СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

18 вересня 2008 року

Справа № 2-7/966.1-2008

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Фенько Т.П.,

суддів                                                                      Прокопанич Г.К.,

Антонової І.В.,

за участю представників сторін:

15.09.2008:

представник позивача, Бєлячкова Олена Вікторівна, довіреність № 2-72 від 08.07.08, Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України";

представник відповідача, Кулагін Єдуард Володимирович, довіреність № 1253 від 08.09.08, товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД";

представник відповідача, Білоконь Олена Олексіївна, довіреність № 828 від 17.06.08, товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД";

18.09.2008:

представник позивача, не з'явився, Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України";

представник відповідача, не з'явився, товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД";

розглянувши апеляційну скаргу Дочірньої компанії Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 17.06.2008 у справі № 2-7/966.1-2008

за позовом           Дочірньої компанії Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (Кловський узвіз, 9/1, місто Київ 21,01021)

до           товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Консоль ЛТД" (вул. Бородіна, 16, місто Сімферополь, АР Крим, 95000)

про стягнення 3967285,28 грн;

за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Консоль ЛТД"(вул. Бородіна, 16, місто Сімферополь, АР Крим, 95000)

до Дочірньої компанії Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (Кловський узвіз, 9/1, місто Київ 21,01021)

про визнання договору і акту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулася до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» про стягнення 3 967 285,28 грн, у тому числі 3 569 285,00 грн збитків, 314 097,64 грн інфляційних втрат, 83 902,64 грн відсотків річних.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.02.2007 позов був задоволений частково, з відповідача на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» було стягнуто 3 569 285,00 грн збитків, 22941,82 грн державного мита та 106,16 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову було відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.05.2007 вищевказане рішення суду першої інстанції було скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» було відмовлено, визнано недійсним договір № 11-1005 від 26.12.2003, укладений між дочірньою компанією «Укртрансгаз»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» і товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД», з моменту його укладання. Крім того, суд апеляційної інстанції також визнав недійсним акт погодження про залік однорідних зустрічних вимог № 12/03-377 від 29.12.2003, укладений між дочірньою компанією «Укртрансгаз»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» і товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД».

04.09.2007 Севастопольським апеляційним господарським судом була винесена додаткова постанова у цій справі, якою було стягнуто з Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» державне мито у сумі 12 750,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2007 рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.02.2007 та постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.05.2007 були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

22.02.2008 до господарського суду Автономної Республіки Крим від товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» надійшла зустрічна позовна заява до Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання недійсним укладеного між сторонами 26.12.2003 договору підряду на капітальне будівництво №11-1005 з моменту його укладання та визнання недійсним з моменту укладання акта-погодження про залік зустрічних однорідних вимог №12/03-377 від 29.12.2003.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 17.06.2008 у задоволенні первісного позову про стягнення 3 569 285,00 грн збитків, 314 097,64 грн інфляційних втрат, 83 902,64 грн відсотків річних, зустрічного позову в частині визнання недійсним з моменту укладання акта-погодження про залік зустрічних однорідних вимог № 12/03-377 від 29.12.2003 відмовлено, припинено провадження у справі в частині визнання недійсними укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» та Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» договору № 11-1005 від 26.12.2003.

Не погодившись з рішенням суду, Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги, а у задоволенні зустрічних позовних вимог –відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі з’ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а також порушив норми матеріального права, а саме: частину 2 статті 220 Господарського кодексу України, частину 3 статті 612 Цивільного кодексу України, а також норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Більш детально доводи заявника викладені в апеляційній скарзі.

Розпорядженням заступника голови судової палати Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.09.2008 суддю Лисенко В.А., замінено на суддю Антонову І.В.

У судовому засіданні 15.09.2008 у слуханні справи була оголошена перерва до 18.09.2008.

Розглянувши в порядку й на підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України матеріали справи, судова колегія встановила наступне.

26.12.2003 між товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Консоль ЛТД»(Виконавець) та Дочірньою компанією «Укртрансгаз»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(Інвестор) був укладений договір №11-1005, пунктом 1.1 якого передбачено, що Виконавець зобов’язується своїми силами і засобами, за рахунок залучених від Інвестора коштів, спроектувати, збудувати і передати Інвестору у власність оздоровчий центр з усіма інженерними комунікаціями, що розташований за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Євпаторія, с. Заозерне, вул. Штормова, 36 (надалі Об’єкт) під «ключ», згідно проекту, що включає в себе комплектацію об’єкту меблями і технологічним обладнанням, з подальшою передачею, згідно чинного законодавства України, а Інвестор зобов’язується забезпечити відповідне фінансування об’єкта та прийняти його у свою власність.

