КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

21.07.08 р.                                                                                          № 19/154-8/186

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Агрикової О.В. (доповідач по справі),

суддів:

Жук Г. А.

Фаловської І.М.

при секретарі судового засідання Єрмак Л.В.,

за участю:

від позивача: Коваль В.Ф. –представник за дов. б/н від 05.03.2008 року,

від відповідача: Кривенкова М.В. –представник за дов. б/н від 18.07.2008 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба»на рішення господарського суду Полтавської області від 06.06.2008 року,

у справі          №19/154-8/186 (суддя Плеханова Л.Б.),

за позовом          приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба»,

с. Вільхуватка Чутівського району Полтавської області,

до                    товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат», м. Полтава,

про                    стягнення грошових коштів в розмірі 918 475,85 грн., -

встановив:

11.05.2007 року приватне сільськогосподарське підприємство «Дружба»(позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат»(відповідач) про стягнення грошових коштів в розмірі 918 716,76 грн. (т. 1, а.с. 2-6).

Своєю заявою від 12.07.2007 року позивач уточнив позовні вимоги шляхом їх зменшення, просив суд стягнути з відповідача на його користь 918 475,85 грн. (т. 1, а.с. 93-94).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 13.09.2007 року у справі №19/154 в задоволенні позову приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба»до товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат»про стягнення грошових коштів в розмірі 918 475,85 грн. відмовлено, провадження в частині стягнення 206,09 грн. основного боргу, 11,62 грн. 3% річних та 23,20 грн. інфляційних припинено (т. 1, а.с. 165-167).

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, приватне сільськогосподарське підприємство «Дружба», подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення господарського суду Полтавської області від 13.09.2007 року у справі №19/154 скасувати в тій частині, в якій в задоволенні позову відмовлено в зв’язку з пропуском строку позовної давності, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 1, а.с. 174-177).

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30.10.2007 року у справі №19/154 апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба»задоволено частково, рішення господарського суду Полтавської області від 13.09.2007 року у справі №19/154 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково (т. 1, а.с. 190-195).

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю «Бурат», подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30.10.2007 року у справі №19/154, а рішення господарського суду Полтавської області від 13.09.2007 року у справі №19/154 залишити без змін (т. 1, а.с. 201-204).

Постановою Вищого господарського суду України від 18.03.2008 року у справі №19/154 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат» задоволено частково, рішення господарського суду Полтавської області від 13.09.2007 року у справі №19/154 та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30.10.2007 року у справі №19/154 скасовано, справу направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду (т. 1, а.с. 222-228).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 23.04.2008 року, у зв’язку зі скасуванням Вищим господарським судом України судових рішень у справі, справу №19/154-8/186 призначено до розгляду у судовому засіданні (т. 2, а.с. 1).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.06.2008 року у справі №19/154-8/186 в задоволенні позову приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» до товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат»про стягнення грошових коштів в розмірі 918 475,85 грн. відмовлено (т. 2, а.с. 6-9).

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд, встановивши факт заборгованості відповідача перед позивачем, але визнавши строк позовної давності пропущеним, керуючись ст. ст. 257, 261, 267, 525, 526, 530 та 655 Цивільного кодексу України, відмовив в задоволенні позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, приватне сільськогосподарське підприємство «Дружба», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 06.06.2008 року у справі №19/154-8/186 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що місцевим господарським судом помилково визнано строк позовної давності пропущеним, і як наслідок –прийнято неправомірне рішення.

У своєму відзиві відповідач, повністю погоджуючись з висновками місцевого господарського суду, заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 01.07.2008 року апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба»на рішення господарського суду Полтавської області від 06.06.2008 року у справі №19/154-8/186 прийнято до провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Згідно розпорядження заступника голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.07.2008 року у зв’язку з відпусткою судді Разіної Т.І. склад колегії суддів з розгляду даної справи змінено: головуюча суддя Агрикова О.В., судді Фаловська І.М. та Жук Г.А.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегією суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду встановлено наступне.

29.09.2003 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №53 на закупівлю зерна (договір), відповідно до умов якого позивач зобов’язався продати, а відповідач зобов’язався купити 3 000 тонн кукурудзи фуражної за ціною 550,00 грн. за 1 тонну. Згідно з п. 3.1.2 цього договору сторони домовились, що оплата за зерно проводиться по заліковій вазі протягом 3 банківських днів з моменту виставленого рахунку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача. Одночасно сторони погодились в зазначеному пункті договору на іншу форму розрахунків, яка не суперечить чинному законодавству.

На виконання умов договору позивач за період вересня-листопада 2003 року поставив відповідачу зерно кукурудзи на загальну суму 1 029 126,67 грн., що підтверджується копіями виданих відповідачем позивачеві реєстрів накладних на прийняте зерно, накладними та приймальними квитанціями (т. 1, а.с. 18-50).

