АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2008
№ 25/343-6/97

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_5.,ОСОБА_6 (за довір.),

від відповідача 1- ОСОБА_7 (за довір.),

від відповідача 2 -не з'явився,

від відповідача 3 - не з'явився,

від третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Господарського суду м.Києва від
11.09.2008

у справі № 25/343-6/97

за позовом                               ОСОБА_1

до                                                   ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

третя особа позивача

третя особа відповідача           Дніпровська районна у м. Києві
державна адміністрація

про
визнання недійсними рішень загальних зборів

ВСТАНОВИВ:

На новий розгляд Господарського суду міста
Києва передано позовні вимоги про 1) визнання недійсним  рішення
загальних  зборів  учасників
ТОВ "Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма
"Сапсан"   від 02.02.1998          року про виключення позивача зі
складу учасників товариства, про прийняття звіту генерального директора про
фінансово-господарську діяльність за 1997 рік
та  вихід  зі
складу        учасників       ОСОБА_8 та    ОСОБА_9.;
2) визнання  недійсним  рішення
загальних  зборів  учасників товариства від 15.01.1999          р. про ліквідацію Товариства, про
призначення ліквідаційної комісії, звільнення з посади

директора Товариства та підготовку
документів до скасування державної реєстрації.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням господарського суду м.
Києва від 11.09.2008 р. у справі №25/343-6/97 позов задоволено повністю.

Відповідач-1, не погоджуючись з
прийнятим рішенням, оскаржив його до суду апеляційної інстанції з мотиву
порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права.

В апеляційній скарзі та доповненні
до апеляційної скарги відповідач посилається на те, що у справі не доведено
наявність корпоративних правОСОБА_1 в ТОВ „КВВФ „Сапсан” а тому вимоги щодо
визнання недійсними рішень загальних
зборів  учасників   цього товариства за позовом ОСОБА_1  є необґрунтованими, оскільки  його права не порушені.

Учасники були належним чином
повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчить наявні в
матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвали суду про порушення
провадження. Однак, відповідачі-2,3, та третя особа, наданими їм процесуальними
правами щодо прийняття участі в засіданні не скористався, в судове засідання
від 22.10.2008 р. не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Судова колегія, заслухавши думку представника позивача, відповідача-1, вважає
за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності інших
представників.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази,
заслухавши пояснення представника відповідача, судова колегія приходить до
висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків та правомірно
задовольнив позов, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
спір між сторонами виник з приводу дійсності рішень загальних зборів
учасників   ТОВ "Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма "Сапсан"   від 02.02.1998р. та від 15.01.1999р.

Під час розгляду спору
господарським судом було встановлено, що на час реєстрації ТОВ "Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма "Сапсан" (свідоцтво № 1233, виданого
Дніпровською районною державною адміністрацією, було зареєстровано 03.06.1993)
його засновниками виступили ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Статутний фонд Товариства було
створено у розмірі 37500000 крб. з вкладом кожного учасника 50%.

12.08.1994 р.  державним нотаріусом було посвідчено підпіси
учасників на новій редакції статуту товариства, відповідно до якої склад
учасників змінився шляхом включенняОСОБА_1 Частка учасників у статутному фрнді
товариства була розподілена наступним чином: ОСОБА_2. належить 50%, ОСОБА_3 -
30%, ОСОБА_1- 20%.

Державна реєстрація зміненої нової
редакції статуту, відповідно до листа Товариства (т. 1 а.с. 142), відбулась
21.09.1994 за № 21482012.

Оскільки розмір статутного фонду не
було змінено (37500000 крб.), зміна розміру часток мала місце внаслідок
придбання частки ОСОБА_1 у ОСОБА_3, яке, за твердженням позивача, здійснювалось
шляхом розрахунку готівковими коштами без оформлення документів про платіж.
Правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми угоди про
відступлення частки в статутному фонді, укладеної між громадянами, чинне на той
законодавством України не пов'язувало з її недійсністю (ст. 46 ЦК УРСР).

