ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

03.12.08 р.                      Справа № 27/151б

за заявою боржника Державного відкритого акціонерного товариства „Вуглебуд” м.Макіївка

про визнання банкрутом

Суддя С.С.Тарапата

Представники: від УПФУ в Совєтському районі м.Макіївки – Сидорук Т.О. (за довір.)

ліквідатор – Когут В.В.

Господарським судом Донецької області ухвалою від 13.08.07р. порушена справа про банкрутство Державного відкритого акціонерного товариства „Вуглебуд” м.Макіївка відповідно до ст.51 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду від 28.08.07р. Державне відкрите акціонерне товариство „Вуглебуд” м.Макіївка визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура строком на 6 місяців до 28.02.08р., ліквідатором по справі призначена голова ліквідаційної комісії Когут В.В.

Ухвалами суду від 15.02.08р. та від 14.08.08р. строк ліквідаційної процедури продовжений до 28.07.08р. та до 28.01.2009р.

До господарського суду надійшла скарга Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі м.Макіївки від 21.10.08р. №9865/06 на дії ліквідатора про відмову визнання поточних вимог та включення до реєстру кредиторів, в якій заявник просить визнати неправомірними дії ліквідатора щодо відмови у визнанні поточних вимог Управління ПФУ про відшкодування витрати на виплату та доставку пільгових пенсій та зобов’язати ліквідатора включити заборгованість у сумі 370666,53грн. до реєстру кредиторів.

Розгляд скарги призначений в судовому засіданні на 03.12.08р.

26.11.08р. до суду надійшло заперечення ліквідатора від 20.11.08р. на скаргу на дії ліквідатора, в якому ліквідатор просить відмовити УПФУ в Совєтському районі м.Макїївки у визнанні кредитором по справі №27/151Б на суму 370666,53грн.

Розглянувши в судовому засіданні 03.12.08р. скаргу УПФУ в Совєтському районі м.Макїївки та заперечення ліквідатора, заслухавши доводи представника скаржника та ліквідатора, суд встановив:

В наданій скарзі Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі м.Макїївки просить суд визнати неправомірними дії ліквідатора ДВАТ „Вуглебуд” щодо відмови у включенні поточних вимог УПФУ та зобов’язати ліквідатора включити заборгованість в сумі 370666,53грн. до реєстру кредиторів.

В обґрунтування заявлених вимог Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі м.Макїївки посилається на наступне:

- згідно ч.2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах....., починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій;

- З метою відшкодування зазначених сум фактичних витрат Управлінням ПФУ боржнику у квітні-вересні 2008р. надсилалися повідомлення про сплату заборгованості на загальну суму 370666,53грн. Ліквідатор у відповідях відмовляє в задоволенні повідомлень УПФУ про включення сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій згідно п.„а” та п.„б”-„з” ст.13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”;

- Відповідно до приписів Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вимоги за зобов’язаннями боржника, що виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими розглядаються ліквідатором згідно ст.25 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Ліквідатор в запереченні від 20.11.08р. на вищевказану скаргу відмовив у визнанні вимог УПФУ в Совєтському районі м.Макїївки з огляду на наступне:

Згідно п.2 розділу 15 „Прикінцеві положення” Закону України „Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування” підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочій день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ”. Єдиним джерелом фінансування витрат на оплату праці є доходи, отримані від господарської діяльності. Форми і системи оплати праці визначаються у колективному договорі. З моменту визнання боржника банкрутом і введення ліквідаційної процедури господарська діяльність підприємства банкрута зупиняється, колективний договір перестає діяти, так як відбувається звільнення працівників підприємства у відповідності до вимог чинного законодавства, тобто на підприємстві не існує фонду оплати праці.

Як вбачається з наданої скарги заявлені до ліквідатора вимоги є сумою відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п.”а” та п.„б”-„з” ст.13 Закону України „Про пенсійне забезпечення” та право на пред’явлення яких обумовлено ч.2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування”. Вказані зобов’язання розраховані скаржником за період з квітня по вересень 2008р.

Постановою господарського суду від 28.08.07р. Державне відкрите акціонерне товариство „Вуглебуд” м.Макіївка визнано банкрутом.

У відповідності до ст.23 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута закінчується завершенням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу; строк виконання всіх грошових зобов’язань банкрута та зобов’язань щодо сплати податків і зборів вважається таким, що настав; вимоги за зобов’язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред’являтися тільки в межах ліквідаційної процедури; виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому розділом ІІІ даного закону.

В силу п.2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне старшування” оплата фактичних витрати на виплату і доставку пенсій сплачуються підприємствами та організаціями з коштів, призначених на оплату праці.

Статтею 4 Закону України „Про оплату праці” встановлено, що джерелом коштів на оплату праці госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Відповідно до приписів Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” після визнання боржника банкрутом працівники підприємства звільняються, фонд оплати праці не формується.

Таким чином, після визнання боржника банкрутом у особи-банкрута виникає особливий правовий статус, який суттєво відрізняється від статусу боржника.

В силу ст.25 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ліквідатор із дня свого призначення здійснює повноваження, визначені ч.1 вказаної статті, а також здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Тому, грошові зобов’язання, які виникають в ліквідаційній процедурі, мають бути обумовлені саме в Законі, у зв’язку з чим на ліквідатора покладається відповідний обов’язок їх сплатити.

Вказаний Закон не передбачає умов, які б зумовлювали виникнення у банкрута зобов’язань після відкриття ліквідаційної процедури, окрім випадків, прямо передбачених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Такими випадками є зобов’язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (ч. 9 ст. 30 Закону). Вказане також підтверджується тим, що законодавцем чітко визначено призначення коштів єдиного рахунку боржника в ліквідаційній процедурі, з огляду на таке:

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у боржника не можуть виникати нові зобов’язання, в тому числі з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно п.п. „б”-„з” статті 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”, крім вимог конкурсних кредиторів, включених до реєстру відповідно до ст.14 Закону та вимог, що виникли в процедурі розпорядження майном чи санації та заявлені в порядку ст.23 Закону як поточні.

З огляду на приписи п.1 ст.31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій в ліквідаційній процедурі не є ані витратами першої черги, ані поточним зобов’язаннями.

Таким чином ліквідатор позбавлений права здійснювати повноваження, які не передбачені Законом та виходять за межі його компетенції. З цього приводу виконання ліквідатором обов’язків, передбачених Законом України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” в частині сплати фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в межах процедури ліквідації банкрута, протирічить Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та не може мати місця при здійсненні ліквідаційної процедури банкрута.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що підстави для задоволення скарги Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі м.Макіївки від 02.06.08р. №5703/06 відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись п.1 ст.5, ст.ст. 23, 25, 30, 31, 51 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, п.2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне старшування”, ст.4 Закону України „Про оплату праці”, ст.86 ГПК України, господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі м.Макіївки від 21.10.08р. №9865/06.

Суддя Тарапата С.С.

Вик тел.

Надруковано примірників -

господарському суду Донецької області -

кредитору -

боржнику -