ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Справа №  07/3523а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"15" вересня 2008 р.

9год., м. Черкаси

За позовом державної податкової
інспекції у Чигиринському районі

до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

про стягнення 2241грн. 70коп.

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Ковба
І.М.

Представники сторін:

від позивача: Іванов О.В. -за
довіреністю від 21.07.2006р., Литвиненко А.О.- за довіреністю від 09.09.2008р.;

від відповідача: ОСОБА_2 -за
довіреністю від 02.06.2008р.

Заявлено позов про стягнення з
відповідача в доход бюджету 2241грн. 70коп. податкового боргу з податку з
доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позову позивач
вказав на невиконання відповідачем податкових зобовязань з податку з доходів
фізичних осіб, суми яких були обчислені позивачем на підставі поданої
відповідачем декларації про одержані у 2007р. доходи і узгоджені за податковими
повідомленнями -рішеннями від 12.02.2008р. №/0 і №/0.

У засіданні суду представники
позивача підтримали позов з викладених у ньому підстав.

Відповідач проти позову заперечив,
зазначивши при цьому, що позивач в порушення вимог п. 6.2 ст. 6 Закону України
від 21.12.2000р. №2181-ІІІ „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі -Закон
№2181-ІІІ) не надсилав йому податкові вимоги на сплату узгодженої суми
податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб.

У засіданні суду представник
відповідача підтримав заперечення проти позову і в доповнення до викладеного
вище вказав на те, що відповідач у 2007р. перебував на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності і сплачував єдиний, тому не повинен був
сплачувати податок з доходів фізичних осіб.

Дослідивши наявні у справі письмові
докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив
наступне.

12 листопада 2004р. у Чигиринській
районній державній адміністрації державним реєстратором Крамаренко М.О. була
проведена державна реєстрація відповідача як фізичної особи -підприємця.

Протягом усього 2007р. відповідач
застосовував спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, передбачену
Указом Президента України від 03.07.1998р. №727/98 “Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” в редакції
Указу Президента України від 28.06.1999р. №746/99, на підставі виданого
позивачем свідоцтва про сплату єдиного податку серії Д №300371.

Видом своєї діяльності відповідач,
як платник єдиного податку, обрав надання консалтингових послуг.

В 2008р. відповідач перебував на
загальній системі оподаткування, обліку і звітності.

8 лютого 2008р. відповідач подав
позивачу декларацію про доходи, одержані за 2007р., згідно з якою задекларував
суму чистого доходу від здавання в оренду обладнання та торгівлі у розмірі
14850грн.

12 лютого 2008р. на підставі
поданої відповідачем декларації про одержані ним за 2007р. доходи позивач
провів перерахунок податку з доходів відповідача за 2007р., сума якого склала
2227грн. 50коп. (15 % від 14850грн.), і розрахував авансові платежі відповідача
з цього ж податку на 2008р., які також склали суму 2227грн. 50коп. за рік (15%
від 14850грн. - суми очікуваного доходу відповідача в 2008р.).

Того ж дня -12.02.2008р. позивач
прийняв і вручив відповідачу під розписку два податкових повідомлення-рішення
№/0 і №/0.

За податковим повідомленням-рішення
від 12.02.2008р. №/0 позивач визначив відповідачу податкове
зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб за 2007р. у сумі 2227грн. 50коп.

За податковим повідомленням-рішення
від 12.02.2008р. №/0 позивач визначив відповідачу суму авансових
платежів з податку з доходів фізичних осіб на 2008р. у розмірі 2227грн. 50коп.,
у тому числі: 556грн. 88коп. з граничним строком сплати 14.03.2008р.; 556грн.
88коп. з граничним строком сплати 14.05.2008р.; 556грн. 88коп. з граничним
строком сплати 14.08.2008р. і 556грн. 88коп. з граничним строком сплати
14.11.2008р.

19 березня 2008р. позивач видав
першу податкову вимогу №1/178 на сплату відповідачем 2784грн. 38коп. податку з
доходів фізичних осіб (2227грн. 50коп. податку за 2007р. + 556грн. 88коп.
авансового платежу з граничним строком сплати 14.03.2008р.).

Першу податкову вимогу від
19.03.2008р. №1/178 позивач вручив відповідачу під розписку 21.03.2008р.

Після отримання першої податкової
вимоги від 19.03.2008р. №1/178 відповідач погасив 1099грн. 56коп.
заборгованості з податку з доходів фізичних осіб.

5 травня 2008р. позивач видав другу
податкову вимогу №2/275 на сплату 1778грн. 54коп. податкового боргу, до якого
була включена і непогашена відповідачем частина суми податкового боргу з
податку з фізичних осіб, яка була зазначена у першій податковій вимозі від
19.03.2008р. №1/178.

Другу податкову вимогу від
05.05.2008р. №2/275 позивач надіслав відповідачу по пошті 12.05.2008р.
рекомендованим листом, який згідно з повідомленням про його вручення був
вручений відповідачу поштою 16.05.2008р.