Згідно  ст. 53 Закону України "Про господарські
товариства" (положення якого були чинними на 1994 р.), учасник товариства
з обмеженою відповідальністю може за згодою інших учасників уступити свою
частку (її частину) одному або декільком учасникам цього товариства, а якщо
інше не передбачено установчими документами, то і третім особам. Внаслідок
передачі частки (її частини) третій особі відбувається одночасний перехід до
нього всіх прав і обов'язків, що належать учаснику, який уступив її повністю
або частково.

Таким чином, в даному випадку мало
місце відступлення ОСОБА_3частини частки у розмірі 20% у статутному фонді
Товариства ОСОБА_1, внаслідок чого останній набув прав і обов'язків учасника
Товариства з вкладом 20%.

При цьому, виходячи з приписів ч. 2
ст. 53 Закону України "Про господарські товариства", згідно з якою
передача частки (її частини) третім особам можлива тільки після повного
внесення вкладу учасником, що її уступає, вклад ОСОБА_3. у статутному фонді
Товариства у розмірі 50% було повністю сформовано, що свідчить про відсутність
підстав для застосування доОСОБА_1 положень статуту, які передбачають строки
формування статного фонду та внесення учасниками повного свого вкладу до нього.

Як було досліджено судом, чергова
зміна складу учасників Товариства відбулась у 1995 році.

30.10.1995 відбулись збори
засновників (учасників), на яких було прийнято рішення про введення до складу
засновників Товариства ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також затвердження установчого
договору та статуту в новій редакції.

Як свідчать матеріали справи,
07.09.1995 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9. підписали
"Установчий договір про діяльність товариства з обмеженою діяльністю
комерційно виробничо-впроваджувальної фірма „Сапсан”.

Згідно умов  даного
договору,   вищевказані  особи заснувати  товариство
зі  статутним  фондом
37500000 крб., частка кожного з учасників була:

ОСОБА_1 - 18750000 крб, що
становить 50%;

ОСОБА_2 - 7500000 крб, що становить
20%;

ОСОБА_3. - 1875000 крб, що
становить 5%;

ОСОБА_8 - 4687500 крб, що становить
12,5 %;

ОСОБА_9. - 4687500 крб, що становить 12,5 %.

Судова колегія звертає увагу на те,
що згідно  Положення про державну
реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності та про реєстраційний збір за
державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.1994 № 276, установчий договір
- це рішення власника майна або уповноваженого ним органу про створення
суб'єкта підприємницької діяльності.

Враховуючи ту обставину, що станом
на 07.09.1995 товариство з обмеженою відповідальністю "Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма "Сапсан" існувало як юридична особа,
колегія погоджується із висновком господарського суду, що метою укладення
договору від 07.09.1995 було врегулювання питань щодо зміни складу учасників та
їх розміру часток у статутному фонді без зміни самого розміру статутного фонду.

07.09.1995р. ОСОБА_1., ОСОБА_2,
ОСОБА_3., ОСОБА_8 та ОСОБА_9. підписали у присутності державного нотаріуса нову
редакцію статуту товариства. Відповідно до нової редакції статуту Товариства,
підписаної 07.09.1995, розмір частки учасників у статутному фонді визначається
новою редакцією установчого договору від 07.09.1995, яка, як зазначено вище,
регулює зміну складу учасників та їх розміру частки у статутному фонді без
зміни самого розміру статутного фонду.

Оскільки склад учасників товариства
є відомостями, які повинні містити установчі документи (ст. 4 Закону України
"Про господарські товариства"), вказані дії учасників по викладенню
нової редакції статуту та установчого договору Товариства кореспондуються з
вимогами законодавства. Крім того, п. 18 Положення про державну реєстрацію
суб'єктів підприємницької діяльності та про реєстраційний збір за державну
реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29.04.1994 № 276 (далі - Положення), було
передбачено, що внесення змін (доповнень) до установчих документів оформляється
окремими додатками до них або шляхом їх викладення у новій редакції з
додержанням вимог, визначених пунктами 4-6 цього Положення.

Зміни щодо складу учасників не
потребували перереєстрації суб'єктів підприємницької діяльності (п. 16
Положення), однак, в силу п. 20 Положення, тягнули за собою необхідність
внесення змін (доповнень) до реєстраційної картки. Як свідчать матеріали
справи, відповідна заява від Товариства надійшла до Дніпровської районної ради
м. Києва 02.11.1995.

