ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"11" листопада 2008 р.

Справа № 4/238

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Хилька Ю.І. розглянувши справу № 4/238

за позовом: Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України", 03038, м. Київ, вул. Ямська, 32,

до відповідача: відкритого акціонерного товариства "Грушківський ХПП", 26400, Кіровоградська область, смт. Ульяновка, вул. Промислова, 33,

про стягнення 64 731, 26 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - Буквич Н.А., довіреність № 20 від 13.05.2008 року;

від відповідача – участі не брали. В попередніх судових засіданнях Ущапівський Р.В., довіреність № 34 від 21.07.2008 року;

СУТЬ СПОРУ :

Дочірнім підприємством ДАК „Хліб України" „Державний насіннєвий страховий фонд", правонаступником якого є дочірнє підприємство ДАК „Хліб України" „Державний резервний насіннєвий фонд України", в свою чергу правонаступником якого є державне підприємство „Державний резервний насіннєвий фонд України" (позивачем по справі) заявлено позов про стягнення з відкритого акціонерного товариства "Грушківский ХПП" ( відповідач по справі) вартості переданого на зберігання каліброваного насіння кукурудзи гібриду І покоління у кількості 20,79 т. на суму 64731 грн. 26 коп. та судових витрат. В судовому засіданні 20.10.2008 року позивач заявою про уточнення та зміну позовних вимог просить стягнути з відповідача 27291 грн. 24 коп. вартості 20,79 тонни зерна кукурудзи та судових витрат.

Відповідач позовні вимоги не визнає повністю, оскільки вважає їх необгрунтованими через те, що позивач не опікувався переданим ним на зберігання зерном кукурудзи, яке в результаті тривалого зберігання втратило свої якісні показники і було утилізоване.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обгрунтовуються тими обставинами, що між сторонами спору виникли правовідносини по зберіганню переданого насіння кукурудзи в кількості 20,79 тонни вартістю 25983 грн. 97 коп., яке було виявлене при проведенні перевірки з метою забезпечення зберігання насіння згідно ДСТУ 2240-93 і правил охорони та зберігання товарів на складах ВАТ "Грушківский ХПП", під час інвентаризації товарно-матеріальних цінностей (насіння), які є власністю позивача і знаходилось на відповідальному зберіганні у ВАТ "Грушківский ХПП" при наступних обставинах.

На підставі наказу по ДП "Держрезервнасінфонд" від 17 жовтня 2005 року № 32 було проведено інвентаризацію в результаті якої встановлено, що насіння кукурудзи гібриду І покоління у кількості 20,79 т. вартістю 25 983,97 грн. (двадцять п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят три гривні 97 коп.) знаходиться на складі, про що свідчить акт контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 20 лютого 2006 року, підписаний та скріплений печаткою ВАТ "Грушківский ХПП".

Натомість, при проведенні інвентаризації згідно до наказу по ДП "Держрезервнасінфонд" від 31 жовтня 2007 року № 46 встановлено, що насіння кукурудзи гібриду І покоління у кількості 20,79 т. (двадцять тонн 790 кг.) вартістю 25 983,97 грн. на складі відсутнє, про що свідчить опис контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 09 квітня 2008 року, підписаний та скріплений печаткою ВАТ "Грушківский ХПП".

Відповідно до ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вжити усіх заходів для забезпечення схоронності речі. Відповідно до ст. 944 ЦК України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі. Відповідно до ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Статтею 951 ЦК України визначено, що збитки завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) відшкодовуються зберігачем у розмірі її вартості.

Також постановою Кабінету Міністрів України № 116 від 22 січня 1996 року затверджено порядок визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, згідно якого розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається за балансовою вартістю цих цінностей (з вирахуванням амортизаційних відрахувань), але не нижче 50 відсотків від балансової вартості на момент встановлення такого факту з урахуванням індексів інфляції, які щомісячно визначає Мінстат, відповідного розміру податку на добавлену вартість та розміру акцизного збору за формулою:

Рз = [(Бв - А) х Іінф. + ПДВ + Азб] х 2,

де Рз - розмір збитків; Бв - балансова вартість на момент встановлення факту розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей; А-амортизаційні відрахування; Іінф - загальний індекс інфляції, який розраховується на підставі щомісячно визначених Мінстатом індексів інфляції; ПДВ - розмір податку надобавлену вартість; Азб - розмір акцизного збору.

Щодо вартості насіння, А-амортизаційні відрахування (так як насіння не є основним засобом виробництва) та Азб - розмір акцизного збору (так як насіння не відноситься до відповідного переліку матеріальних цінностей) не враховуються.

