ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.08                                                                                 Справа № 18/142.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом фермерського господарства «Комсомольське», с. Петрівка Сватівського району Луганської області

до товариства з обмеженою відповідальністю «Ост-Петролеум Компані», м. Луганськ

про стягнення 10908 грн.

за участю представників:

від позивача:           Раков В.В. за дов. від 13.08.2008;

від відповідача:           Шупер Т.Л. –директор, паспорт, наказ.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про відшкодування з відповідача збитків в загальній сумі 10908 грн., заподіяних його неправомірними діями, зокрема про стягнення:

-          9995,02 грн. –кошти, перераховані відповідачу за дизельне паливо згідно рахунку-фактурі відповідача від 23.07.2008 № 0000008, однак, дизельне паливо не було поставлено;

-          70 грн. –витрати позивача на нотаріальне посвідчення копії його статуту;

-          639 грн. –дорожні витрати на досудове врегулювання спору та на подачу позовної заяви (вартість бензину);

-          203,98 грн. –різниця між вартістю дизельного палива, яка вказана у рахунку-фактурі відповідача від 23.07.2008 № 0000008 та його ринковою ціною станом на 26.07.2008.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що вказані позивачем кошти через його (відповідача) помилку та помилку банку були зараховані банком не йому (відповідачу) на рахунок, а іншому підприємству, рахунок якого на теперішній час арештовано.

В судовому засіданні 02.09.2008 було оголошено перерву до 05.09.2008 (12.40).

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач в позовній заяві вказав, що за попередньою домовленістю 23.07.2008 він отримав від відповідача пропозицію у вигляді рахунку-фактури від 23.07.2008 № 0000008 поставити йому дизельне паливо у кількості 1457 літрів загальною вартістю 9995,02 грн., для чого слід було внести передоплату за вказаними у рахунку-фактурі реквізитами.

Позивач прийняв цю пропозицію та платіжним дорученням від 23.07.2008 № 693204 сплатив відповідачу на вказані ним банківські реквізити грошові кошти в сумі 9995,02 грн. в оплату вартості дизельного палива.

Відповідач дизельне паливо позивачу не поставив, грошові кошти не повернув.

Позивач вважає, що між сторонами по справі виникли відносини, які витікають з договору купівлі-продажу і відповідач зобов’язаний був поставити йому оплачене ним дизельне паливо, однак, не поставив, чим заподіяв йому збитків у розмірі передоплати в сумі 9995,02 грн.

На підставі вказаних доводів позивач заявив вимоги про відшкодування з відповідача збитків в загальній сумі 10908 грн., заподіяних його неправомірними діями, зокрема про стягнення:

-          9995,02 грн. –кошти, перераховані відповідачу за дизельне паливо згідно рахунку-фактурі відповідача від 23.07.2008 № 0000008, однак, дизельне паливо не було поставлено;

-          70 грн. –витрати позивача на нотаріальне посвідчення копії його статуту;

-          639 грн. –дорожні витрати на досудове врегулювання спору та на подачу позовної заяви (вартість бензину);

-          203,98 грн. –різниця між вартістю дизельного палива, яка вказана у рахунку-фактурі відповідача від 23.07.2008 № 0000008 та ринковою ціною станом на 26.07.2008.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що вказані позивачем кошти через його (відповідача) помилку та помилку банку були зараховані банком не йому (відповідачу) на рахунок, а іншому підприємству, рахунок якого на теперішній час арештовано.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Сторони по справі своїми діями (направлення відповідачем рахунку-фактури та його оплата позивачем) фактично уклали один з одним договір купівлі-продажу дизельного палива у спрощений спосіб.

Разом з цим, строк виконання обов’язку відповідача поставити дизельне паливо позивачу, письмово визначено не було.

Позивач в позовній заяві не вказав та не обґрунтував, чому він вважає, що строк виконання відповідачем свого обов’язку поставити дизельне паливо, вже настав.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач письмово повідомив суд, що він письмових вимог поставити дизельне паливо відповідачу не пред’являв.

Таким чином, у відповідача на день пред’явлення позову та на день розгляду справи ще не виникло обов’язку поставити позивачу дизельне паливо.

Відповідно, відповідач не порушував умов договору, що унеможливлює стягнення з відповідача збитків.

Вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів:

-          в сумі 70 грн. (витрат позивача на нотаріальне посвідчення копії його статуту);

-          в сумі 639 грн. (дорожніх витрат на досудове врегулювання спору та на подачу позовної заяви у вигляді вартості бензину);

-          в сумі 203,98 грн. (різниці між вартістю дизельного палива, яка вказана у рахунку-фактурі відповідача від 23.07.2008 № 0000008 та ринковою ціною станом на 26.07.2008),

взагалі не ґрунтуються ні на законі, ні на договорі.

За таких обставин, в позові слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю заявлених вимог.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати на державне мито в сумі 85 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн., покладаються позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

05 вересня 2008 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Рішення, оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України, підписано 09 вересня 2008 р.

На підставі ч. 3 ст. 85 ГПК України дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                            В.В. Корнієнко