За отримане від позивача зерно відповідач розрахувався частково на суму 326 011,51 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до протоколів погашення зустрічних однорідних вимог (т. 1, а.с. 106-112), а саме:

-          на суму 3 491,01 грн. згідно протоколу від 30.11.2003 року;

-          на суму 92 680,70 грн. згідно протоколу від 31.12.2003 року;

-          на суму 39 751,80 грн. згідно протоколу від 31.10.2005 року;

-          на суму 34 768,00 грн. згідно протоколу від 10.10.2006 року;

-          на суму 43 504,00 грн. згідно протоколу від 31.10.2006 року;

-          на суму 90 000,00 грн. згідно протоколу від 30.11.2006 року;

-          на суму 21 816,00 грн. згідно протоколу від 31.01.2007 року.

19.03.2007 року позивач звернувся з претензією №1 до відповідача про сплату заборгованості з урахуванням інфляції та 3% річних на загальну суму908 648,01 грн.

Вказана претензія згідно повідомлення про вручення поштового відправлення №7197 (т. 1, а.с. 61) отримана відповідачем 21.03.2007 року та залишена без задоволення та реагування.

12.07.2007 року, під час розгляду справи місцевим господарським судом, відповідачем подано відзив на позов, в якому, серед іншого, викладена заява про застосування строків позовної давності (т. 1, а.с. 103-104).

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п. 4 Перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Посилання відповідача та висновок місцевого господарського суду про те, що позивачем пропущено строк позовної давності колегією суддів апеляційного господарського суду відхиляються з огляду на наступне.

Позовна давність –це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подачі позовної заяви до суду. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3.1.2. сторони встановили, що оплата за зерно проводиться по заліковій вазі протягом 3 банківських днів з моменту виставленого рахунку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача. Одночасно сторони не визначили терміну щодо виставлення позивачем рахунків на оплату, оскільки в зазначеному пункті договору сторони погодились також на іншу форму розрахунків, яка не суперечить чинному законодавству, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 601 ЦК України передбачено можливість виконання зобов’язань шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Як вбачається з договору купівлі-продажу №53, укладеного між позивачем та відповідачем 29.09.2003 року, сторонами не визначено строку виконання зобов’язань по договору, а лише зазначено, що договір діє до моменту повного виконання сторонами всіх умов договору.

Тобто на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, розповсюджується вимоги ст. 530 ЦК України. А саме, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Посилання відповідача на ст. 692 ЦК України колегією суддів апеляційного господарського суду відхиляються, оскільки вказана норма дає право сторонам договору передбачити можливість оплати товару з відстрочкою або протягом певного періоду. В даному випадку обов’язок покупця оплатити отриманий товар, згідно умов договору, виникає протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення продавцем рахунку, тобто вимоги про оплату отриманого товару. Таким чином, моментом, коли боржник буде вважатися таким, що прострочив виконання, настане зі спливом семиденного строку після надіслання кредитором вимоги щодо виконання зобов’язання боржником. З цього же моменту буде порушення права кредитора і виникнуть підстави для звернення до суду за захистом порушених прав.

Зі змісту наведених вище норм Цивільного Кодексу України вбачається, що для визнання боржника, таким що прострочив, у зобов’язаннях з невизначеним строком виконання, необхідної умовою є надсилання кредитором вимоги. Не виконання боржником зобов’язання після спливу семиденного строку встановленого ст. 530 ЦК України може свідчити про наявність між ними спору, тобто факту порушення або оспорення прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ч. 2 п. 5 ст. 261 ЦК України за зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання. Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що у спірних відносинах строк виконання зобов’язань по оплаті отриманого товару визначено моментом вимоги.

Своєю претензією №1 від 19.03.2007 року позивач звернувся до відповідача з вимогою погасити заборгованість за отриманий товар, яка отримана відповідачем 21.03.2007 року і яка залишена останнім без відповіді та реагування. З огляду на це, останнім днем строку добровільного виконання відповідачем вимоги позивача є 26.03.2007 року, і, таким чином, перебіг строку позовної давності починається з 27.03.2007 року.

З огляду на наведене, строк, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, закінчується 27.03.2010 року, а позов приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба»до товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат»про стягнення грошових коштів в розмірі 918 475,85 грн. подано до господарського суду Полтавської області 05.05.2007 року.

Таким чином колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що строк позовної давності позивачем не пропущено, а позов подано в межах вказаного строку.

Матеріалами справи підтверджується, а саме копіями виданих відповідачем позивачеві реєстрів накладних на прийняте зерно, накладними та приймальними квитанціями, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов’язання по договору купівлі продажу зерна.

Відповідач частково розрахувався за отримане зерно шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до протоколів погашення зустрічних однорідних вимог.

Висновок місцевого господарського суду та твердження відповідача про те, що вказані протоколи не повинні прийматися до уваги, оскільки підписані не уповноваженими на те представниками відповідача, спростовується наступним.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов’язки з моменту вчинення цього правочину.