Отже розмір збитків за нестачу насіння розраховується наступним чином:

Рз = [Бв х Іінф. + ПДВ] х 2,

Рз = (25 983,97 грн. (Бв) х 103,8 % (Іінф.) + 20% (ПДВ)) х 2 = 64 731,26 грн. Таким чином, розмір збитків, нанесених ВАТ "Грушківский ХПП" ДП "Держрезервнасінфонд" на думку позивача становить 64 731,26 грн.

В судовому засіданні 20.10.2008 року позивач заявою про уточнення та зміну позовних вимог просить стягнути з відповідача 27291 грн. 24 коп. вартості 20,79 тонни зерна кукурудзи та судових витрат. Вказану заяву прийнято судом до розгляду.

Відповідач позовні вимоги не визнає та просить в позові відмовити повністю на підставі приписів ч.1 ст. 936 ЦК України , ч.1 ст. 937 ЦК України щодо суті договорів зберігання та ст. 208 ЦК України стосовно вимоги про укладання договорів на зберігання між юридичними особами у письмовій формі. Відповідачем визнається факт зберігання у нього зерна кукурудзи врожаю 1993-1996 років, яке згідно до актів обстеження умов зберігання та подальшого використання некондиційного насіння кукурудзи державних ресурсів від 01.06.2005 року пошкоджено зерновою міллю, хрущаком, довгоносиком та втратило схожість при вимушеному тривалому зберіганні та підлягало списанню. Відповідно до висновку експерта Кіровоградської регіональної Торгово- промислової палати №в-347 від 03.04.2007 року тривалість зберігання протягом якого насіння придатне до посіву складає 3 роки в умовах звичайного типового зерноскладу. В умовах низької вологості , обмеженості газо- вологообміну або охолодження- тривалість складає 6 років. Подальше зберігання насіння кукурудзи немає сенсу, потрібно його якнайшвидше утилізувати, після чого провести ретельну газацію приміщень.

Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський суд прийшов до переконання, що позовні вимоги не є обгрунтованим, в позові необхідно повністю відмовити враховуючи наступне.

Визначальним для вирішення спору на думку суду є встановлення дійсної вартості переданого на зберігання насіння кукурудзи станом на час його утилізаціі без погодження цієї процедури з власником, тобто позивачем.

За приписами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Однак, при розгляді справи судом позивач фактично не надав доказів вартості зерна кукурудзи врожаю 1993-1996 років станом на 20.02.2006 року.

Згідно до акта обстеження умов зберігання насіння від 20.02.2006 року (а.с.36) при проведенні перевірки із залученням представника позивача встановлено, що сторонами втрачено договір на зберігання зерна, а насіння кукурудзи сорту Дніпровський 310МВ в кількості 20 тонн 700 кг урожаю 1996 року згідно до вимог ДСТУ 2240-93 вже в 2002 році втратило схожість, являється некондиційним і підлягає списанню, оскільки подальше його зберігання збільшує борг перед зберігачем. Згідно акту зачистки №1 від 01.06.2004 року списано 90 кг насіння через природні втрати. Представник позивача підписав цей акт без будь- яких заперечень чи зауважень, а його підпис посвідчено відтиском печатки підприємства.

Відповідно до пп. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та зареєстрована в Мін’юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб’єктів господарської діяльності. Позивач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

Натомість, вирішуючи питання про наявність правовідносин між учасниками спору, господарський суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.26 Закону України “Про зерно та ринок зерна в Україні” ( в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Згідно п.11 ст.1 Закону України “Про зерно та ринок зерна в Україні” під терміном зерно в цьому законі розуміються плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей.

Пунктом 24 статті 1 Закону України “Про зерно та ринок зерна в Україні” визначено, що складські документи на зерно –це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Статтею 37 цього ж Закону визначено виключний перелік складських документів, зокрема: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію.

Відповідно до п. 1.7 “Положення про обіг складських документів на зерно”, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України від 27 червня 2003 року N 198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.07.2003 року за №605/7926 при оформленні партії зерна складська квитанція виписується в обов'язковому порядку як первинний документ, що засвідчує кількість та якість прийнятого складом зерна. Вказане положення прийнято на виконання Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" ( 37-15 ) та постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2003 року N 510 ( 510-2003-п ) "Про забезпечення сертифікації зернових складів на відповідність послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, запровадження складських документів на зерно" та запропоновано : Ввести в обіг складські документи на зерно – складську квитанцію, просте та подвійне складські свідоцтва. Дозволити, як виняток, використання до 1 серпня 2003 року прибуткової накладної на зерно (форма N 13). Міністерству агропромислового комплексу Автономної Республіки Крим, головним управлінням сільського господарства та продовольства облдержадміністрацій, суб'єктам зберігання зерна всіх форм власності вжити заходів щодо запровадження у визначені терміни обігу складських документів на зерно урожаю поточного року згідно з Положенням.

