ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.09.08                                                                                           Справа№ 13/204

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Станька Л.Л., при секретарі Щигельській О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: ТзОВ „Біла Фортеця”, м.Львів

до відповідача: управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м.Львів

про зобов”язання вчинити дії

За участю представників сторін:

Від позивача: Козак В.Г. –ю/к

Від відповідача: Марусевич Р.Я. –гол. спец. відділу захисту майнових прав юр. управл. Львівської міської ради

Розглядається позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю “Біла Фортеця” до управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської Ради про включення нежитлового приміщення в перелік об’єктів, що підлягають приватизації.

Попередній розгляд справи викладено в ухвалах господарського суду від 22.07.08р. та від 31.07.08р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вважає, що оскільки спірне приміщення використовується Позивачем для здійснення підприємницької діяльності, то останній має право на його викуп. Позивач не погоджується з твердженням Відповідача про те, що дане нежитлове приміщення відноситься до пам’яток культурної спадщини, оскільки ряд приміщень у будинку № 23 по вул. Дорошенка, де також знаходиться спірне приміщення, вже приватизовані, вказаний будинок не внесений в Державний реєстр нерухомих пам'яток, на цей будинок не видано свідоцтво про реєстрацію об'єкта культурної спадщини як пам'ятки. Позивач також зазначає, що ним було суттєво покращено стан спірного об’єкта і вважає, що він має пріоритетне право на приватизацію орендованого приміщення шляхом викупу. Представник позивача надав суду додаткові докази на підставу правомірності та обґрунтованості поданого позову.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив з наступних підстав.

Відповідач стверджує, що помилковим є твердження позивача про те, що будинок №23 по вул. Дорошенка в м.Львові не відноситься до пам’яток культурної спадщини і на нього не поширюється Закон України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини”. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що будівля за адресою: м.Львів, вул.Дорошенка, 23 відноситься до пам’яток архітектури місцевого значення на підставі рішення Львівського облвиконкому № 381 від 05.07.1985р. згідно з Законом Української РСР “Про охорону і використання пам'яток історії та культури”.

Відповідач також не погоджується з позицією позивача про те, що відсутність доказів занесення спірного об’єкта до Державного реєстру нерухомих пам’яток України виключає поширення положень Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини” на спірний об’єкт. При цьому відповідач стверджує, що пам’ятки культурної спадщини перебувають під охороною та захистом держави. Внесення їх до Державного реєстру нерухомих пам’яток України є одним з елементів такого захисту. Твердження позивача, що об’єктом культурної спадщини може бути лише об’єкт, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам’яток України не заслуговує на увагу, як вважає відповідач, оскільки, власне, відсутність такого Державного реєстру і є підставою, в зв’язку з чим законодавцем встановлено заборону приватизації пам’яток культурної спадщини.

З’ясовано:

29.08.2001р. між товариством з обмеженою відповідальністю “Біла Фортеця” і Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської Ради укладено договір оренди № Г-0242 нежитлового приміщення загальною площею 98,6кв.м на першому поверсі, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Дорошенка, 23.

Позивач, виходячи з того, що ряд приміщень у вказаному будинку вже приватизовано, він тривалий час добросовісно виконує зобов’язання по договору оренди, привів орендоване приміщення до стану, придатного для його використання, неодноразово здійснював його ремонти, суттєво покращив його стан, звернувся до відповідача з заявою про включення орендованого приміщення до переліку об’єктів, що підлягають приватизації, способом викупу.

Відповідач листом № 2-2929/2302 від 06.12.2007р. відмовив позивачу у включенні зазначеного нежитлового приміщення в перелік об’єктів, що підлягають приватизації, мотивуючи це тим, що будинок № 23 по вул. Дорошенка належить до пам’яток архітектури місцевого значення і відповідно до Закону України від 01.02.2005р. № 2391-ІУ “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини” орендоване позивачем приміщення не може бути включене до переліку об’єктів, що підлягають приватизації, оскільки приватизація пам’яток культурної спадщини заборонена.

У будинку № 23 по вул. Дорошенка у м.Львові згідно листа ОКП БТІ та ЕО від 14.07.2008р. № Ю/3257 приватизовано тридцять два приміщення. Свідоцтво про реєстрацію вказаного будинку як пам’ятки та витяг з Державного реєстру нерухомих пам’яток України на цей будинок - відсутні. Витяг із списку (переліку) пам’яток історії та культури також відсутній.

Приймаючи рішення у даній справі суд виходив з наступного:

відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Звертаючись до господарського суду позивач ставить вимогу про зобов’язання Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської Ради включити нежитлове приміщення загальною площею 98,6 кв.м першого поверху будинку № 23 по вул. Дорошенка у м.Львові в перелік об’єктів, що підлягають приватизації, оскільки даний будинок не є пам’яткою культурної спадщини місцевого значення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської Ради із заявою про включення орендованого приміщення до переліку об’єктів, що підлягають приватизації. Однак, 06.12.2007р. відповідачем надіслано позивачеві листа за № 2-2929/2302, яким повідомлено, що будинок № 23 по вул. Дорошенка у м.Львові належить до пам’яток архітектури місцевого значення і відповідно до Закону України від 01.02.2005р. № 2391-ІУ “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини” приватизація пам’яток культурної спадщини заборонена.

