ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 36/430

17.11.08

За позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого

товариства «Тиком»

До Української спілки ветеранів Афганістану

Про                      визнання договору недійсним та повернення майна

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача Браславська О.А., по довіреності б/н від 17.10.2008р.

Від відповідача Виборнов О.А., по довіреності № 86 від 27.02.2008р.

В засіданні приймали участь

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого товариства «Тиком»до Української спілки ветеранів Афганістану про визнання договору довгострокового безкоштовного використання майна № 15 від 24.07.2003р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим товариством «Тиком»та Українською спілкою ветеранів Афганістану, недійсним, про зобов’язання Української спілки ветеранів Афганістану повернути Товариству з обмеженою відповідальністю науково-виробничому товариству «Тиком»спальний корпус № 7, площею 845,6 кв.м., який знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, селище Симеїз, вул. Луговського, 6.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що оскаржений договір підписаний з боку позивача Романенко Д.А., який, відповідно до доручення від 24.07.2003р., не мав повноважень на укладення даного виду договорів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2008р. порушено провадження у справі № 36/430, розгляд справи призначено на 20.10.2008р.

У зв’язку з неявкою представника відповідача, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2008р. розгляд справи, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було відкладено на 12.11.2008р.

В засіданні суду 12.11.2008р. представник відповідача надав письмовий відзив на позов, в якому проти позову заперечує зазначаючи, що позов подано з пропуском встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Також відповідач вказує на те, що відповідно до положень ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Оскаржуваний договір в наступному був схвалений позивачем шляхом мовчазної згоди та сприйняттям капітального ремонту, проведеного відповідачем у спальному корпусі, а тому підстав для визнання його недійсним немає.

В судовому засіданні 12.11.2008р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України. оголошувалась перерва до 17.11.2008р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче товариство «Тиком»(далі позивач) набуло право власності на спальний корпус № 7 площею 845,6 кв.м., який знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, селище Симеїз, вул. Луговського, 6, на підставі договору купівлі-продажу № 15/1 від 09.12.2002р., укладеного з Приватним підприємством «Фламінго», зареєстрованого Ялтинським бюро технічної інвентаризації за № 588 11.12.2002р.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим товариством «Тиком», від імені якого діяв Романенко Д.А., та Українською спілкою ветеранів Афганістану (далі відповідач) 24.07.2003р. укладено договір довгострокового безкоштовного використання майна № 15, за умовами якого позивач передав відповідачу у тимчасове володіння строком на 20 років триповерховий спальний корпус № 7 площею 1 163,83 кв.м., який знаходиться за адресою: 98680, Автономна Республіка Крим, селище Симеїз, вул. Луговського, 6, Санаторій ім. Семашко.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги прокуратури не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Стаття 203 Цивільного кодексу України містить вичерпний перелік вимог, додержання яких є необхідно для чинності правочину, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний договір довгострокового безкоштовного використання майна № 15 від 24.07.2003р. було укладено від імені Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого товариства «Тиком»Романенком Д.А. на підставі довіреності від 24.07.2003р., посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 1-3119.

З тексту цієї довіреності вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче товариство «Тиком»в особі директора Ковальова В.І. уповноважило Романенка Д.А. в установленому законом порядку, на умовах та за його розсудом, з правом визначення ціни, придбати (купити, прийняти в дар, тощо) будь-яке нерухоме майно, отримувати земельні ділянки в користування або в оренду, в разі необхідності приватизувати земельні ділянки, брати будь-яке нерухоме майно в користування, оренду. До найму як коштовно так і безкоштовно на будь-який термін або безстроково.

Отже, повноважень укладати від імені Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого товариства «Тиком»правочинів (договорів, контрактів) про відчуження його майна (передачу у власність, володіння або користування) на будь-який термін або безстроково Романенку Д.А. надано не було.

Таким чином, при укладенні оскаржуваного договору довгострокового безкоштовного використання майна № 15 від 24.07.2003р. Романенко Д.А. не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення оскаржуваного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 241 Цивільного кодексу України наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов’язки з моменту вчинення цього правочину.

Як вбачається з Роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999р. № 02/5-111 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними»(пункт 9.2) наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і т. ін.). У такому випадку вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди задоволенню не підлягає.

Суд відзначає, що схвалення дій представника можливе як у формі схвалення шляхом заяви про це, схвалення мовчазною згодою, так і схвалення шляхом здійснення конклюдентних дій, що свідчать про прийняття правочину.

Чинним законодавством України (Цивільним кодексом України) встановлені форми правочину. Так, відповідно до ч. 3 ст. 205 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 08.12.2003р. надіслав на адресу позивача лист № 280, в якому просив дозволу на проведення реконструкції та капітального ремонту корпусу згідно затвердженого кошторису. Романенко Д.А. 10.12.2003р. погодив проведення зазначених робіт.

Між Українською спілкою ветеранів Афганістану та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хібіни», Будівельною компанією «УкрАзіаБуд»було укладено договори підряду від 04.03.2004р. та від 01.04.2004р. відповідно, за умовами яких зазначені підрядні організації зобов’язалися виконати комплекс ремонтно-будівельних робіт на об’єкті –спальному корпусі № 7 площею 1 163,83 кв.м., який знаходиться за адресою: 98680, Автономна Республіка Крим, селище Симеїз, вул. Луговського, 6, Санаторій ім. Семашко.

За актами прийняття виконаних підрядних робіт, копії яких додані до матеріалів справи, відповідач прийняв від зазначених підрядних організацій виконані підрядні ремонтно-будівельні роботи.

Позивач, як власник нерухомого майна –спального корпусу № 7 площею 1 163,83 кв.м., який знаходиться за адресою: 98680, Автономна Республіка Крим, селище Симеїз, вул. Луговського, 6, Санаторій ім. Семашко, не міг не знати про проведення у належному йому приміщенні капітального ремонту відповідачем, проте не заперечував проти цього, тобто надав мовчазну згоду на проведення ремонту як наслідку укладення оскаржуваного договору, тобто мовчазною згодою схвалив укладення договору довгострокового безкоштовного використання майна № 15 від 24.07.2003р.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя Трофименко Т.Ю.