Про внесення змін до установчих
документів також свідчить наданий позивачем лист Головного управління
статистики у м. Києві від 01.02.2008, відповідно до якого згідно з обліковою
карткою Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ОСОБА_1.,
ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_8 та ОСОБА_9. значились засновниками Товариства.

Головним управлінням статистики у
м. Києві на запит суду була надана облікова картка Товариства, яка була
заповнена 09.04.1997 головним бухгалтером Гончаровою О.В., також свідчить про
перебування у складі засновників ТоваристваОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_8
та ОСОБА_9. Зазначення у даній картці розмір
внеску позивача до статутного фонду як 18,75 грн. та ОСОБА_2. як 7,5
грн. суд вважає технічною помилкою при переведенні карбованців у введену з 02.09.1996
року в обіг на підставі Указу Президента України від 25.08.1996 № 762/96
"Про грошову реформу в Україні" валюту України - гривню, оскільки в
такому випадку, змінюється не тільки розмір частки позивача та відповідача-1, а
й розмір статутного фонду Товариства. У той же час, жодного рішення щодо зміни
розміру частки останніх та розміру статного фонду Товариством не приймалось.
Отже, вірним є запис 187,5 грн. і 75 грн., що, при сумуванні часток, відповідає
розміру статутного фонду 375 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що з листопада 1995 року, внаслідок відступлення часток
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. на користь іншого учасникаОСОБА_1, а також третіх осіб
ОСОБА_8 та ОСОБА_9., відбулась як зміна складу учасників Товариства, так і зміна
розміру вкладу учасників у статутному фонді Товариства без зміни розміру самого
статутного фонду, внаслідок чого позивач набув прав і обов'язків учасника
Товариства з вкладом 50%.

При цьому, оскільки передача частки
(її частини) третім особам можлива тільки після повного внесення вкладу
учасником, що її уступає (ч. 2 ст. 53 Закону України "Про господарські
товариства"), суд виходить з того, що вклад ОСОБА_2. у статутному фонді
Товариства у розмірі 50% було повністю сформовано, що свідчить про відсутність підстав
для застосування доОСОБА_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_9. положень статуту, які
передбачають строки формування статного фонду та внесення учасниками повного
свого вкладу до нього.

Внесення ОСОБА_3повністю свого
вкладу до статутного фонду Товариства встановлено господарським судом в ході
розгляду справи.

Інші документи про перерозподіл між
засновниками Товариства часток та їх переуступку у складі статутного фонду
Товариства, документи про здійснену позивачем оплату за придбання часток,
документи, які передували укладенню установчого договору від 07.09.1995, між
учасниками Товариства не укладались.

02.02.1998 відбулись загальні збори
учасників Товариства, на яких були прийняті рішення: прийняти звіт про
фінансово-господарську діяльність за 1997 р. до відома і

затвердити його; за невнесення
фінансового вкладу до статутного фонду, дії, спрямовані  на заподіяння шкоди товариству і підрив
ділової репутації,

не бажання приймати участь у
діяльності, фактичному приведенню до

неможливості досягнення цілі Товариства,
тобто порушення п. 6.2 статуту та п.   16
установчої угоди - виключити з числа засновниківОСОБА_1;затвердити вихід з
учасників Товариства ОСОБА_8 відповідно до поданої заяви; затвердити вихід з
учасників Товариства ОСОБА_10. відповідно до поданої заяви.

У відповідності до протоколу,
складеним за результатами зборів учасників, на зборах були присутні наступні
учасники Товариства: ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Як зазначено вище,
вказані учасники у сукупності володіли 50% статутного фонду Товариства, тобто
їм належало 50% голосів.

Частиною 1 статті 60 Закону України
"Про господарські товариства", редакція якої була чинна станом на
02.02.1998, передбачено, що збори учасників вважаються повноважними, якщо на
них присутні учасники, що володіють у сукупності більше ніж 60 відсотків
голосів.

