ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.10.08 р.
Справа № 40/184пд

Колегія суддів господарського суду
Донецької області у складі

Головуючого           Підченко Ю.О.

Суддів                      Левшина Г.В.

Курило
Г.Е.

При секретарі судового засідання
Доманова Ю.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні
господарського суду справу

за позовом відкритого акціонерного
товариства „Сталькон” м.Маріуполь в особі ліквідатора ОСОБА_1 м.Донецьк

до першого відповідача командитного
товариства „ОЛМИС-Сталькон” м.Маріуполь

до другого відповідача товариства з
обмеженою відповідальністю „Астико-ЛТД” м.Маріуполь

до третього відповідача Виконавчого
комітету Маріупольської міської ради м. Маріуполь

до четвертого відповідача
Маріупольської міської ради м. Маріуполь

до п'ятого відповідача комунального
підприємства „Бюро технічної інвентаризації міста Маріуполя” м. Маріуполь

про визнання договору
недійсним

за участю:

представників сторін:

від позивача ОСОБА_1. -
ліквідатор

від першого відповідача не
з'явився

від другого відповідача не
з'явився

від третього відповідача не
з'явився

від четвертого відповідача не
з'явився

від п'ятого відповідача не прибув

Суть спору:

Позивач, відкрите акціонерне
товариство „Сталькон” м. Маріуполь в особі ліквідатора ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду з позовною заявою до першого відповідача командитного
товариства „ОЛМИС-Сталькон” м. Маріуполь,
до другого відповідача товариства з обмеженою відповідальністю
„Астико-ЛТД” м. Маріуполь, до третього відповідача Виконавчого комітету
Маріупольської міської ради м. Маріуполь, до четвертого відповідача
Маріупольської міської ради м. Маріуполь, до п'ятого відповідача комунального
підприємства „Бюро технічної інвентаризації міста Маріуполя” м. Маріуполь про:

-          визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді приміщення цеху (літера Т1-1
№№104-117; 133), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №№120-124), вбудованого
приміщення (літера Т1-1 №№125-131), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №132),
та адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3), які розташовані за
адресою:АДРЕСА_1, від 05.07.2006р., укладений між командним товариством
„Олміс-Сталькон” та товариством з обмеженою відповідальністю „Аттико-ЛТД”;

-          визнання недійсним свідоцтва про
право власності товариства з обмеженою відповідальністю „Аттико-ЛТД” №ЯЯЯ
688602 на нерухоме майно у вигляді приміщення цеху (літера Т1-1 №№104-117;
133), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №№120-124), вбудованого приміщення
(літера Т1-1 №№125-131), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №132), та
адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3), які розташовані за
адресою:АДРЕСА_1;

-          визнання за позивачем права власності
на нерухоме майно у вигляді приміщення цеху (літера Т1-1 №№104-117; 133),
вбудованого приміщення (літера Т1-1 №120-124), вбудованого приміщення (літера
Т1-1 №№125-131), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №132), та
адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3), які розташовані за
адресою:АДРЕСА_1.

Сторін було належним чином
повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з
урахуванням вимог ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України створені всі необхідні умови для
вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед
законом.

Представник п'ятого відповідача -
комунальне підприємство „ Бюро технічної інвентаризації міста Маріуполя”
письмово повідомило суд про розгляд справи за його відсутністю.

Неприбуття у судове засідання першого,
другого, третього та четвертого відповідачів, які були належним чином
повідомлені про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень
господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження
юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу
на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками
"адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи вважаються належними доказами виконання
господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області від 09.09.08р. у зв'язку з складністю
спору було призначено розгляд даної справи колегіально - у складі трьох судів,
що відповідає вимогам ст. 4-6 ГПК України.

На виконання ст. 4-4 ГПК України,
п. 7 ст. 129 Конституції України у судовому засіданні було проведено повне
фіксування процесу технічними засобами та складено протокол згідно ст. 811 ГПК
України.

З'ясувавши  фактичні
обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає
застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Відповідно до ст. 24 ГПК України
суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого
відповідач. Це питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з
урахуванням усіх обставин та матеріалів даної справи.