Відповідно до пункту 3.1 даного договору Інвестор здійснює фінансування вказаного Об’єкту, що буде збудований Виконавцем на загальну суму 3 569 285,00 грн в строк до 31 грудня 2003 року.

Згідно з пунктом 3.2 договору Виконавець передає Інвестору об’єкт, оздоблений згідно паспорту оздоблення приміщень, наведеному в Додатку 2 до цього договору, та укомплектований технологічним обладнанням та меблями згідно специфікацій, наведених в Додатках 3 та 4, в термін до 30.05.2004. Передача Об’єкту здійснюється за актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об’єкту та по акту прийому-передачі, який підписують уповноважені представники сторін.

Спір у даній справі виник у зв’язку зі зверненням Дочірньої компанії «Укртрансгаз»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД»про стягнення 3 569 285,00 грн збитків, 314 097,64 грн інфляційних втрат, 83 902,64 грн відсотків річних, підставою чого, на думку позивача, стало неналежне виконання відповідачем покладених на нього договором обов’язків, а саме: незакінчення будівництва об’єкта в обумовлений договором строк та непередача нерухомого майна у власність позивача, у той час, коли Інвестором були належним чином виконані свої обов’язки за договором та профінансовано будівництво об’єкту на суму 3 569 285,00 грн, що підтверджується актом-погодженням про залік зустрічних однорідних вимог №12/05-377 від 29.12.2003.

Зустрічні позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» мотивовані тим, що спірний договір не відповідає положенням чинного законодавства України, оскільки його умовами передбачений єдиний обов’язок Дочірньої компанії «Укртрансгаз»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»- фінансування будівництва; кошторис сторонами не складався; договором не був передбачений обов’язок відповідача (позивача за первісним позовом) передати товариству з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД»завдання на проектування; інвестором не було отримано архітектурно-планувальне завдання в Державній архітектурно - будівельній комісії, не зареєстрований об’єкт в Державній архітектурно - будівельній комісії та не отриманий дозвіл на будівництво; земельна ділянка під об’єктом будівництва не відведена. Позивач (відповідач за первісним позовом) вважає, що відсутність вказаних умов унеможливлює будівництво об’єкту та його подальшу передачу у власність інвестору. Крім того, товариство з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД»посилається на те, що сторонами при укладанні договору не були враховані положення Закону України «Про інвестиційну діяльність»та Постанови Кабінету Міністрів України №483 від 11.04.2002. Також позивач за зустрічним позовом зазначив, що акт-погодження про залік зустрічних однорідних вимог №12/03-377 від 29.12.2003 є нікчемним правочином, оскільки на момент його укладання строк виконання зобов’язань товариством з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД»за договором про спільну діяльність №1231/65-94/3-484 від 13.10.1999 ще не настав, а за угодою №3-199 від 14.01.1999 відсутні грошові зобов’язання позивача (відповідача за первісним позовом).

Крім того, у своїх додаткових поясненнях у справі, товариство з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД»зазначило, що провадження у справі в частині визнання недійсним укладеного між сторонами 26.12.2003 договору підряду на капітальне будівництво №11-1005 з моменту його укладання та визнання недійсним з моменту укладання акта-погодження про залік зустрічних однорідних вимог №12/03-377 від 29.12.2003 має бути припинено, оскільки договір №11-1005 є неукладеним, оскільки проектно-кошторисна документація до нього не складалася, як і не складалися додатки №1 та №4, та не були оформлені угоди щодо передачі земельної ділянки під будівництво. При цьому, позивач за зустрічним позовом посилається на пункт 7 Оглядового листа Вищого арбітражного суду України №01-8/481 від 20.04.2001, пункт 17 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними» та пункт 15 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/2351 від 20.10.2006.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Нормами цивільного права, а саме: частиною 1 статті 22, статтею 611, частиною 1 статті 623 Цивільного кодексу України, передбачено правило, відповідно до якого особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, щоб застосувати такий вид цивільної відповідальності як відшкодування збитків необхідно встановити всі елементи складу цивільного правопорушення, а саме: протиправну поведінку у формі дії чи бездіяльності особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Таким чином, відшкодуванню підлягають завдані збитки, причиною яких є порушення зобов’язання боржником.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зарахована позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) на підставі акта-погодження сума грошових коштів у розмірі 3 569 285,00 грн не є збитками в розумінні норм чинного законодавства України, оскільки за своєю правовою природою спірна сума грошових коштів є заборгованістю у вигляді невикористаного авансу.

Такий висновок суд першої і апеляційної інстанції зробив виходячи з фактичних обставин справи, відповідно до яких зарахування зазначених коштів було здійснено до моменту настання граничного строку виконання підрядних робіт (30.05.2004), отже, невиконання в обумовлений строк відповідачем за первісним позовом підрядних робіт не може бути підставою, внаслідок якої Інвестор зазнав збитків, оскільки оплата була здійснена до моменту вчинення правопорушення (невиконання умов договору), проте, порушення зобов’язання повинно передувати шкідливому результату, оскільки лише за таких умов можлива наявність причинного зв’язку між протиправною поведінкою та збитками.

У зв’язку з чим, колегія суддів вважає, що посилання заявника апеляційної скарги на нібито порушення судом першої інстанції вимог статті 220 Господарського кодексу України та частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України є хибними, оскільки суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення правильно прийшов про висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог первісного позову про стягнення збитків.

На думку колегії суддів, місцевий господарський суд при винесені рішення правильно встановив правову природу спірного договору.

Так, відповідно до статті 332 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час укладення договору №11-1005 від 26.12.2003, за договором підряду підрядник зобов'язується виконати на свій ризик певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність»інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права (частина 1 статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).

Отже, дійсно, оскільки предметом договору №11-1005 від 26.12.2003 є проектування, будівництво та передача у власність Інвестора об’єкта нерухомості, суд вважає, що вказаний договір є за своєю правовою природою є угодою змішаного типу та містить в собі ознаки договору про інвестиційну діяльність й підряду на капітальне будівництво, що не суперечить положенням статті 4 Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до частини 1 статті 334 Цивільного кодексу Української РСР на виконання робіт, передбачених договором підряду, складається кошторис.

Згідно зі статтею 353 Цивільного кодексу Української РСР за договором підряду на капітальне будівництво організація-підрядчик зобов'язується своїми силами і засобами збудувати і здати організації-замовнику передбачений планом об'єкт відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації і у встановлений строк, а замовник зобов'язується надати підрядчику будівельну площадку, передати йому затверджену проектно-кошторисну документацію, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти закінчені будівництвом об'єкти і оплатити їх. Забезпечення будівництва технологічним, енергетичним, електротехнічним та загальнозаводським устаткуванням і апаратурою покладається на замовника, крім випадків, передбачених спеціальними постановами. Спеціальними постановами на замовника може бути покладене забезпечення будівництва матеріалами.

Аналіз зазначених вище правових положень свідчить про те, що наявність кошторису є суттєвою умовою договору підряду, який, відповідно, повинен бути затверджений замовником будівництва.

Договори підряду на капітальне будівництво укладаються і виконуються відповідно до правил, затверджуваних Радою Міністрів СРСР або у встановленому нею порядку. Особливі правила про договори підряду на капітальне будівництво в колгоспах затверджуються в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР (стаття 357 Цивільного кодексу Української РСР).

Відповідний обов’язок Замовника щодо передачі підряднику затвердженої проектної документації передбачений також пунктом 3 Правил про договори підряду на капітальне будівництво, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 грудня 1986 року №1550.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами договору №11-1005 від 26.12.2003 проектно-кошторисна документація не складалася, оскільки її складання не було передбачено умовами договору.

Крім того, пунктами 1.2 –1.5 договору передбачено, що його невід’ємними частинами є:

-          Додаток 1 – перелік приміщень об’єкту та їх характеристики;

-          Додаток 2 – паспорт оздоблення приміщень об’єкту;

-          Додаток 3 – специфікація комплектації об’єкту технологічним обладнанням;

-          Додаток 4 –специфікація комплектації об’єкту меблями.

В матеріалах справи відсутні Додатки 1 та 4 до договору №11-1005 від 26.12.2003, також немає доказів їх складання і підписання.

Колегія суддів згодна з думкою суду першої інстанції про те, що наданий суду позивачем за первісним позовом робочий проект реконструкції жилого будинку не може виступати в якості Додатку №1, оскільки він не відповідає умовам договору №11-1005 від 26.12.2003 та не підписаний й не скріплений печатками підприємств-сторін договору.

Згідно з частинами 1, 5 статті 24 Закону України «Про планування і забудову територій»фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування; дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом.