30.08.2007 року відповідачем до господарського суду Полтавської області були подані уточнення та зміни до відзиву на позовну заяву (а.с. 129), в яких відповідач заперечує проти чинності вказаних протоколів про погашення зустрічних однорідних вимог внаслідок підписання їх не уповноваженими особами. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача з вимогою до позивача про оплату вимог, зарахованих у протоколах про погашення зустрічних однорідних вимог. Одночасно, у цьому відзиві відповідач наводить свій розрахунок штрафних санкцій з урахуванням суми основного боргу у розмірі 703 115,16 грн., який відповідає різниці між вартістю отриманого відповідачем зерна за договором №53 та погашеними однорідними вимогами на підставі спірних протоколів, тобто своїми конклюдентними діями (дії особи, що виявляють її волю встановити правовідношення, але не у формі усного чи письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір) відповідач підтвердив факт зарахування зустрічних однорідних вимог.

Таким чином, приймаючи до уваги врахування відповідачем при розрахунку суми заборгованості сум, зарахованих згідно спірних протоколів, колегією суддів апеляційного господарського суду зроблено висновок про те, що погашення зустрічних однорідних вимог є узгодженим діями сторін, які також схвалені уповноваженими представниками сторін.

Відповідачем не надано суду доказів в порядку ст. ст. 33 та 34 ГПК України на підтвердження проведення остаточного розрахунку з позивачем за отримане зерно кукурудзи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та п. 1 ст. 193 ГК України зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону та договору. Згідно зі ст. 525 ЦК України та п. 7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов’язання не допускається.

Таким чином колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку про те, що позовні вимоги щодо суми основного боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи встановлений судом термін виконання зобов’язання інфляційні нарахування та суму 3% річних слід обраховувати не з моменту поставки продукції з 01.01.2005 року по 03.05.2007 року, як зазначив позивач, а з моменту виникнення зобов’язання у відповідача щодо оплати продукції з врахуванням положення ч. 2 ст. 530 ЦК України через сім днів від дня пред’явлення вимоги, а саме з 27.03.2007 року по 03.05.2007 року. За таких обставин, сума 3% річних за 38 днів від суми основного боргу 703 115,16 грн. складає 2 196,03 грн. Що стосується інфляційних нарахувань, то сума боргу за квітень місяць 2007 року залишається незмінною, оскільки в квітні місяці 2007 року індекс інфляції, встановлений Національним банком України, дорівнював одиниці і збільшення заборгованості в зв’язку з інфляцією не відбувалося.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню лише в частині стягнення 2 196,03 грн. суми 3% річних, в решті щодо стягнення 159 767,61 грн. інфляційних нарахувань та 53 397,05 грн. суми 3% річних позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім цього, позивач у позовній заяві просив відшкодувати йому судові витрати, понесені ним у зв’язку з розглядом даної справи, а саме: 9 187,17 грн. витрат по сплаті державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 20 000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Витрати позивача на послуги адвоката підтверджуються договором від 19.03.2007 року, який укладений між позивачем та адвокатом, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №366 та квитанцією №9145 від 25.04.2007 року про оплату адвокатських послуг у сумі 20 000,00грн. на підставі договору від 19.03.2007 року. Крім цього, укладення договору щодо надання адвокатських послуг та сплата по договору відбулись до подання позову. Такі витрати, як і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та витрати по сплаті державного мита підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог на підставі ст. ст. 44 та 49 ГПК України.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи.

Неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав установленими, пов’язані з порушенням процесу доказування, які допущені місцевим господарським судом. Це означає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №11 «Про судове рішення»обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Необґрунтованим є рішення, в якому неправильно встановлено або взагалі не встановлено фактичних обставин справи. Неповне з’ясування обставин справи свідчить про те, що господарський суд не поставив на свій розгляд і не дослідив усіх передбачених нормою матеріального права юридичних фактів чи доказових фактів, наявність або відсутність яких впливає на вирішення справи.

Відтак, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, оскільки при його прийнятті неповно з’ясовано обставини справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України, скасовує рішення господарського суду Полтавської області від 06.06.2008 року у справі №19/154-8/186 та, керуючись п. 2 ст. 103 ГПК України, приймає нове рішення, яким задовольняє позовні вимоги частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду розподіляє господарські витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1.          Апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба»на рішення господарського суду Полтавської області від 06.06.2008 року у справі №19/154-8/186 за позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба»до товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат»про стягнення грошових коштів в розмірі 918 475,85 грн. задовольнити частково.

2.          Рішення господарського суду Полтавської області від 06.06.2008 року у справі №19/154-8/186 за позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба»до товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат»про стягнення грошових коштів в розмірі 918 475,85 грн. скасувати повністю.

3.          Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

4.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат»(36007, м. Полтава, вул. Маршала Бірюкова, 43а, ) на користь приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба»(38852, Полтавська область, Чутівський район, с. Вільхуватка, вул. Леніна, 81, ) 703 115,16 грн. основного боргу, 2 196,03 грн. суми 3% річних, 7 055,74 грн. витрат по сплаті державного мита, 90,62 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 15 360,00 грн. витрат на послуги адвоката.

5.          В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6.          Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний виконавчий документ.

7.          Матеріали справи повернути до господарського суду Полтавської області.

8.          Постанова набирає чинності з дня її прийняття.

Головуючий суддя:                                                                      Агрикова О.В.

Судді:

Жук Г. А.

Фаловська І.М.

Дата відправки 25.07.08