Натомість, залучення до участі у
справі інших суб'єктів господарювання, установ та організацій сприятиме
з'ясуванню усього кола обставин, що входять до предмету доказування у справі,
встановлення наявності або відсутності правопорушення, прийняттю законного та
обґрунтованого рішення.

З урахуванням викладеного, ухвалою
господарського суду від 18.09.08р. до участі у справі  було залучено: третього відповідача -
Виконавчий комітет Маріупольської міської ради, четвертого відповідача - Маріупольську
міську раду та п'ятого відповідача - комунальне підприємство „Бюро технічної
інвентаризації міста Маріуполя” .

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що  господарським судом Донецької області
згідно з рішенням від 27 грудня 2007 року у справі № 44/349пн задоволена
позовна заява відкритого акціонерного товариства „Сталькон” щодо визнання
недійсними результатів прилюдних торгів, при цьому визнані недійсними
результати  прилюдних торгів, проведених
29 грудня 2005 року з реалізації нерухомого майна відкритого акціонерного
товариства „Сталькон” у вигляді приміщення цеху (літ. Т1-1 №№ 104-117; 133),
вбудованого приміщення (літ.  Т1-1 №№
120-124), вбудованого приміщення (літ. Т1-1 №№ 125-131), вбудованого приміщення
(літ. Т1-1 № 132), та адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3),  визнано недійсними свідоцтва про право
власності командитного товариства  „ОЛМИС
-Сталькон”, видані 24 січня 2006 року четвертою Маріупольською нотаріальною
конторою  на приміщення цеху   (літ. Т1-1 №№ 104-117; 133), вбудованого
приміщення (літ.Т1-1 №№ 120-124), вбудованого приміщення (літ. Т1-1 №№
125-131), вбудованого приміщення  (літ.
Т1-1 № 132), та адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3), а також
визнано право власності відкритого акціонерного товариства „Сталькон” на
нерухоме майно у вигляді приміщення цеху (літ. Т1-1 №№ 104-117; 133),
вбудованого приміщення (літ.  Т1-1 №№
120-124), вбудованого приміщення (літ. Т1-1 №№ 125-131), вбудованого приміщення    (літ. Т1-1 № 132), та
адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3).

Судом прийнято до уваги, що
відповідно до ухвали господарського суду Донецької області від 22.01.07р. у
справі про банкрутство за №42/194Б ліквідатором відкритого акціонерного
товариства „ Сталькон” було призначено ОСОБА_1.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 25 лютого 2008 року по справі № 44/349пн рішення
господарського суду Донецької області від 27 грудня 2007 року по даній справі
залишено без змін та у відповідності до статті 85 ГПК України набрало законної
сили.

З метою належного проведення
реєстрації права власності відкритого акціонерного товариства „Сталькон” на
зазначені об'єкти  нерухомого майна
ліквідатором підприємства - банкрута направлене звернення до комунального
підприємства „Бюро технічної інвентаризації міста Маріуполя”.

Надавши правову кваліфікацію
правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що доводи позивача обґрунтовані на
законі за наступними обставинами:

У відповідності з рішенням
реєстратора від 28 травня 2008 року було відмовлено у реєстрації права
власності відкритого акціонерного товариства „Сталькон”  на
вищевказані об'єкти нерухомого майна на підставі рішення господарського
суду Донецької області від 27 грудня 2007 року по справі № 44/349пн у зв'язку з
тим, що право власності на нерухоме майно
у вигляді приміщення цеху   (літ.
Т1-1 №№ 104-117; 133), вбудованого приміщення (літ. Т1-1 №№ 120-124),
вбудованого приміщення (літ. Т1-1 №№ 125-131), вбудованого приміщення (літ.
Т1-1 № 132), та адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3), які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, м. Маріуполь, було зареєстровано  за командитним товариством „ОЛМИС-Сталькон”
на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 08
червня 2 006 року. На підставі
договору купівлі-продажу від 05 липня 2006 року (спірного договору,
укладеного між командитним товариством „ОЛМИС-Сталькон” та товариства з
обмеженою відповідальністю „Астико-ЛТД) право власності на вказані об'єкти
зареєстроване за товариством з обмеженою відповідальністю ”Астико - ЛТД”.