Однак, відповідно до ст.1 Закону України “Про охорону культурної спадщини” пам'ятка –це об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Правовий статус пам’ятки поширюється на об'єкт культурної спадщини лише із занесенням його до Реєстру (ч.1 ст.13 Закону). Згідно ст.14 Закону занесення об'єктів культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього провадяться відповідно до категорії пам’ятки, зокрема, пам’ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам'яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання. Центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини видає власнику пам'ятки або уповноваженому ним органу свідоцтво про реєстрацію об'єкта культурної спадщини як пам'ятки, а також органу охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органам охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, органам охорони культурної спадщини місцевого самоврядування витяги з Реєстру щодо пам'яток, які розташовані на їхніх територіях.

Відповідно до п.2 Порядку видачі свідоцтва про реєстрацію об’єкта культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 05.12.2005р. за № 900 свідоцтво видається Державною службою охорони культурної спадщини або іншими органами охорони культурної спадщини (у разі делегування їм цих повноважень Міністерством культури і туризму України) власникові пам'ятки або уповноваженому ним органу після занесення об'єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

У ч.1 ст.2 Закону України від 06.03.992 р. № 2171-XII (з наступними змінами і доповненнями) “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” передбачено, що об'єктами малої приватизації є окреме індивідуально визначене майно. Частиною 1 ст.7 Закону визначено, що способом приватизації може бути викуп об'єкта малої приватизації. Згідно ч.1 ст.5 цього Закону покупцями об'єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно до Закону України "Про приватизацію державного майна", тобто громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства; юридичні особи, зареєстровані на території України, крім передбачених частиною третьою ст..8; юридичні особи інших держав.

Частини 3 і 4 ст.7 вказаного Закону передбачають, що включення об'єктів малої приватизації до переліків шляхом викупу здійснюється з ініціативи покупців шляхом подання заяви. Частиною 5 цієї статті визначено, що орган приватизації зобов’язаний результати розгляду не пізніш як через місяць з дня подання заяви довести до заявника у письмовій формі, а також встановлено вичерпний перелік обставин, за яких можлива відмова у приватизації, а саме: особа, яка подала заяву, не може бути визнана покупцем підприємства згідно з цим Законом; є законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства; не затверджено переліків, передбачених частиною першою цієї статті. Положенням частини п'ятої статті 7 цього Закону рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2000 р. N 14-рп/2000 дано офіційне тлумачення. Згідно з цим рішенням органи приватизації зобов'язані розглянути подані покупцями заяви та, у разі відсутності встановлених цим Законом підстав для відмови у приватизації, включити конкретне підприємство до переліку об'єктів, що підлягають приватизації у встановлений спосіб.

Окрім того, що при обґрунтуванні своїх вимог позивач покликається на відсутність у спірного об’єкта правового статусу пам’ятки, оскільки не виконані вимоги Закону України “Про охорону культурної спадщини” щодо внесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, він стверджує, що невнесення спірного об’єкта до проекту Закону України “Про перелік пам'яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації” (реєстр. N 3179), що поданий 15.02.2007р. Кабінетом Міністрів України на виконання ст.2 Закону України від 01.02.2005р. № 2391-ІУ “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини” і який прийнятий за основу постановою ВР України від 13.04.2007р. за № 933-У, є підставою вважати, що будинок № 23 по вул. Дорошенка у м.Львові, не є культурною спадщиною.

Відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання про затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об’єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об’єктів права комунальної власності.

Згідно із ст.29 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Відповідачем не надано суду жодного рішення Львівської міської Ради про розгляд заяви товариства з обмеженою відповідальністю “Біла Фортеця” щодо включення нежитлового приміщення загальною площею 98,6 кв.м першого поверху будинку № 23 по вул. Дорошенка у м.Львові в перелік об’єктів, що підлягають приватизації.

Згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону України “Про охорону культурної спадщини” визнаний таким, що втратив чинність, Закон Української РСР “Про охорону і використання пам'яток історії та культури”.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ваховуючи зазначене, суд вважає вимоги обґрунтованими, відповідачем належними доказами не спростованими, а тому такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.43,49,82,84,85 ГПК України, суд, -

В и р і ш и в :

1.Позов задоволити повністю.

2.Зобов”язати управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради включити нежитлове приміщення загальною площею 98,6 кв м першого поверху будинку №23 по вул.Дорошенка у м.Львові в перелік об”єктів, що підлягають приватизації.

Суддя                                                                                           Станько Л.Л.