ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2008 р.

№ 9/97

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.,

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес-Мегаполіс-Буд"

на рішення господарського суду м. Києва від 18 червня 2008 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19 серпня 2008 року

у справі

№ 9/97

за позовом

Закритого акціонерного товариства "Луцькавтодор"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес-Мегаполіс-Буд"

про

стягнення 133648,68 грн.

за участю представників:

позивача: Козака А.Ю.

відповідача: Скрібняка В.С.

встановив:

Рішенням господарського суду м. Києва від 18 червня 2008 року (суддя Жирнов С.М.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес-Мегаполіс-Буд" на користь Закритого акціонерного товариства "Луцькавтодор" 110000 грн. основного боргу, 11736,40 грн. пені, 1912,28 грн. річних, 1236,5 грн. держмита, 109,17 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Провадження у справі на суму 10000 грн. припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19 серпня 2008 року (Шипко В.В., Борисенко І.В., Розваляєва Т.С.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Експрес-Мегаполіс-Буд" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів, оскільки судами при винесенні оскаржуваних судових актів порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що 27 вересня 2007 року між позивачем –ЗАТ "Луцькавтодор (Підрядник) та відповідачем –ТОВ "Експрес-Мегаполіс-Буд" (Замовник), було укладено Договір підряду № 65, предметом якого відповідно до п. 1.1 визначено виконання робіт з благоустрою території "Автосалону" по вул. Рівненській в м. Луцьку.

Згідно з п. 1.2 Договору, Підрядник зобов'язався своїми чи залученими силами і засобами в межах договірної ціни за завданням Замовника виконати всі передбачені договором роботи з благоустрою території вищезазначеного об'єкту, а Замовник зобов'язався прийняти результати роботи і повністю оплатити вартість виконаних Підрядником робіт згідно умов Договору.

Пунктом 5.3 Договору визначені обов'язки Замовника, зокрема щодо прийняття виконаних Підрядником робіт та здійснення їх повної оплати.

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що здавання –приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом приймання виконаних робіт. В ході приймання виконаних робіт сторонами підписуються акт приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідка про вартість виконаних робіт форми КБ-3.

Судами встановлено, що позивачем були виконані роботи на загальну суму 215776,80 грн. Вартість виконаних позивачем робіт була оплачена відповідачем частково у сумі 95776,80 грн.

Суди також встановили, що відповідач частково оплатив суму 10000 грн. основного боргу, після подання позову до суду.

А тому, на думку колегії суддів, суди дійшли вірного висновку, що провадження у справі на суму 10000,00 грн. підлягає припиненню у зв'язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст. 854 ЦК України та ст. 321 ГК України, замовник зобов'язаний повністю оплатити вартість виконаних підрядником робіт після їх прийняття.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України, договір є підставою для виникнення зобов'язання, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк, відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а пунктом 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Господарськими судами встановлено, що позивачем у відповідності до умов Договору були виконані, а відповідачем прийняті роботи на загальну суму 215776,80 грн.

Відповідачем, в порушення п. 2.10 Договору щодо остаточних розрахунків з його боку за виконані Підрядником роботи на протязі 5-ти календарних днів з дня підписання акту приймання виконаних робіт по Договору, спірні роботи повністю оплачені не були.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення основного боргу у сумі 110000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Пунктом 10.4 Договору передбачено, що у випадку порушення Замовником строків перерахування Підряднику коштів за виконані роботи згідно умов Договору, Замовник сплачує Підряднику штрафну неустойку у формі пені, яка обчислюється від суми заборгованості, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія дійшла висновку, що господарськими судами обґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 11736,40 грн. пені та 1912,28 грн. річних.

Матеріали справи свідчать про те, що господарськими судами в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарськими судами норм законодавства при прийнятті рішення і постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 18 червня 2008 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19 серпня 2008 року у справі № 9/97 залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес-Мегаполіс-Буд" –без задоволення.

Головуючий суддя                                                   О. Кот

судді:                                                   С. Владимиренко

С. Шевчук