На даний час вищевказані об'єкти
нерухомого майна на підставі рішення Маріупольської міської ради від 21 березня
2007 року №86/10 виділені у відокремлене домоволодіння з присвоєнням поштової
адреси -АДРЕСА_1, внаслідок чого було оформлене
свідоцтво про право власності товариства з обмеженою відповідальністю
„Астико - ЛТД” на ці об'єкти від 29 березня 2007 року № ЯЯЯ 688602.

Таким чином, судом встановлено
тотожність майна, щодо якого заявлені вимоги позивачем на підставі рішення
Господарського суду Донецької області у справі № 44/349пн., із майном,
придбаним ТОВ „Аттико-ЛТД” на підставі спірного договору, зважаючи на те, що
поштова адреса  цього майна змінена
згідно із рішенням колегії Орджонікедзевської районної адміністрації з
АДРЕСА_1.

Згідно до статті 658 ЦК України право
продажу товару, крім випадків примусового
продажу та інших випадків, встановлених
законом, належить власникові товару. Таким чином, є огляду на факт
визнання у відповідності з рішенням господарського суду Донецької області від
27 грудня 2007 року по справі № 44/349пн недійсними результатів прилюдних
торгів, на яких командитним товариством „ОЛМИС - Сталькон”  було придбане спірне нерухоме майно, вказане
підприємство на час укладання договору купівлі - продажу від 05 липня 2007 року
з товариством з обмеженою відповідальністю „Астико - ЛТД”  не було власником даного майна та немало
повноважень щодо його відчуження.

Також у відповідності з положенням
частини 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Своїми
діями під час укладення договору  купівлі
- продажу нерухомого майна від 05 липня 2006 року Командитне товариство      „ОЛМИС - Сталькон”  здійснило посягання на непорушність права
власності відкритого акціонерного товариства
„Сталькон” в частині відчуження майна, що належить останньому.

Законодавець визначає підстави для
визнання правочину недійсним та настання певних наслідків, зокрема:

-          Цивільний кодекс (ст.215) формулює
детальні та достатньо визначені положення про підстави недійсності правочинів
та про види недійсних правочинів (нікчемні та оспорювані). Положення ст. 207 ГК
з цього ж питання, хоч і стосуються лише господарських договорів, але є більш
загальними. Виходячи із принципового положення про Цивільний кодекс як основний
акт цивільного законодавства, при вирішенні питання про підстави недійсності (нікчемності,
оспорюваності) правочина у сфері дії Господарського кодексу слід застосовувати
відповідні положення Цивільного кодексу. Підстави нікчемності умов договорів,
встановлені ч. 2 ст. 207 ГК не повинні застосовуватись, оскільки визнання
нікчемності умов типових договорів є взагалі некоректним (як таке,що передбачає
застосування до типового договору, що є нормативно-правовим актом, правової
конструкції нікчемності, яка може стосуватись тільки правочинів).

-          відповідно до ч. 1 ст. 215 і ч. 1 ст.
203 ЦК підставою недійсності правочину є суперечність його змісту актам
цивільного законодавства. Під змістом правочину тут розуміється зміст
волевиявлення учасників правочину в цілому, тобто як волевиявлення щодо змісту
цивільних правовідносин, що мають виникнути на підставі правочину, так і
волевиявлення стосовно того, з ким ці правовідносини мають бути встановлені.
Тому правочин може бути визнаний недійсним, зокрема у разі, коли ним порушено
право третьої особи, яка відповідно до закону отримала право на укладення
договору стосовно того ж предмета за результатами конкурсу, аукціону тощо (в
зв'язку з тим, що  волевиявлення стосовно
учасника правочину, суперечить акту цивільного законодавства) ;

-          підставою недійсності правочину може
бути його суперечність актам цивільного законодавства (ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст.
203 ЦК). При застосуванні цього положення слід врахувати, що абсолютна
більшість законів та інших нормативно-правових актів формулюють норми, що
належать до декількох галузей законодавства. В багатьох випадках в одних і тих
же положеннях актів законодавства формулюються норми двох і навіть трьох
галузей права. Тому численні публічно-правові заборони та обмеження, які
стосуються умов, за яких можливе вчинення правочину, мають тлумачитись так, що
вони мають цивільно-правовий зміст, а їх порушення є підставою для висновку про
те, що зміст правочину суперечить акту цивільного законодавства;

-          наслідки недійсності правочинів
встановлюються ст.ст. 216, 217 та іншими Цивільного кодексу. Враховуючи, що в
Цивільному та Господарському кодексах, в інших законах терміни “зобов'язання”,
“правочини” часто використовуються як тотожні, положення ст.ст. 207, 208 ГК про
недійсність зобов'язань та наслідки їх недійсності з урахуванням термінології,
що використовується у Цивільному кодексі, мають тлумачитись як такі, що
стосуються недійсності правочинів. Тому відповідно до ч. 1 ст. 208 ГК
правочини, що є підставою господарських зобов'язань, можуть бути визнані
недійсними у разі вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства з застосуванням наслідків, передбачених цією частиною.