Відсутність на зборах учасників,
яким належить більше ніж 60 відсотків голосів, свідчить про відсутність
повноважень у зборів учасників на розгляду будь-яких питань та прийняття
будь-яких рішень.

Враховуючи те, що присутнім на
зборах 02.02.1998 учасникам належало тільки 50% голосів, колегія приходить до
висновку, що збори є не повноважними, а їхні рішення суперечать вимогам ч. 1
ст. 60 Закону України "Про господарські товариства", що свідчить про
їх недійсність.

Колегія погоджується із висновком
господарського суду, та вважає, що посилання відповідача-1 на положення ст. 64
Закону України "Про господарські товариства", відповідно до якої
учасник не приймає участь у голосуванні щодо його виключення, як на обставину,
яка свідчить про наявність повноважень зборів, не ґрунтується на законі,
оскільки ч. 1 ст. 60 Закону України "Про господарські товариства" є
імперативною нормою незалежно від питань, які вирішуються зборами учасників.
Відповідач-1 помилково ототожнює "участю у голосуванні" з
"участю у зборах", оскільки останнє є більш ширшою категорією і
полягає в праві на обговорення питання, виступі тощо, і дане право учасника
товариства жодною нормою законодавства не обмеженою

Доводи відповідача-1 щодо
невнесення позивачем фінансового вкладу до статутного фонду Товариства не
відповідають фактичним обставинам справи у зв'язку з повним формуванням
статутного фонду учасниками Товариства, які уступили свою частку позивачу.

Згідно ч. 1 ст. 64 Закону України
"Про господарські товариства" рішення про виключення учасника з
товариства може бути прийнято учасниками, які в сукупності володіють більше ніж
50% загальної кількості голосів в товаристві, тоді як ОСОБА_2.,
ОСОБА_3.,ОСОБА_8 та ОСОБА_9 належало рівно 50 %.

Оскільки внаслідок недійсності
рішень загальних зборів учасників від 02.02.1998 вони не породжують будь-яких
правових наслідків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що
позивач не вибув з числа учасників Товариства, рівно як і учасники ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Факт перебуванняОСОБА_1, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9. у складі учасників Товариства до виключення Товариства з ЄДПРОУ
засвідчується інформацією, наданою Головним управлінням статистики у м. Києві
(лист від 01.02.2008 р. №13-43/Т-26).

15.01.1999   відбулись   загальні
збори  учасників на яких були
присутні ОСОБА_2 та ОСОБА_3., що прийняли рішення про ліквідацію Товариства та
створення ліквідаційної комісії. Сукупна кількість голосів даних учасників
становить 25 % голосів.

За таких обставин, вказані збори також
не є повноважними, а їхні рішення суперечать вимогам ч.   1
ст.  60 Закону України     "Про господарські товариства",
що свідчить про їх недійсність.

Крім того, в матеріалах справи
відсутні докази надсилання повідомлення учасників, згідно вимог ч. З ст. 61
Закону України "Про господарські товариства", не менше ніж за 30 днів
до скликання загальних зборів.

Як вбачається з повідомлень,
долучених до справи, всі вони, хоча й адресувалися ОСОБА_1., надходили на
адресу самого товариства й на них робилася відмітка про  неможливість їх вручення позивачу. (т.3 а.с.
122-126). Крім того, всі ці повідомлення свідчать про те, що пошта направлялась
після прийняття рішень загальних зборів, які оскаржуються.

Враховуючи вищевикладене, колегія
вважає, що позовні вимоги заявлено обґрунтовано, а тому господарський суд
правомірно задовольнив позов. Відповідно оскаржуване рішення відповідає чинному
законодавству, фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам на час
його прийняття, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Статтями 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником доводів позову не спростовано.

При розгляді цієї справи, у
відповідності до вимог ст.  111-12 ГПК
України, судом першої інстанції виконані вказівки касаційних інстанції, якими
було скасовано попередні рішення по цій справі.

Судом першої інстанції надана належна
правова оцінка всім обставинам справи, правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни
оскарженого рішення суду першої інстанції колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду м. Києва
від 11.09.2008 р. у справі №25/343-6/97 залишити без змін.

3.          Матеріали справи №25/343-6/97
повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді