ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.09.08 р.                     Справа № 43/99

Господарський суд Донецької області у складі судді І.В. Зубченко

При секретарі судового засідання Башевій В.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Механік”, м. Донецьк

до відповідача: Державного підприємства “Шахтоуправління „Південнодонбаське №1”, м. Вугледар

про стягнення суми основного боргу у розмірі 62 340, 00 грн., пені передбаченої договором №17 від 25.01.2008р. у розмірі 1 921, 30 грн., 3% річних у розмірі 240, 25 грн., суми інфляційних нарахувань у розмірі 498, 72 грн., всього 65 000, 27 грн.

За участю представників:

від позивача : Каліущенко Д.М. за дов. б/н від 01.09.2008р.

від відповідача: Білецький В.М. за дов. №3 від 08.01.2008р.

В судовому засіданні брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Механік”, м. Донецьк, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача Державного підприємства “Шахтоуправління „Південнодонбаське №1”, м. Вугледар про стягнення суми основного боргу у розмірі 62 340, 00 грн., пені передбаченої договором №17 від 25.01.2008р. у розмірі 1 921, 30 грн., 3% річних у розмірі 240, 25 грн., суми інфляційних нарахувань у розмірі 498, 72 грн., всього 65 000, 27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов’язань за договором №17 від 25.01.2008р., в частині сплати вартості виконаних робіт. Як на правові підстави - посилається на ст.625 ЦК України.

У судовому засіданні були досліджені наступні докази: договір №17 від 25.01.2008р., розрахунок суми позову (додаток №1), акт №М-00001228 від 20.06.2008р., акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.08.2008р., правоустановчі документи.

Відповідач у судовому засіданні та у своєму відзиві №2080 від 09.09.2008р. позовні вимоги визнав частково у сумі основного боргу, проти стягнення штрафних санкцій заперечував з посиланням на скрутне фінансове становище.

Згідно із ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позовних вимог господарський суд приймає рішення про задоволення позову.

Перед початком розгляду справи по суті представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 ГПК України.

Крім цього, позивачу та відповідачу у судовому засіданні роз’яснено вимоги ст.81-1 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 частини ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.42 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України - судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Ст.33 Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Оскільки, між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то судом застосовані положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, який регулює правовідношення у господарській сфері.

Господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать (абзац третій ч.1 ст.174 ГК України).

Суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору ( п.1 ст.193 ГК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом в силу приписів абзацу 2 п.1 ст.193 ГК України.

Частиною 2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини. У випадках встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов’язків може бути настання або не настання певної події.

Ст.509 ЦК України передбачено, що у силу зобов’язання одна особа (боржник) зобов’язана здійснити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботи, оплатити кошти та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

25.01.2008р. між позивачем – Товариством з обмеженою відповідальністю “Механік”, м. Донецьк, та відповідачем – Державним підприємством “Шахтоуправління „Південнодонбаське №1”, м. Вугледар, був укладений договір за №17.

Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов`язався виконати ремонт обладнання відповідача у заводських умовах. А відповідач, в свою чергу, зобов`язався перерахувати позивачу передплату у розмірі 100% від вартості виконуваних робіт та прийняти виконані підрядні роботи (пункти 1.1., 5.1., 5.3. договору).

Згідно до пункту 4.1. договору здача-прийомка виконаних робіт оформлюється актами здачі-прийомки виконаних робіт підписаних уповноваженими представниками сторін.

Представлені докази свідчать про те, що позивач виконав підрядні роботи на загальну суму 72 340, 00 грн., а відповідач прийняв обумовлені роботи.

Фактичне виконання позивачем взятих на себе зобов’язань, згідно договору №17 від 25.01.2008р., підтверджується наданим до матеріалів справи актом здачі-прийомки виконаних робіт №М-00001228 від 20.06.08р.

Таким чином, унаслідок виконаних позивачем робіт та фактично прийнятих відповідачем, відповідно до ст.ст.11, 509 ЦК України між сторонами виникли цивільні зобов’язання. При цьому позивач власні зобов’язання виконав повністю, а відповідач лише частково.

Як зазначає позивач, 01.07.2008р. відповідач сплатив 10 000, 00 грн. в рахунок вартості виконаних підрядних робіт. Проте сума вартості обумовлена сторонами, відповідно до акту здачі-прийомки виконаних робіт №М-00001228 від 20.06.2008р., склала 72 340, 00 грн. Отже, несплаченою залишилась сума вартості виконаних робіт у розмірі 62 340, 00 грн.

Згідно до пунктів 5.1., 5.2. договору сплата вартості виконаних робіт здійснюється замовником шляхом перерахунку грошових коштів на поточний банківський рахунок підрядника, при цьому розрахунок здійснюється у формі передплати в розмірі 100%. Поряд з цим, як зазначено вище предметом підряду (результатом робіт за даним договором) є акт здачі-прийомки виконаних робіт.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк.

Згідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Однак, свої зобов’язання щодо своєчасної сплати грошових коштів за виконані підрядні роботи відповідач, всупереч ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, у повному обсязі не виконав (ані шляхом сплати 100% передплати, ані за фактом виконання обумовлених робіт, тобто після підписання сторонами акту здачі-прийомки виконаних робіт №М-00001228), внаслідок чого у Державного підприємства “Шахтоуправління „Південнодонбаське №1” перед Товариством з обмеженою відповідальністю “Механік” утворилась заборгованість у сумі 62 340, 00 грн.

Між тим, відповідно до ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належно.

Аналогічні положення щодо виконання зобов’язань містить ст.599 ЦК України. Під виконанням зобов’язання розуміється виконання кредитором та боржником дій по здійсненню прав та обов’язків, що витікають із зобов’язання. При цьому, закон встановлює, що припиняє зобов’язання не будь-яке, а саме належне його виконання. Зобов’язання виникають між їх учасниками з метою задоволення конкретних потреб. Саме тому для учасників зобов’язальних правовідносин завжди важливим залишається те, чи реалізована основна мета зобов’язання.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписом ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Факт виконання робіт з ремонту електродвигуна ЕКВ-3,5 (Р=180кВт, п=1500 об/мин.) підтверджується актом здачі-прийомки виконаних робіт №М-00001228 від 20.06.2008р., який підписаний обома сторонами по договору без зауважень та доповнень і засвідчений фірмовими печатками підприємств.

Як вбачається з тексту позовної заяви та матеріалів справи, зауважень щодо якості виконаних робіт від відповідача не поступало, однак розрахунки в повному обсязі не здійснені.

Між тим, відповідно до акту звірки взаємних розрахунків від 01.08.2008р. сума вартості виконаних робіт у розмірі 62 340, 00 грн. визнана відповідачем, як його заборгованість перед позивачем.

Зазначений акт звірки підписаний уповноваженими особами, як позивача, так і відповідача та засвідчений фірмовими печатками юридичних осіб.

Окрім того, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ст.611 ЦК України).

Згідно до ст.1 ЗУ “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.6.1. договору за несвоєчасну сплату вартості виконаних підрядних робіт сторони передбачили нарахування пені в розмірі 0.1% від простроченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

При цьому, оскільки, частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, згідно з приписами чинного законодавства, умов договору (п.6.1 договору №17 від 25.01.2008р.) у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Відповідач у судовому засіданні та у своєму відзиві №2080 від 09.09.2008р. позовні вимоги визнав частково, а саме в чатині стягнення основного боргу у сумі 62 340, 00 грн. Проти стягнення штрафних санкцій заперечив, з підстав скрутного фінансового становища.

Даний відзив підписаний представником відповідача за довіреністю №3 від 08.01.2008р. - Білецьким В.М. Повноваження представника, щодо визнання позову частково, судом перевірено.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб (ст.78 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим, відповідно до п.п.1, 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а позивач має право вимагати від відповідача сплати 3% річних, індексу інфляції та пені від простроченої суми.

Згідно з приписом п.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (штрафні санкції нараховуються за період з 20.06.2008р. по 07.08.2008р.) є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, внаслідок чого приймається судом до уваги як доказ по справі.

Натомість, судом встановлено, що позивачем наданий невірний розрахунок суми пені.

Оскільки, пунктом 6.1. договору за несвоєчасну сплату вартості виконаних підрядних робіт сторони передбачили нарахування пені саме в розмірі 0.1% від простроченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, розмір пені, який є арифметично вірним складає 62, 34 грн.

Враховуючи викладене позовні вимоги позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю “Механік”, м. Донецьк, до відповідача, Державного підприємства “Шахтоуправління „Південнодонбаське №1”, м. Вугледар про стягнення суми основного боргу у розмірі 62 340, 00 грн., пені у сумі 1 921, 30 грн., 3% річних у сумі 240, 25 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 498, 72 грн., всього – 65 000, 27 грн., підлягають задоволенню частково.

Згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, а саме державне мито, інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у зв’язку із частковим задоволенням позовних вимог підлягають віднесенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ст.129 Конституції України, ст.1 ЗУ “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, ст.174, 193, 202 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 16, 509, 526, 599 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 4, 33, 34, 44, 49, п. 5 ст. 78, ст.ст. 81-1, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Механік”, м. Донецьк, до відповідача, Державного підприємства “Шахтоуправління „Південнодонбаське №1”, м. Вугледар про стягнення суми основного боргу у розмірі 62 340, 00 грн., пені у сумі 1 921,3 грн., 3% річних у сумі 240, 25 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 498, 72 грн., всього – 65 000, 27 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства “Шахтоуправління „Південнодонбаське №1”, (85670, Донецька область, м. Вугледар; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Механік” (83004, м. Донецьк, вул. Університетська, 112; ) суму основного боргу у розмірі 62 340,00 грн., пеню у сумі 62, 34 грн., 3% річних у сумі 240, 25 грн., інфляційні нарахування у розмірі 498, 72 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 631, 41 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 114, 63 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Зубченко І.В.

Вик. ПС Максимова В.В. Надруковано 3 прим.

Позивачу –1, відповідачу-1 ,у справу-1.