ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.11.08 р.                     Справа № 33/169

Суддя господарського суду Донецької області Новікова Р.Г., при секретарі судового засідання Вороному Д.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Відкритого акціонерного товариства – лізингової компанії „Укртранслізінг” м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Соціальне відродження Донбасу” м. Донецьк

про стягнення заборгованості з оплати лізингових платежів на суму 297603грн.16коп., пені у розмірі 39364грн.64коп., 3% річних та інфляційної складової у розмірі 43550грн.77коп., на загальну суму у розмірі 380518грн.57коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Махмудов А.Р. за дов. №331Д від 10.10.2008р.

від відповідача: Комарова О.В. за дов. №351 від 04.01.2008р.

СУТЬ СПОРУ: Відкрите акціонерне товариство – лізингова компанія „Укртранслізінг” м. Київ звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю „Соціальне відродження Донбасу” м. Донецьк із позовом про стягнення заборгованості з оплати лізингових платежів на суму 297603грн.16коп., пені у розмірі 39364грн.64коп., 3% річних та інфляційної складової у розмірі 43550грн.77коп., на загальну суму у розмірі 380518грн.57коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору фінансового лізингу №101 від 01.09.2004р., специфікації до договору №101 від 01.09.2004р., претензію №1355/12/07 від 26.12.2007р., положення статей 231, 526, 625, 782, 806 Цивільного кодексу України.

Як вказує позивач, за умовами договору фінансового лізингу №101 від 01.09.2004р. відповідачу у платне користування на умовах фінансового лізингу передано гірничо-видобувну техніку, вантажні та легкові автомобілі, кількість та ціна яких визначена у специфікаціях до договору.

Посилаючись на п. п. 9.1, 9.2 договору фінансового лізингу №101 від 01.09.2004р. позивач зазначає, що техніка передавалася на платній основі, лізингові платежі по яких повинні перерахуватись щомісячно відповідно до графіку нарахування та сплати лізингових платежів.

Внаслідок несплати відповідачем лізингових платежів, за період з липня 2007р. по серпень 2008р. сума заборгованості становить 297603грн.16коп.

Згідно із пунктом 13.3 договору фінансового лізингу №101 від 01.09.2004р. за прострочення сплати лізингових платежів, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від непогашеної заборгованості по платежах за кожен день прострочення.

Посилаючись на те, що відповідач прострочив сплату лізингових платежів позивач пред’явив до стягнення суму пені за період з 01.07.2007р. по 01.10.2008р. у розмірі 39364грн.64коп.

Крім цього, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення сума 3% річних за період 01.07.2007р. по 01.10.2008р. у розмірі 5670грн.76коп. та інфляційної складової за період з 01.07.2007р. по 01.07.2008р. у розмірі 37880грн.01коп.

На адресу відповідача направлялася претензія №1355/12/07 від 26.12.2007р. про сплату заборгованості по лізингових платежах та пені на суму 154326грн.98коп.

За твердженням позивача, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов’язань за договором фінансового лізингу №101 від 01.09.2004р., заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати лізингових платежів на суму 297603грн.16коп., пені у розмірі 39364грн.64коп., 3% річних та інфляційної складової у розмірі 43550грн.77коп., на загальну суму у розмірі 380518грн.57коп.

У відзиві на позовну заяву, наданому до суду 11.11.2008р. відповідач визнав суму основного боргу у розмірі 297603грн.16коп., проте заперечував проти суми нарахованої пені у розмірі 39364грн.64коп. та сум 3% річних та інфляційної складової у розмірі 43550грн.77коп. В обґрунтування своїх заперечень, відповідач посилається на недотриманість позивачем шестимісячного строку при нарахуванні суми пені, як це встановлено ст. 232 Господарського кодексу України та на ті обставини, що стягнення 3% річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за прострочення сплати лізингових платежів не передбачено сторонами в договорі фінансового лізингу №101 від 01.09.2004р.

Одночасно, заявив клопотання про зменшення розмірі пені до 5000грн.00коп. та розстрочення виконання рішення суду на десять календарних місяців.

В судовому засіданні 19.11.2008р. представник позивача надав зауваження на відзив відповідача, відповідно до яких заперечує проти доводів відповідача щодо нарахування пені в межах строку встановленому ст. 232 Господарського кодексу України, оскільки п.13.3 договору фінансового лізингу №101 від 01.09.2004р. встановлено, що за прострочення сплати лізингових платежів, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від непогашеної заборгованості по платежах за кожен день прострочення. Крім цього вказав, що доводи відповідача про відмову у задоволенні стягнення сум 3% річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції є необґрунтованими та такими, що суперечать діючому законодавству.