Згідно пункту 1.19 зазначеного Положення один примірник оригіналу заповненого бланка складського документа передається поклажодавцеві або уповноваженій ним особі, а другий залишається на складі.

Вимоги законодавства про видачу поклажедавцю при прийнятті на зберігання зерна саме тих документів, які вміщено до виключного переліку складських документів, зокрема: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію позивачем не було виконано.

Наявність поважних причин для несвоєчасної видачі поклажедавцю належним чином оформлених документів та забезпечення умов для вільного розпорядження переданим на зберігання зерном, позивач суду не довів.

Наданий позивачем на підтвердження наявності правовідносин акт контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 20.02.2006 року та від 09.04.2008 року є лише актом звіряння бухгалтерських операцій та не може слугувати належним доказом наявності правовідносин саме по договору зберігання зерна кукурудзи.

Саме таку правову позицію викладено в Постанові Вищого господарського суду від 22.07.2003 року по справі №21/308 згідно до якої акт звірки бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Натомість, господарський суд не приймає до уваги та розцінює як необгрунтовані пояснення представника відповідача про наявність перешкод в розгляді справи у звязку з провадженням по справі про банкрутство відповідача.

При цьому господарським судом враховано приписи п.8.13 Рекомендацій Вищого господарського суду України №04-5/1193 від 04.06.2004 року про те, що Закон ( 2343-12 ) і ГПК України ( 435-15 ) не містять приписів про заборону на прийняття судом позовної заяви до боржника, щодо якого вже порушено справу про банкрутство, а також на вирішення спору за цим позовом по суті.

Верховний Суд України у своїй постанові від 18.03.2002 у справі N 01-10/16 зазначив, що порушення справи про банкрутство не віднесено статтею 62 ГПК України ( 1798-12 ) до підстав для відмови судом у прийнятті позовної заяви.

Тому суди мають у встановленому ГПК України ( 1798-12 ) порядку приймати позовні заяви до особи, щодо якої порушена справа про банкрутство, і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство. Після публікації оголошення господарський суд на підставі п.1 статті 79 ГПК України зупиняє позовне провадження та роз'яснює позивачу зміст частини 2 статті 14 Закону ( 2343-12 ), зазначивши про це в ухвалі або протоколі судового засідання.

Якщо позивач не звернувся у місячний строк з дня публікації з заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, господарський суд поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову на підставі частини 2 статті 14 Закону ( 2343-12 ).

У разі звернення позивача із заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, після винесення ухвали суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 статті 80 ГПК України ( 1798-12 ).

Як вбачається з матеріалів справи справу №11/176 про банкрутство відповідача порушено 11.06.2007 року, оголошення про порушення справи про банкрутствол надруковано в газету «Голос України» №134 від 01.08.2007 року, а спірні правовідносини виникли між учасниками спору 31.10.2007 року після виявлення відсутності кукурудзи та сформування вимог про відшкодування вартості кукурудзи в листі – вимозі 08.05.2008 року, тобто вимоги позивача є поточними і будь- які перешкоди розглянути справу в позовному провадженні відсутні.

Господарським судом враховуються докази вжиття відповідачем заходів для забезпечення зберігання кукурудзи позивача, однак в результаті значного перевищення розумних термінів зберігання тара та зерно кукурудзи втратило свої споживчі властивості і було утилізоване, що підтверджується наданими відповідачем документами: актом обстеження умов зберігання та подальшого використання некондиційного насіння кукурудзи державних ресурсів (а.с.34), Актом обстеження умов зберігання насіння від 20.02.2006 року (а.с.36), Висновком спеціаліста №В-347 від 03.04.2007 року (а.с.37-39), Актом від 20.03.2007 року (а.с.40), Актом перевірки залишків некондиційного насіння гібридної кукурудзи державних ресурсів урожаю 1993-1996 років від 27.02.2008 року (а.с.41), наказами Державного резервного насіннєвого фонду України від 17.10.2005 року №32 “Про проведення інветаризації”, №65 від 18.02.2006 року та №46 від 31.10.2007 року “Про проведення інвентаризації” (а.с.49-55).

Таким чином, приймаючи участь у проведенні інвентаризації згідно до наданих керівництвом позивача повноважень та підписавши акт обстеження умов зберігання насіння з висновком про необхідність списання насіння зерна кукурудзи, повноважний представник позивача Жураховський Ф.М. фактично погодив можливість та необхідність утилізації 20,700 тонн зерна кукурудзи, вартість якої є предметом позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33,36,43,44,49,82, 83,84,85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові повністю відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

У разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденногог строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього кодексу.

Суддя