В свою чергу, дозвіл на виконання будівельних робіт, згідно з частиною 1 статті 29 цього Закону, - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт.

Частина 10 статті 29 даного Закону передбачає, що здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до пункту 7 Правил про договори підряду на капітальне будівництво, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 грудня 1986 року №1550, замовник зобов’язаний після укладання договору підряду передати Підряднику в строки, передбачені в особливих умовах до договору, документи про дозвіл на виконання робіт, які видаються відповідними органами.

Проте, умовами договору №11-1005 від 26.12.2003 не передбачено, яким чином та якою стороною договору повинна бути отримана дозвільна документація на проведення робіт з будівництва об’єкта.

Матеріали справи свідчать про те, що проектно-кошторисна документація сторонами не була розроблена, оскільки умовами договору не був визначений відповідний порядок. Отже, умови щодо обсягу робіт та ціни сторонами договору не визначені. Відсутні також чіткі приписи щодо предмета договору, які мали бути визначені в Додатку 1.

На думку судової колегії викладені вище обставини свідчать про те, що договір підряду №11-1005 від 26.12.2003 не може тягнути за собою ніяких правових наслідків, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов, передбачених для даного виду правочину.

Підтвердженням даних висновків судової колегії є викладена в пункті 7 Оглядового листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів про визнання угод недійсними (за матеріалами судової колегії Вищого арбітражного суду України по перегляду рішень, ухвал, постанов)»від 20.04.2001 N 01-8/481 позиція суду касаційної інстанції з цього приводу, в якому зазначено, що наявність проектно - кошторисної документації є істотною умовою договору підряду, оскільки її необхідність визнана законом, а також те, що відсутність проектно-кошторисної документації за договором підряду є підставою для визнання його неукладеним.

Стосовно посилань позивача за первісним позовом на те, що спірний договір є інвестиційним, слід зазначити, що судом правильно встановлена відсутність у ньому умов, які є істотними для інвестиційних договорів.

Так, відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність»інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності.

Частиною 1 статті 8 вказаного Закону (в редакції станом на момент укладання договору №11-1005 від 26.12.2003) передбачено, що інвестор у випадках і порядку, встановлених законодавством України, зобов'язаний подати фінансовим органам декларацію про обсяги і джерела здійснюваних ним інвестицій, одержати необхідний дозвіл або узгодження відповідних державних органів та спеціальних служб на капітальне будівництво, одержати позитивний комплексний висновок державної експертизи щодо додержання в інвестиційних програмах та проектах будівництва діючих нормативів з питань санітарного і епідемічного благополуччя населення, екології, охорони праці, енергозбереження, пожежної безпеки, міцності, надійності та необхідної довговічності будинків і споруд, а також архітектурних вимог.

Також статтею 9 даного Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода), проте, в договорі №11-1005 від 26.12.2003 жодні обов’язки інвестора, окрім здійснення фінансування, обумовлені не були.

Більш того, зміст спірного договору не передбачає положень, які б свідчили про умови та порядок проведення комплексної державної експертизи проекту будівництва, яка є обов’язковою умовою при укладенні інвестиційних договорів, оскільки, як вже було вказано раніше, договір є основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності.

Згідно з пунктом 17 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/111 від 12.03.1999 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними»(з наступними змінами та доповненнями) недійсною може бути визнана лише укладена угода, тобто така, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. Якщо у процесі вирішення спору буде встановлено, що угоду між сторонами фактично не було укладено, господарському суду на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України слід припинити провадження у справі.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно припинив провадженні у справі в частині визнання недійсним укладеного між сторонами 26.12.2003 договору №11-1005.

Крім того, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що зустрічні позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД»про визнання недійсним з моменту укладання акта-погодження про залік зустрічних однорідних вимог № 12/03-377 від 29.12.2003 не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи докази відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, розглянувши апеляційну скаргу по суті, дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що заявник апеляційної скарги не довів обґрунтованість своїх вимог, у зв’язку з чим вони задоволенню не підлягають.

За результатами повторного перегляду справи, суд апеляційної інстанції встановив, що місцевим господарським судом вирішено спір без порушень норм процесуального та матеріального права України, а також правильно встановлені всі обставини справи.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 частини 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Укртрансгаз»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 17 червня 2008 року у справі № 2-7/966.1-2008 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  Т.П. Фенько

Судді                                                                                Г.К. Прокопанич

І.В. Антонова