СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"09"
вересня 2008 р.

справа
№ 5020-12/379

За
позовом: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до
товариства з обмеженою відповідальністю ПКП “Практика”

про витребування майна з незаконного
володіння шляхом його вивозу з території відповідача,

третя
особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача товариство з
обмеженою відповідальністю РМП “Практика-М”,

Суддя
Харченко І.А.,

Представники сторін

від
позивача -не
з'явився;

від
відповідача -не
з'явився;

від
третій особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -не з'явився;

Суть
спору:

09.07.2008
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду м.
Севастополя з позовом (вх. №1790)  до
товариства з обмеженою відповідальністю ПКП “Практика” про витребування майна з
незаконного володіння шляхом його вивозу з території відповідача.

Ухвалою
від 11.07.2008 позовна заява прийнята до розгляду та порушено провадження у
справі №5020-12/379.

Учасники
процесу явку повноважних представників до судового засідання не забезпечили,
ухвалу суду від 01.09.2008 не виконали, витребувані доказі не подав. Про дату,
місце та час засідання повідомлено належним чином -рекомендованою
кореспонденцією.

Розгляд
справи відкладався в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд,

встановив:

15
квітня 2003 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1) та
Товариством з обмеженою відповідальністю ПКП „Практика” (надалі ПКП „Практика”)
було укладено договір про взаємовигідне співробітництво, за яким ФОП ОСОБА_1
надає своє обладнання та механізми для виконання зобов'язань за договорами між
собою та третіми особами.

Умовами
договору сторонами не визначено конкретний перелік обладнання, яке передав СПД
ОСОБА_1 Згідно Додатку №1, який надав позивач (арк.с.92) вбачається, що хоча
перелік обладнання і зазначено, але індивідуальні ознаки цього обладнання не
вказані, а інше майно е не обладнанням а видатковими матеріалами.

Статтею
387 Цивільного кодексу України закріплено, що власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Статтею
32 Господарського процесуального кодексу України зазначено: „Доказами у справі
є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці
дані встановлюються такими засобами:

письмовими
і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями
представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В
необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших
осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово”.

Відповідно
до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового
процесу.

Статтею
34 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини
справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

ФОП
ОСОБА_1 ані в позовних матеріалах, ані на вимогу суду не надав доказів того яке
саме майно ним передано за договором від 15 квітня 2003 року з ПКП „Практика” і
яке він хоче повернути.

Надані
суду документи придбання майна та видаткових матеріалів не викликають у суду
сумніву щодо приналежності їх позивачу, але ці документи не є доказами того, що
саме це майно було передано за договором від 15 квітня 2003 року з ПКП
„Практика”. Тобто, судом не встановлено факту порушення прав позивача щодо
володіння своїм майном.

За
такими обставинами, суд дійшов висновку що позивач не довів належними доказами
факт передачі та знаходження спірного майна у ПКП „Практика”, а тому, суд
вважає за неможливе задовольнити вимоги позивача, оскільки вони не підтверджені
належними доказами.

Керуючись
ст. 32, 33, 34, 36, 49, 77, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

вирішив:

У
задоволенні позовних вимог  відмовити.

Примирники рішення надіслати на адресу
сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя
І.А. Харченко

Рішення
оформлено та підписано

у
порядку ст. 84 ГПК України

15.09.2008.