Разом з тим, просив суд відмовити у клопотанні відповідача про розстрочення виконання рішення суду, оскільки підприємство позивача здійснює господарську діяльність в інтересах та на замовлення державних підприємств.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін господарський суд встановив наступне.

Відкритим акціонерним товариством – лізинговою компанією “Укртранслізинг” (далі – лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Соціальне відродження Донбасу” (далі – лізингоодержувач) підписаний договір фінансового лізингу №101 від 01.09.2004р., відповідно до якого лізингодавець передає лізингоодержувачу у платне користування на умовах фінансового лізингу гірничо-видобувну техніку, вантажні та легкові автомобілі, кількість та ціна яких визначена у специфікаціях до договору, а лізингоодержувач приймає зазначену техніку та зобов’язує її використовувати на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.4.1 договору №101 від 01.09.2004р. передача техніки в лізинг та повернення її з лізингу у випадках, передбачених договором, оформляється актами приймання-передачі техніки, що є додатками до договору. Акт приймання-передачі на кожен вид техніки складається у двох ідентичних примірниках, кожен з яких підписується уповноваженими представниках кожної із сторін.

Згідно додатків № № 11, 12, 13, 14, 15, 16 до договору №101 від 01.09.2004р. відповідачу у фінансовий лізинг передана техніка на суму 3683640грн.64коп., яка була отримана відповідачем 09.09.2004р., 20.09.2004р., 28.09.2004р., 06.10.2004р., 22.10.2004р., 04.04.2005р., 01.07.2005р.

З боку відповідача техніка була прийнята уповноваженими на ці дії особами, що підтверджується наявними у матеріалах справи довіреностями №481444 від 09.09.2004р., №481481 від 20.09.2004р., №978968 від 04.10.2004р., №979044 від 22.10.2004р., №812235 від 04.04.2005р., №385178 від 01.07.2005р. на отримання від ТОВ „Соціальне відродження Донбасу” цінностей виданими на ім’я Попондопуло Сергія Миколайовича, Мармур Віталія Васильовича, Онацького Віктора Дмитровича.

Відповідно до п. 9.2 договору №101 від 01.09.2004р., лізингодавець нараховує, а лизингоодержувач перераховує лізингові платежі на рахунок лізингодавця щомісячно відповідно до графіку нарахування та сплати лізингових платежів, що підписується одночасно з договором. Обов’язки по сплаті лізингових платежів виникають з моменту підписання акту приймання-передачі техніки.

01.07.2005р. між сторонами укладено додаткову угоду №2, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти п.2 додатку №2 до договору №101 від 01.09.2004р. в інший редакції, а саме змінити ціну (без ПДВ) екскаватора ковшового-гусеничного ЕКГ-5А, замість 1066000грн.00коп. – 982666грн.67коп.

В-подальшому 30.06.2006р. сторонами підписано додаткову угоду №3 до договору №101 від 01.09.2004р., відповідно до якої внесли зміни та домовились викласти пункт 2.1 договору №101 від 01.09.2004р. в наступній редакції: “Техніка передається лізингоодержувачу на строк до 30.06.2016р. Строк лізингу техніки може бути продовжений шляхом підписання додаткової угоди до договору”.

Крім цього, сторони дійшли згоди виключити п. п. 4.4, 6.1.7 з договору з прийняття інших умов та доповнити договір п. 6.3.3 та 7.4.

Одночасно, виклали п. 9.2 у новій редакцій: “Лізингодавець нараховує, а лазингоодержувач перераховує лізингові платежі на рахунок лізингодавця щомісячно відповідно до графіків нарахування та сплати лізингових платежів, що підписується одночасно з договором. Обов’язки по сплаті лізингових платежів виникають з моменту підписання акту приймання-передачі техніки.”.

При цьому, сторони визначили, що з 01.07.2006р. нарахування та сплата лізингових платежів буде здійснюватись до додатків 11-16 до договору №101 від 01.09.2004р.

Відповідно до п. 3 ч.2 статті 11 Закону України “Про фінансовий лізинг” лізингоодержувач зобов’язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Внаслідок порушення відповідачем умов договору №101 від 01.09.2004р. щодо сплати лізингових платежів, за період з липня 2007р. по серпень 2008р. утворилась заборгованість у розмірі 297603грн.16коп.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов’язань підтверджений матеріалами справи, визнаний відповідачем.

Оскільки визнання позову в частині стягнення основного боргу не суперечить законодавству, не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб суд приймає рішення про задоволення позову в цій частині.