З настанням 14.05.2008р. -
граничного строку сплати відповідачем чергової суми авансового платежу у
розмірі 556грн. 88коп. борг відповідача зі сплати податку з доходів фізичних
осіб склав 2241грн. 70коп. (2227грн. 50коп. + 556грн. 88коп. + 556грн. 88коп.
-1099грн. 56коп.), що відповідає заявленій до стягнення сумі податкового боргу

Статтею 1 Закону України від
22.05.2003р. №889-IV „Про податок з доходів фізичних осіб” визначені такі
терміни:

самозайнята особа - платник
податку, який є суб'єктом підприємницької діяльності або здійснює незалежну
професійну діяльність та не є найманою особою у межах такої підприємницької чи
незалежної професійної діяльності;

фізична особа - резидент - фізична
особа, яка має місце проживання в Україні;

фізична особа - нерезидент - фізична
особа, яка не є резидентом України.

У разі якщо у цьому Законі
використовуються терміни "резидент" або "нерезидент" у
відповідних відмінках, під цими термінами відповідно розуміються "фізична
особа - резидент" або "фізична особа - нерезидент".

Відповідно до п. 2.1 ст. 2  Закону України від 22.05.2003р. №889-IV „Про
податок з доходів фізичних осіб” платниками податку є:

резидент, який отримує як доходи з
джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи;

нерезидент, який отримує доходи з
джерелом їх походження з території України.

Згідно з  п. 3.1 ст.3 Закону України від 22.05.2003р.
№889-IV „Про податок з доходів фізичних осіб” об'єктом оподаткування резидента
є:

загальний місячний оподатковуваний
дохід;

чистий річний оподатковуваний
дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного
доходу на суму податкового кредиту такого звітного року;

доходи з джерелом їх походження з
України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті;

іноземні доходи.

Підпунктом 4.3.25 п. 4.3 ст. 4
Закону України від 22.05.2003р. №889-IV „Про податок з доходів фізичних осіб”
встановлено, що до складу загального місячного або річного оподатковуваного
доходу платника податку не включаються такі доходи (що не підлягають відображенню
в його річній податковій декларації): дохід (прибуток), одержаний самозайнятою
особою від здійснення нею підприємницької або незалежної професійної
діяльності, якщо така особа обрала спеціальну (спрощену) систему оподаткування
такого доходу (прибутку) відповідно до закону.

Пункт 9.12 ст. 9 Закону України від
22.05.2003р. №889-IV „Про податок з доходів фізичних осіб” передбачає, що
оподаткування доходів, отриманих фізичною від продажу нею товарів (надання
послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення
юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір,
здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих
питань, з урахуванням норм цього пункту.

Якщо фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір,
отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі
доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для
платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір,
вважається податковим агентом найманої нею особи або фізичної особи, що
перебуває з нею у цивільно-правових відносинах, стосовно будь-яких
оподатковуваних доходів, нарахованих на користь такої особи, включаючи будь-які
доходи, які кінцево оподатковуються при їх виплаті. При цьому порядок
нарахування та сплати збору до Пенсійного фонду України або внесків до
державних соціальних фондів такими фізичними особами визначається спеціальним
законодавством з питань такого спрощеного оподаткування.

Пунктом 22.10 ст. 22 „Прикінцеві
положення” Закону України від 22.05.2003р. №889-IV „Про податок з доходів
фізичних осіб” визнано таким, що втратив чинність, Декрет Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992р. №13-92 "Про прибутковий податок з громадян"
крім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту
9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з
питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

У розділі IV Декрет Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992р. №13-92 "Про прибутковий податок з
громадян" йдеться, зокрема, про таке:

Згідно з цим розділом Декрету
оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року
від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а
також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах
II та III цього Декрету.

З доходів, зазначених у цьому
розділі Декрету, податок обчислюється:

а) підприємствами, установами,
організаціями, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності при
виплаті ними протягом року доходів громадянам, зазначеним у цьому розділі
Декрету, про що не пізніш як через 30 днів після виплати повідомляється
податковим органам за місцем проживання громадян. Утримані у джерела виплати
суми податку враховуються податковим органом при проведенні податкових
розрахунків за доходами, одержаними за оподатковуваний період;

б) податковими органами на підставі
декларацій, поданих громадянами про очікуваний (оціночний) у поточному році
доход або про фактично одержані у звітному календарному році доходи та інших
відомостей про доходи громадян, визначених у цьому розділі.

Оподаткування доходів громадян
податковими органами здійснюється на підставі:

декларацій громадян про очікуваний
(оціночний) у поточному році або про фактично одержані ними протягом року
доходи;

матеріалів перевірок діяльності
громадян, проведених податковими органами;

отриманих від підприємств, установ,
організацій та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності відомостей
про нараховані та виплачені платникам суми доходів і суми утриманих з них
податків за формою, встановленою центральним податковим органом.

