ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008 р.

№
13/94

Вищий господарський
суд України у складі колегії  суддів :

головуючого

Овечкіна  В.Е.,

суддів

Чернова
Є.В., Цвігун В.Л.,

за   участю
представників:

позивача

- не
з'явився,

відповідачів

-
Любавська І.Р.,

розглянувши
у відкритому судовому
засіданні касаційну  скаргу

ВАТ "Санаторій "Псьол"

на
постанову

від
31.07.2008 Київського міжобласного
апеляційного господарського суду

у
справі

№13/94

за  позовом

ОСОБА_1.

до

1.ВАТ
"Санаторій "Псьол"; 2.Фонду державного майна України; 3.ПП
"Урожай"; 4.ТОВ "Багачанське"; 5.Великобагачанської райдержадміністрації

про

визнання
недійсними протоколу №1 установчих зборів ВАТ "Санаторій
"Псьол" від 29.03.2005  та
Статуту ВАТ "Санаторій "Псьол"

встановив:

Ухвалою
господарського суду Полтавської області від 14.05.2008 (суддя Босий В.А.)
відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 31.07.2008 (судді:
Ткаченко Б.О., Лобань О.І., Федорчук Р.В.) ухвалу скасовано частково та
накладено заборону на відчуження майна ВАТ "Санаторій "Псьол" до
закінчення розгляду справи по суті. В решті ухвалу залишено без змін.

ВАТ
"Санаторій "Псьол" у поданій касаційній скарзі просить постанову
скасувати, ухвалу залишити без змін, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права, а саме ст.ст.317-321 ЦК України,
ст.ст.66,67,86 ГПК України. Зокрема, скаржник вважає, що обраний судом
апеляційної інстанції спосіб забезпечення позову не пов'язаний з позовними
вимогами немайнового характеру, які не стосуються набуття чи позбавлення права
власності на майно про позбавлення особи майна, оскільки предметом спору є
визнання недійсними рішень установчих зборів ВАТ "Санаторій
"Псьол" та установчих документів ВАТ "Санаторій
"Псьол".

Колегія
суддів, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та
заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника другого відповідача,
дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана
постанова  - скасуванню із залишенням без
змін ухвали суду першої інстанції з наступних підстав.

Застосовуючи
заходи до забезпечення позову у вигляді заборони на відчуження належного ВАТ
"Санаторій "Псьол" майна, апеляційний суд виходив з того, що
невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Проте,
колегія не погоджується з висновками суду з огляду на таке.

На
спірні процесуальні правовідносини, які склалися навколо вжиття заходів
забезпечення позову до вирішення даного спору, поширюється дія ст.ст.66,67 ГПК
України.

Відповідно
до ст.66 ГПК забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у
справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Предметом
позову у даній справі є визнання недійсними визнання недійсними протоколу №1
установчих зборів ВАТ "Санаторій "Псьол" від 29.03.2005 та
Статуту ВАТ "Санаторій "Псьол".

Оформлена
оскаржуваною постановою заборона першому відповідачу  на відчуження всього належного ВАТ
"Санаторій "Псьол" власності майна не відповідає предмету даного
спору, який виник з корпоративних відносин, оскільки відповідно до ст.167 ГК
України в обмін на внесок до статутного фонду ВАТ "Санаторій
"Псьол" при створенні товариства позивач набув корпоративні права
(акції).

Вибір
заходу до забезпечення позову залежить від суті позовної вимоги та повинен бути
співрозмірним, а заборона на вчинення дій повинна стосуватися лише предмета
спору.

З
огляду на те, що позивачем заявлено вимогу про визнання недійсними рішень
установчих зборів ВАТ "Санаторій "Псьол" та установчих
документів ВАТ "Санаторій "Псьол", а належне товариству на праві
власності майно не є предметом даного спору, то накладена судом заборона на
вчинення будь-яких юридично значимих дій стосовно належного першому відповідачу
майна не відповідає суті пред'явлених позовних вимог.

Зміст
оскаржуваної постанови свідчить про помилкове ототожнення судами таких вкладів
(внесків) до статутного капіталу господарського товариства господарського
товариства, як конкретно визначене нерухоме майно та право користування
нерухомим майном.

Водночас,
з матеріалів справи не вбачається виникнення між сторонами в рамках даної
справи спору про право власності на певне майно. Позивачем не заявлено також
позовних вимог майнового характеру, як-от, визнання права власності на нерухоме
майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, звернення стягнення
на заставлене майно, стягнення значної суми боргу тощо, при розгляді яких
можуть застосовуватися такі відповідні заходи до забезпечення позову, як
накладення арешту на нерухоме майно або заборона вчинення дій щодо цього майна.

Натомість,
оскаржуваною постановою першого відповідача, як власника, безпідставно обмежено
у здійсненні права володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому
нерухомим майном, чим порушено вимоги ст.ст.316, 319,321 ЦК України.

Зокрема,
згідно з частинами 1 та 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Водночас
відповідно до ч.1 ст.321 України право власності є непорушним і власник не
може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Касаційна
інстанція враховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний
Суд України, зазначаючи у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", зокрема, про те,
що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з  урахуванням доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, в тому, що існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення
позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При
встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не
повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної
особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як
підприємець.

Вирішуючи
питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості
господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Всупереч
вимогам ст.86 ГПК України постанова від 31.07.2008 не містить мотивів її
винесення та обгрунтування необхідності вжиття заходів до забезпечення позову.

Отже,
позивачем не доведено, а судами попередніх інстанцій не встановлено наявність
обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання в подальшому
рішення господарського суду про задоволення позову, оскільки саме такі
обставини є підставою для застосування заходів до забезпечення позову.

Зважаючи
на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про помилкове застосування
судом апеляційної інстанції норм процесуального права та обумовлену цим
наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови із залишенням без змін
ухвали суду першої інстанції від 14.05.2008.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ
"Санаторій "Псьол" задовольнити.

Постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 31.07.2008 у
справі №13/94 скасувати, а ухвалу господарського суду Полтавської області від
14.05.2008 у даній справі залишити без змін.

Витрати
ВАТ "Санаторій "Псьол" по сплаті держмита за подання касаційної
скарги покласти на позивача.

Наказ
доручити видати господарському суду Полтавської області.

Головуючий,
суддя
В.Овечкін

Судді:
Є.Чернов

В.Цвігун