Доказів того, що сума заборгованості в розмірі 297603грн.16коп. оплачена в повному обсязі відповідачем не надано, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність задоволення позовних вимог в цій частині.

Також позивач наполягає на стягненні суми пені за період з 01.07.2007р. по 01.10.2008р. у розмірі 39364грн.64коп.

Відповідно до положень пункту 13.3 договору фінансового лізингу №101 від 01.09.2004р. за прострочення сплати лізингових платежів, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від непогашеної заборгованості по платежах за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 13.3 договору фінансового лізингу №101 від 01.09.2004р. сторони не визначили іншого ніж той порядок нарахування пені, що встановлений ст. 232 Господарського кодексу України. Тому суд дійшов висновку про помилковість розміру пені, наданого позивачем, через порушення вимог ст. 232 Господарського кодексу України при нарахуванні суми пені.

В матеріалах справи відсутнє та представником відповідача не надане клопотання про застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені, внаслідок чого судом розглянута ця вимога за період вказаний позивачем.

Судом перевірений розрахунок суми пені за період з 01.07.2007р. по 01.10.2008р. і встановлено, що належний розмір пені за вказаний проміжок часу становитиме 35756грн.98коп. замість 39364грн.64коп. вирахуваних позивачем.

Одночасно, крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення суму 3% річних за період 01.07.2007р. по 01.10.2008р. у розмірі 5670грн.76коп. та інфляційної складової за період з 01.07.2007р. по 01.07.2008р. у розмірі 37880грн.01коп.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача щодо пред’явлення до стягнення суми 3% річних за період 01.07.2007р. по 01.10.2008р. у розмірі 5670грн.76коп. та інфляційної складової за період з 01.07.2007р. по 01.07.2008р. у розмірі 37880грн.01коп.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розмірі пені до 5000грн.00коп., суд відмовляє у його задоволенні за недоведеністю. Враховуючи те, що зменшення розміру пені є правом суду, суд відмовляє у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені. Також не підлягає задоволенню клопотання про розстрочення виконання рішення на десять місяців через недоведеність.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства – лізингової компанії „Укртранслізінг” м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Соціальне відродження Донбасу” м. Донецьк про стягнення заборгованості з оплати лізингових платежів на суму 297603грн.16коп., пені у розмірі 39364грн.64коп., 3% річних та інфляційної складової у розмірі 43550грн.77коп., на загальну суму у розмірі 380518грн.57коп. – задовольнити частково.

Суд присуджує до стягнення суму заборгованості за період з липня 2007р. по серпень 2008р. в розмірі 297603грн.16коп., суму пені за період з 01.07.2007р. по 01.10.2008р. у розмірі 35756грн.98коп., суми 3% річних за період 01.07.2007р. по 01.10.2008р. у розмірі 5670грн.76коп. та інфляційної складової за період з 01.07.2007р. по 01.07.2008р. у розмірі 37880грн.01коп. У задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 3607грн.66коп. відмовити через необґрунтованість.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 4№, 4І, 4і, 44, 45, 46, 21, 22, 33, 34, 36, 46, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРIШИВ:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства – лізингової компанії „Укртранслізінг” м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Соціальне відродження Донбасу” м. Донецьк про стягнення заборгованості з оплати лізингових платежів на суму 297603грн.16коп., пені у розмірі 39364грн.64коп., 3% річних та інфляційної складової у розмірі 43550грн.77коп., на загальну суму у розмірі 380518грн.57коп. – задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Соціальне відродження Донбасу” м. Донецьк (87124, Донецька область, Тельмановський район, смт. Мирноє, Каранський кар’єр, ) на користь Відкритого акціонерного товариства – лізингової компанії „Укртранслізінг” м. Київ (03150, м. Київ, вул. Драгомирова, 4, оф.120, ) суму заборгованості зі сплати лізингових платежів за період з липня 2007р. по серпень 2008р. у розмірі 297603грн.16коп., суму пені за період за період з 01.07.2007р. по 01.10.2008р. у розмірі 35756грн.98коп., 3% річних за період за період 01.07.2007р. по 01.10.2008р. у розмірі 5670грн.76коп., інфляційну складову за період за період з 01.07.2007р. по 01.07.2008р. у розмірі 37880грн.01коп., державне мито в розмірі 3769грн.11коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 116грн.88коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 3607грн.66коп. відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні 19.11.2008р. проголошено повний текст рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його прийняття до Донецького апеляційного господарського суду.

Суддя

Вик.: Ващенко О.С., надруковано у 4 примірниках:

1 - до справи;

1 - позивачу;

2 - відповідачу.