Податок, обчислений податковими
органами, сплачується в такому порядку:

протягом року платники щоквартально
сплачують до бюджету по 25 процентів річної суми податку, обчисленої за
доходами за попередній рік, а платники, які вперше залучаються до сплати
податку, - 25 процентів суми, обчисленої їм податковими органами за оціночним
доходом на поточний рік. Для сплати авансових платежів податку встановлюються
такі строки протягом року: до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня i до 15
листопада. У разі значного збільшення або зменшення протягом року доходу
платника податковими органами може бути проведено перерахунок сум податку за
строками сплати податку, що не настали;

суми плати за патент i суми
податку, сплачені протягом року за місцем виплати доходу та у вигляді авансових
платежів, пред'явлених податковими органами, враховуються при остаточному
розрахунку суми податку на підставі документального підтвердження факту сплати
податку.

Додатково нараховані за остаточними
розрахунками суми податку підлягають сплаті не пізніше одного місяця з дня
одержання повідомлення податкового органу, а зайво сплачені суми податку
підлягають поверненню платнику не пізніше одного місяця після проведення
остаточного розрахунку або за заявою платника зараховуються в рахунок майбутніх
платежів.

Нарахування авансових та остаточних
сум податку провадиться податковими органами у 15-денний строк з дня одержання
декларації.

Статтею 2 Указу Президента України
від 03.07.1998р. №727/98 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва” в редакції Указу Президента України
від 28.06.1999р. №746/99 встановлено, що суб'єкти малого підприємництва - фізичні
особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Ставка єдиного податку для
суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами
за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може
становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

У разі коли фізична особа - суб'єкт
малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для
яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво
і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

У разі коли платник єдиного податку
здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю
у підприємницькій діяльності членів його сім'ї, ставка єдиного податку
збільшується на 50 відсотків за кожну особу.

Суб'єкт підприємницької діяльності
- фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов'язку
нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів,
пов'язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї.

Суб'єкт підприємницької діяльності
- фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного
місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства
України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного
податку у таких розмірах:

до місцевого бюджету - 43 відсотки;

до Пенсійного фонду України - 42
відсотки;

на обов'язкове соціальне
страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння
зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються
відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а
також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до
складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого
платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума
єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних
податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають
з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Відповідно до ст. 6 названого вище
Указу Президента України суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб -
суб'єктів малого підприємництва).

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону
№2181-ІІІ податкове зобов'язання (з у рахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання, є податковим
боргом (недоїмкою).

Підпункт 3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону
№2181-ІІІ передбачає можливість примусового стягнення за рішенням суду активів
платника податків у рахунок погашення його податкового боргу.

Пункт 11 ст. 11 Закону України „Про
державну податкову службу в Україні” передбачає право органів державної
податкової служби застосовувати до платників податків фінансові (штрафні)
санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені
у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України.

З огляду на викладені вище
обставини та норми законодавства відповідач у 2007р. як суб'єкт малого
підприємництва, який сплачував єдиний податок, не був платником податку з
доходів фізичних осіб.

Задекларовані відповідачем за
2007р. доходи до складу загального місячного або річного оподатковуваного
доходу відповідача, як самозайнятої особи, з метою їх оподаткування податком з
доходів фізичних осіб включенню не підлягали.

Отже, позивач не мав законних
підстав для обчислення відповідачу
податку з доходів фізичних осіб за 2007р. у сумі 2227грн. 50коп.

Разом з тим, позивач правомірно
обчислив відповідачу суму авансових платежів з податку з доходів фізичних осіб
на 2008р. у розмірі 2227грн. 50коп., використавши при цьому задекларовану
відповідачем суму одержаного ним доходу за 2007р. як суму очікуваного доходу
відповідача в 2008р.

Таким чином, із заявленої у позові
суми податкового боргу відповідача - 2241грн. 70коп. (2227грн. 50коп. + 556грн.
88коп. + 556грн. 88коп. -1099грн. 56коп.) в доход бюджету підлягає стягненню
лише 14грн. 20коп. (556грн. 88коп. + 556грн. 88коп. -1099грн. 56коп.).

За таких  обставин позов підлягає задоволенню лише в
частині стягнення з відповідача в доход бюджету 14грн. 20коп. податкового боргу
з податку з доходів фізичних осіб. Також з відповідача в доход Державного
бюджету України підлягає стягненню 14коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160 -163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1):

- в доход бюджету через державну
податкову інспекцію у Чигиринському районі (вул. Б. Хмельницького, буд. 25, м.
Чигирин, Черкаська область, 20901, ідентифікаційний код 34458679) -14грн.
20коп. податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб.;

- в доход Державного бюджету
України через державну податкову інспекцію у Чигиринському районі (вул. Б.
Хмельницького, буд. 25, м. Чигирин, Черкаська область, 20901, ідентифікаційний
код 34458679) для зарахування на реєстраційний рахунок УДК у м. Черкаси
№0002 в головному управлінні державного казначейства України в
Черкаській області, МФО 854018, - 14коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Ця постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом
подання через господарський суд Черкаської області заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня оголошення постанови і апеляційної скарги
- протягом двадцяти днів після подання такої заяви.

Ця постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

У разі своєчасного подання заяви
про апеляційне оскарження і неподання апеляційної скарги у встановлений строк,
ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ
Дорошенко М.В.