ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2008 р.

№ 5/243-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:

Кота О.В.,

суддів:

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.,

розглянув касаційну скаргу

Малого приватного підприємства "БРІВТ"

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2008р.

та рішення

господарського суду Сумської області від 11.06.2008р.

у справі

№5/243-08

за позовом

Малого приватного підприємства "БРІВТ"

до

Управління освіти та науки Сумської міської ради

про

стягнення 368761,2грн.,

за участю представників:

-          позивача: Шиян М.П. –директор; Ромашко М.В., дов. б/н від 06.08.2008р.;

-          відповідача: Кошовий М.В., розп. №323-к від 29.09.2005р.; Ріпа Л.В., дов. №01-18/1420 від 07.11.2008р.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2008р. Мале приватне підприємство "БРІВТ" звернулося до господарського суду Сумської області з позовною заявою до Управління освіти та науки Сумської міської ради про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) у сумі 368761,2грн., у тому числі 258331,2грн. заборгованості за виконані додаткові роботи, 110430грн. інфляційних витрат.

Рішенням господарського суду Сумської області від 11.06.2008р. у справі №5/243-08 (суддя Гудим В.Д.) у позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2008р. у справі №5/243-08 (колегія суддів у складі головуючого судді Могилєвкіна Ю.О., суддів Пушай В.І., Плужника О.В.) рішення господарського суду Сумської області від 11.06.2008р. у справі №5/243-08 залишено без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, позивач звернувсь до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та доповненням до неї, в якому просив скасувати рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач не скористався правом, наданим ст.1112 ГПК України та не надіслав відзив на касаційну скаргу позивача, що не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових актів в касаційному порядку.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу з доповненням до неї, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 17.06.2003р. управлінням капітального будівництва Сумської міської ради у відповідності до Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти»були проведені відкриті торги на закупівлю робіт по капітальному ремонту об’єктів охорони здоров’я, освіти та культури, за результатами яких 07.07.2003р. між замовником в особі начальника управління освіти Гоман І.А., замовником в особі в.о. начальника управління капітального будівництва Токаренко О.М. та підрядником МПП «Брівт»в особі директора Шияна М.П. був укладений договір №21 на виконання робіт по ремонту.

У відповідності до умов цього договору позивач зобов'язувався виконати роботи з капітального ремонту басейну школи №7, а відповідач - оплатити виконані роботи згідно договірної ціни в сумі 19201грн., включно з ПДВ 20%.

Відповідно до п.6.1 цього договору позивач зобов’язувався виконати передбачені договором роботи відповідно до затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації і передати їх замовнику.

Як зазначено судом апеляційної інстанції, передбачені договором та кошторисом роботи були виконані позивачем у серпні-грудні 2003р. та відповідач сплатив вартість виконаних робіт.

Як зазначено попередніми судовими інстанціями, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог послався на те, що в процесі виконання робіт по капітальному ремонту басейну за договором від 07.07.2003р. №21, були проведені додаткові роботи, які не увійшли в проектно-кошторисну документацію та в акти виконаних робіт Ф-2, про необхідність проведення яких зазначено у висновку Головної випробувальної лабораторії в будівництві та енергетиці №6 від 11.02.08р., складанням Дефектного акту від 01.09.03р. та Акту приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2005р.

При цьому, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що наведені позивачем акт виконаних робіт за грудень 2005р. та дефектний акт від 01.09.2003р. підписані особами, які не є сторонами за договором на виконання робіт по ремонту №21 від 07.07.2003р. –загальноосвітньою школою №7, внаслідок чого дійшли вірного висновку, що ці документи підписані не уповноваженою особою та, відповідно, не створюють юридичних наслідків для сторін договору.

Водночас, судами також зазначено про неподання позивачем доказів погодження із замовником або прийняття замовником виконаних додаткових робіт, внаслідок чого визнали необґрунтованим посилання позивача на приписи ч.2 ст.218 Цивільного кодексу України.

Крім того, згідно ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно п.2.2 договору впродовж терміну дії договору ціна на виконання робіт не може змінюватися. Усі зміни (додаткові роботи) визначаються у кошторисній документації, що оформляється як додаток до цього договору.

Відповідно до п.12.1 договору сторони передбачили, що усі зміни та доповнення до договору, а так само розірвання договору оформлюються в письмовій формі як додаткові угоди та підписуються уповноваженими представниками обох сторін.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з вимогами ст.334 ЦК УРСР позивач не повідомивший відповідача про перевищення кошторису, зобов'язаний виконати роботу, не вимагаючи відшкодування надкошторисних витрат.

Поряд з цим, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми ЦК України, оскільки у відповідності до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

При цьому, судом апеляційної інстанції було вірно застосовано й положення ст.844 ЦК України, згідно якої кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов'язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом. Якщо виникла необхідність проведення додаткових робіт і у зв'язку з цим істотного перевищення визначеного приблизного кошторису, підрядник зобов'язаний своєчасно попередити про це замовника. Замовник, який не погодився на перевищення кошторису, має право відмовитися від договору підряду. У цьому разі підрядник може вимагати від замовника оплати виконаної частини роботи. Підрядник, який своєчасно не попередив замовника про необхідність перевищення приблизного кошторису, зобов'язаний виконати договір підряду за ціною, встановленою договором.

З урахуванням наведених приписів норм матеріального права та з аналізу матеріалів справи, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що про необхідність проведення додаткових робіт підряднику було відомо під час виконання договору, але в порушення вимог норм діючого законодавства підрядник не попередив замовника про перевищення кошторису.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції з аналізу положень ст.160 ЦК УРСР, ст.636 ЦК України, визнав безпідставними твердження позивача, що моментом вираження третьою особою - загальноосвітньою школою №7 наміру скористатися своїм правом є підписання вищезазначених дефектних актів та акту виконаних робіт за грудень 2005р., погодженого представником замовника, із зазначенням, що передбачений договором та діючим законодавством порядок внесення змін до договору та кошторису позивачем не виконано, а зазначені позивачем документи, підписані не уповноваженими особами, не свідчать про внесення змін в умови договору.

Врахував викладене, встановив недотримання позивачем вимог закону та договору щодо узгодження із замовником-розпорядником коштів проведення додаткових робіт по ремонту, невиконання позивачем вимог щодо внесення змін до договору та кошторису, підписання зазначених позивачем документів неуповноваженими особами, неукладення договору на користь третьої особи - школи №7, а також те, що замовником за договором є відповідач у справі, який є й розпорядником бюджетних коштів, а не директор школи, який не має повноважень на укладення угод та витрачання бюджетних коштів, суди попередніх інстанцій правильно визнали необґрунтованими вимоги позивача та відмовили останньому у стягненні з відповідача 368761,2грн. боргу за виконання додаткових робіт, з урахуванням інфляційних втрат.

Передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції (ст.ст. 1115, 1117 ГПК України) не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи позивача, викладені в касаційній скарзі та доповненні до неї, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції згідно зі ст.ст.1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України постанова Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2008р. та рішення господарського суду Сумської області від 11.06.2008р. у даній справі ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Малого приватного підприємства "БРІВТ" не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, у зв'язку з чим відсутні підстави для їх скасування.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Малого приватного підприємства "БРІВТ" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2008р. та рішення господарського суду Сумської області від 11.06.2008р. у справі №5/243-08 залишити без змін.

Головуючий суддя:

О. Кот

Судді:

С. Владимиренко

С. Шевчук