Згідно пункту 4 Перехідних та
прикінцевих положень Цивільний
кодекс  України 2003р.
застосовується  до  цивільних відносин, що виникли після набрання
ним чинності.

Таким чином, імперативна норма, яка
зазначена у частині 1 ст. 215 ЦК України підтверджує, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)
вимоги, які встановлені частиною першою - третьої, п'ятою та шостою ст. 203
цього кодексу. Згідно до частини 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину  не може суперечити цьому Кодексу, актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Тобто, договір купівлі - продажу
нерухомого майна у вигляді приміщення цеху (літ. Т1-1 №№ 104-117; 133),
вбудованого приміщення (літ.  Т1-1 №№
120-124), вбудованого приміщення (літ. Т1-1 №№ 125-131), вбудованого приміщення
(літ. Т1-1 № 132), та адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3), які
розташовані за адресою: пр. 1 Травня, 100, м. Маріуполь, від 05 липня 2006
року, укладений між командитним товариством „ОЛМИС- Сталькон” та товариством з
обмеженою  відповідальністю „Астико -
ЛТД” є таким, що суперечить нормам чинного законодавства, що закріплюють
непорушність права власності та право продажу товару, зокрема, ст. ст. 321, 658
ЦК України, порушує права та інтереси третіх осіб та підлягає визнанню
недійсним.

Стосовно наявної у матеріалах
справи постанови Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від
08.06.2008р., винесеної за результати розгляду адміністративної справи №
2а-101/06, якою зобов'язано Міське комунальне підприємство „Маріупольське бюро
технічної інвентаризації” зареєструвати за відповідачем 1 право власності на спірне
майно суд зазначає наступне.

По-перше, приписи ст. 35
Господарського процесуального кодексу України не відносять зазначену постанову
до преюдиціональної для розглядуваної справи, а, відтак, - встановлені у
згаданому судовому акту обставини підлягають доведенню і спростування у
розглядуваній справі у загальному порядку.

По-друге, виходячи із змісту
зазначеної постанови висновки суду ґрунтувалися на законності прилюдних торгів,
за результати яких відповідач 1 придбав спірне майно, що у повній мірі узгоджується
із правовими презумпція ми, встановленими ст.ст. 204, 328 Цивільного кодексу
України. Між тим, наведені норми законодавства дозволяють спростовувати
презумпцію правомірності придбання та вчиненого правочину у судовому порядку,
що і відбулося в межах справи № 44/349пн, вирішеної господарським судом
Донецької області. Виходячи з дати набуття законної сили рішення у справі №
44/349пн - 25.02.2008р. - встановлена ним недійсність результатів прилюдних
торгів, презюмована правомірність яких покладалась в основу  постанови Орджонікідзевського районного суду
м. Маріуполя від 08.06.2008р., вочевидь не могла бути врахована під час
розгляду відповідної адміністративної справи.

За таких обставин, у суду не має
підстав кваліфікувати постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя
від 08.06.2008р. як таку, що унеможливлює задоволення позовних вимог ВАТ
„Сталькон”.

Крім того, у відповідності до положень
частини 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. за таких умов, укладення  договору купівлі - продажу нерухомого майна
від 05 липня 2006 року не може мати наслідків у вигляді припинення права
власності на спірне нерухоме майно у відкритого акціонерного товариства „Сталькон”
та його виникнення у товариства з обмеженою відповідальністю „Астико - ЛТД”.

