ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 11/89

01.07.08

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Албіз-Тур»

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Испатур»

про

визнання агентської угоди № 146 від 24.03.2005 частково недійсною

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача

Мусієнко П.М. –представник

від відповідача

Сизий О.М. –представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішення прийняте 01.07.2008, оскільки у судовому засіданні 06.06.2008, 13.06.2008 та 27.06.2008 оголошувалась перерва відповідно до ст. 77 ГПК України.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання недійсною Агентської угоди № 146 від 24.03.2005 в частині розділу 7 «Правил надання туристичних послуг», що є Додатком № 1 до цієї угоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що розділ 7 Правил надання туристичних послуг Додатку № 1 до Агентської угоди № 146 від 24.03.2005 підлягає визнанню недійсним, як такий, що укладений внаслідок помилки, суперечить нормам ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України та не відповідає положенням п. 4.1 угоди, оскільки передбачає застосування по відношенню до позивача штрафних санкцій без наявності його вини.

Відповідач у наданому суду відзиві на позов проти позовних вимог заперечує та зазначає, що сторони при укладенні Агентської угоди та Додатку № 1 до неї у відповідності до положень ч. 1 ст. 614 ЦК України передбачили в розділі 7 Правил порядок стягнення з позивача штрафу, зокрема, і у випадку відмови посольства у наданні візи туристу. Зазначена позивачем в якості ще однієї підстави позову помилка, на думку відповідача, не може зачіпати природи укладеної між сторонами Агентської угоди та (або) якостей її предмета, які б значно знижували можливість його використання за призначенням.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

24.03.2005 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Албіз-Тур»(позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Испатур»(відповідач) було укладено Агентську угоду № 146 (далі - Угоду) (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

Відповідно до п. 1.1 Угоди позивач прийняв на себе зобов’язання з реалізації, від імені відповідача, туристичних продуктів, які пропонуються останнім громадянам України та іноземним громадянам, формуванню туристичних груп, проведенню рекламно-маркетингової діяльності в інтересах взаємовигідного співробітництва, у відповідності з умовами викладеними в Угоді.

Згідно з п. 4.1 Угоди сторони несуть взаємну відповідальність по даній Угоді в межах повного розміру винувато спричинених другій стороні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов’язань з погашення збитків.

У розділі 7 Правил надання туристичних послуг Додатку № 1 до Угоди (далі - Правил), який є невід’ємною частиною Угоди, передбачені штрафні санкції відносно позивача у випадку ануляції позивачем або туристом заброньованого туру.

Зокрема, в розділі 7 Правил зазначено, що у випадку ануляції позивачем (туристом) заброньованого туру з будь-якої причини, що не залежить від відповідача (відмова посольства у наданні візи туристу автоматично вважається ануляцією тура), в якості штрафу утримуються наступні суми:

- 50 євро (за курсом УМВБ станом на день оплати) за кожного туриста при відмові від тура за 15 і більше днів до початку туристичної поїздки;

- 10% від повної вартості туристичного продукту при відмові за 14-10 днів до початку туристичної поїздки;

- 50% від повної вартості туристичного продукту при відмові за 5-9 днів до початку туристичної поїздки;

- 90% від повної вартості туристичного продукту при відмові за 4 і менше днів до початку туристичної поїздки;

- 100% від повної вартості туристичного продукту при нез’явленні туриста в аеропорт не менш, ніж за дві години до вильоту або не допуску туриста на рейс з незалежних від туроператора причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У ч. 1 ст. 614 ЦК України вина розглядається окремо як умова (підстава) відповідальності за порушення зобов’язання. Згідно з цією нормою ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, цивільно-правова відповідальність може настати і без вини або незалежно від вини, якщо це передбачено договором або законом.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, сутність якого полягає, серед іншого, і у вільному визначенні умов договору. Свобода договору включає також вільний вияв волі особи на вступ у договірні відносини, визначення способів забезпечення договірних зобов’язань та можливість встановлювати форми відповідальності за порушення договірних зобов’язань.

В даному випадку, сторони, відповідно до положень ст. 614 та ст. 627 ЦК України, скористались своїм правом та встановили відповідальність позивача у випадку ануляції заброньованого туру, зокрема, у разі відмови посольства у наданні візи.

А тому твердження позивача про те, що розділ 7 Правил суперечить чинному законодавству, є необґрунтованим.

Також суд вважає безпідставним твердження позивача про вчинення спірного правочину внаслідок помилки.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 Роз’яснень Вищого Арбітражного суду України від 12.03.1999 №02-5/111 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” вимоги про визнання недійсними угод, укладених внаслідок помилки, розглядаються господарськими судами за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною за угодою предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що угода не була б укладена. Помилка повинна мати суттєве значення, зачіпати природу угоди або такі якості її предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. Помилка в мотивах угоди, а також неправильна уява про норму права не підпадають під ознаки помилки в розумінні Цивільного кодексу України.

Таким чином, незнання сторонами правочину норм законодавства не може розцінюватися як помилка і слугувати підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як встановлено судом, розділ 7 Правил надання туристичних послуг Додатку № 1 до Угоди не суперечить нормам Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інших обґрунтувань своїх вимог, ніж ті, що наведені позивачем у позовній заяві та уточненнях та доповненнях обґрунтування позовних вимог, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені ГПК України.

Суддя                                                                                           Ю.М. Смирнова

Дата підписання рішення: 07.07.2008