, ні працівники ринку не чинили перешкод позивачу щодо перебування
останньою на території ринка.

Також,
вина, як елемент цивільної відповідальності при доказуванні факту наявності
матеріальних збитків повинна бути доказана певними засобами доказування, в
розумінні статті 34 ГПК України. Той факт, що в приміщеннях, орендованих позивачем
саме у ФОП ОСОБА_2. та на торгових місцях, наданих ПФ «Кредо», зіпсувався товар
на суму 11561,08 грн., який не підлягає подальшій  реалізації, не свідчить про наявність вини
відповідачів.

Сам
акт від 18.03.2008 року  про фіксування
факту пошкодження товару позивача не є належним доказом вини відповідачів,
оскільки в ньому тільки зафіксовано факт зіпсування товару, перелік якого
доданий до цього акту, але де знаходився цей товар -на ринку, у кіоску та ін.,
з нього не вбачається.

Крім
того, даний акт підписаний депутатом Зміївської міської ради та іншими особами,
правоздатність яких на підписання цього акту та повноваження на участь у складі
комісії відсутні.

Стаття
34 ГПК України визначає питання належності та допустимості доказів в
господарському процесі, зокрема, частина 2 цієї статті вказує на те, що
обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Допустимість
доказів полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватись
вимоги про отримання інформації з визначених законом засобів доказування з
додержанням порядку збирання, подання та дослідження доказів.

Стаття
33 ГПК України вказує на обов'язок доказування і подання доказів, закріплюючи
положення про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, в порушення цієї
норми, позивач не надав суду жодних доказів наявності підстав для задоволення
вимог щодо стягнення матеріальних збитків, ним не доведено суду наявність
протиправної поведінки відповідачів, наявності вини, та причинно-наслідкового
зв'язку між діями відповідачів та понесеними позивачем збитками.

З
огляду на це, колегія суддів дійшла висновку про те, що при винесенні
оскаржуваного рішення, господарський суд не здійснив належної оцінки
обґрунтованості доводів позивача в частині визнання недійсним договору оренди
торгових площ від 01.03.2007 року №30, визнання незаконним одностороннього
розірвання договору №30 від 01.01.2007 року, стягнення 4968,00 грн.,  як незаконно отриманих ФОП ОСОБА_2. за
договором №19 від 01.03.2007 року та стягнення 13229,00грн. матеріальної шкоди,
не повно з'ясував обставин справи, та невірно застосував норми Цивільного кодексу
України, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до переконливого
висновку про прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні
позову, позивачем не доведено наявність правових підстав для визнання недійсним
договору оренди торгових площ від 01.03.2007 року №30, визнання незаконним
одностороннє розірвання договору №30 від 01.01.2007 року, стягнення 4968,00
грн.,  як незаконно отриманих ФОП
ОСОБА_2. за договором №19 від 01.03.2007 року та стягнення 13229,00грн.
матеріальної шкоди.

На
підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101, 103, п.4 ч. 1 ст. 104,
ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
апеляційного господарського суду, одностайно, -

постановила:

Апеляційну
скаргу  Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2. та ПФ «Кредо», м. Зміїв задовольнити.

Рішення
господарського суду Харківської області від 14.07.2008 року по справі № 40/72-08
в частині  визнання договору оренди
торгівельних площ № 19, укладений між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_201 березня 2007 року недійсним,  стягнення з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 4968 грн., визнання
незаконним одностороннє розірвання Приватною фірмою "Кредо" договору
№ 30, який укладено між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1та Приватною
фірмою "Кредо" 01 січня 2007 року, стягнення з Приватної фірми
"Кредо" на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 13229,00 грн.
матеріальної шкоди, скасувати. Прийняти нове рішення.

В цій
частині в позові відмовити.

В
іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути
з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1. (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса:
АДРЕСА_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний код
НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2) 92,18 грн. державного мита за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції.

Стягнути
з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1. (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса:
АДРЕСА_1) на користь Приватної фірми "Кредо" (код НОМЕР_2 , адреса:
АДРЕСА_2 ) 109,60 грн. державного мита за розгляд справи в суді апеляційної
інстанції.

Зобов'язати
господарський суд Харківської області видати відповідні накази.

Головуючий суддя
Кравець Т.В.

Судді
Пуль О.А.

Шутенко І.А.

Повний
текст постанови підписаний 20.08.2008 року.