Разом з тим, державна реєстрація
спірного об'єкту нерухомості за товариством з обмеженою відповідальністю
„Астико-ЛТД” в порядку, встановленому Законом України „Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, на підставі договору купівлі -
продажу від 05 липня 2006 року та оформленого в подальшому свідоцтва про право
власності товариства з обмеженою відповідальністю „Астико - ЛТД”  від 29 березня 2007 року № ЯЯЯ 688602 на
об'єкти нерухомого майна у вигляді приміщення цеху  (літ. Т1-1 №№ 104-117; 133), вбудованого
приміщення  (літ. Т1-1 №№ 120-124),
вбудованого приміщення (літ. Т1-1 №№ 125-131), вбудованого приміщення (літ.
Т1-1 № 132), та адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3), які
розташовані за адресою: пр. 1 Травня, 100, м. Маріуполь, унеможливлює  здійснення прав власника щодо такого майна
відкритим акціонерним товариством „Сталькон”, зокрема - його реалізацію для
задоволення вимог кредиторів, в тому числі виплати заборгованості по заробітній
платі, під час провадження процедури банкрутства щодо нього в порядку,
передбаченому Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом”.

Належність права  власності відкритому акціонерному товариству
„Сталькон” на спірне майно встановлене рішенням господарського суду
Донецької  області від 27 грудня 2007
року по справі № 44/349пн, що зумовлює визнання недійсним свідоцтва про право
власності товариства з обмеженою відповідальністю „Аттико - ЛТД” від 29 березня
2007 року № ЯЯЯ 688602 на спірні об'єкти нерухомості. При цьому вищевикладені
обставини свідчать про невизнання командитним товариством „ОЛМИС - Сталькон” та
товариством з обмеженою відповідальністю ”Астико - ЛТД” права власності
відкритого акціонерного товариства „Сталькон” на вказане майно. У відповідності
з положеннями ст. 392 власник майна може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право оспорюється або не  визначається іншою особою.

За загальним правилом, кожна
особа, що бере участь у справі, повинна довести обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень (стаття 33 ГПК України).
Водночас коментована стаття визначає підстави, з яких ці особи звільняються від
обов'язку доказування. Підстави звільнення від доказування можна поділити на
три групи:

а) обставини, визнані господарським
судом загальновідомими (частина першої статті 35 ГПК України;

б) преюдиціальні факти
(частини 2-4 статті 35 ГПК України);

в) законні презумпції (частина
п'ята  статті 35 ГПК України).

Відповідно д частини 3 статті 43 ГПК України визнання однією стороною
фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує  свої вимоги або заперечення, для
господарського суду не є обов'язковими. Отже, таке визнання не є підставою
звільнення від доказування, тобто незалежно від того, що одна сторона визнає
певні обставини, які наводяться іншою стороною, остання повинна надати
відповідні докази.

Факти встановлені  рішенням
господарського суду Донецької  області
від 27 12. 2007 року по справі № 44/349пн є загальновідомими і не потребують
доказуванню відповідно до вимог ст. 35 ГПК України, що узгоджується із
приписами ст.ст. 124, 129 Конституції України, які встановлюють
загальнообов'язковий статус чинного судового рішення.

За такими обставинами позовні вимоги
відкритого акціонерного товариства „Сталькон”
в особі ліквідатора  - ОСОБА_1
обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому слід:

-           визнати недійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді приміщення цеху (літера Т1-1
№№104-117; 133), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №№120-124), вбудованого
приміщення (літера Т1-1 №№125-131), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №132),
та адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3), які розташовані за
адресою:АДРЕСА_1, від 05.07.2006р., укладений між командним товариством
„Олміс-Сталькон” та товариством з обмеженою відповідальністю „Аттико-ЛТД”;

-          визнати недійсним свідоцтво про право
власності товариства з обмеженою відповідальністю „Аттико-ЛТД” №ЯЯЯ 688602 на
нерухоме майно у вигляді приміщення цеху (літера Т1-1 №№104-117; 133),
вбудованого приміщення (літера Т1-1 №№120-124), вбудованого приміщення (літера
Т1-1 №№125-131), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №132), та
адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3), які розташовані за
адресою:АДРЕСА_1;

-          визнати за відкритим акціонерним
товариством „ Сталькон” право власності на нерухоме майно у вигляді приміщення
цеху (літера Т1-1 №№104-117; 133), вбудованого приміщення (літера Т1-1
№120-124), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №№125-131), вбудованого
приміщення (літера Т1-1№132), та адміністративно-побутової будівлі (літера
Т7-3), які розташовані за адресою:АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог відносно
третього відповідача - Виконавчого комітету Маріупольської міської ради,
четвертого відповідача - Маріупольської міської ради ,  п'ятого відповідача - комунального
підприємства” Бюро технічної інвентаризації міста Маріуполь” слід відмовити.

Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони, господарський суд згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України
має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення
спору. Судові витрати по справі, зокрема, по державному миту та забезпеченню
судового процесу покладаються на першого та другого відповідачів порівну згідно
приписів ст.ст. 44, 49 ГПК України, оскільки спір доведено до суду за їх виною.

У зв'язку з тим, що у судовому
засіданні за згодою позивача  присутнього
у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення
згідно частини третьої ст. 85 ГПК України, воно набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до статті 84
ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 6, 19, 124, 129 Конституції України, п.4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України 2003р., ст.ст. 203, 215, 216, ч.1 ст. 236, ч.1 ст. 321, ст.
658 ЦК України, ст. 207 ГК України, ст. ст. 1, 12 Закону України „ Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”,  ст. ст. 4-2, 4-3, 4-4, 4-6,  24, 33, 35, 43, 36, 44, 49, 75,  81-1, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК
України, суддя

В И Р І Ш И В:

1.           Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2.           Визнати недійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді приміщення цеху (літера Т1-1
№№104-117; 133), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №№120-124), вбудованого
приміщення (літера Т1-1 №№125-131), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №132),
та адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3), які розташовані за
адресою:АДРЕСА_1, від 05.07.2006р., укладений між командним товариством
„Олміс-Сталькон” та товариством з обмеженою відповідальністю „Аттико-ЛТД”.

3.          Визнати недійсним свідоцтво про право
власності товариства з обмеженою відповідальністю „Аттико-ЛТД” №ЯЯЯ 688602 на
нерухоме майно у вигляді приміщення цеху (літера Т1-1 №№104-117; 133),
вбудованого приміщення (літера Т1-1 №№120-124), вбудованого приміщення (літера
Т1-1 №№125-131), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №132), та
адміністративно-побутової будівлі (літера Т7-3), які розташовані за адресою:АДРЕСА_1.

4.          Визнати за відкритим акціонерним
товариством „ Сталькон” право власності на нерухоме майно у вигляді приміщення
цеху (літера Т1-1 №№104-117; 133), вбудованого приміщення (літера Т1-1
№120-124), вбудованого приміщення (літера Т1-1 №№125-131), вбудованого
приміщення (літера Т1-1№132), та адміністративно-побутової будівлі (літера
Т7-3), які розташовані за адресою:АДРЕСА_1.

5.           Стягнути  з першого відповідача - командитного
товариства “ОЛМИС - Сталькон” (87502, Донецька область, м. Маріуполь, АДРЕСА_1,
ід. код 31419862 на користь:

-          відкритого акціонерного товариства”
Сталькон” 87502,  Донецька область, м.
Маріуполь, АДРЕСА_1, ід. код. 01412236, витрати по держмиту в сумі 42 грн. 50
коп. та  витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в сумі 59 грн., видавши наказ.

6.          Стягнути з другого відповідача -
товариства з обмеженою відповідальністю
„Астико - ЛТД”, 87502, Донецька область,
м. Маріуполь, пр. Першого Травня, 100,ід.код. 20392752, на користь:

-          відкритого акціонерного товариства”
Сталькон” 87502,  Донецька область, м.
Маріуполь, АДРЕСА_1, ід. код. 01412236, витрати по держмиту в сумі 42 грн. 50
коп. та  витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в сумі 59 грн., видавши наказ.

7.           У задоволенні позовних вимог
відносно третього відповідача - Виконавчого комітету Маріупольської міської
ради відмовити.

8.           У задоволенні позовних вимог
відносно четвертого відповідача - Маріупольської міської ради відмовити.

9.           У задоволенні позовних вимог
відносно п'ятого відповідача - комунального підприємства „ Бюро технічної
інвентаризації міста Маріуполя” відмовити.

10.          Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення оформленого у
відповідності до вимог ст. 84 ГПК України: 06.10.08р.

Головуючий
Підченко
Ю.О.

Судді
Левшина Г.В.

Курило Г.

Суддя