ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 14/2

10.09.08

Господарський суд міста Києва у складі судді Нарольського М.М.,

розглянувши справу

№ 14/2

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінжінірінгові системи»

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеро-Експрес»

про

стягнення 17329,02 грн.

за участю представників сторін:

від позивача

- Захаров О.В.

від відповідача

- не з’явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоінжінірінгові системи»(надалі –ТОВ «Енергоінжінірінгові системи») звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеро-Експрес»(надалі –ТОВ «Аеро-Експрес») про стягнення 17329,02 грн. збитків, а саме –4708,42 грн. вартості пошкодженого вантажу, 1180,60 грн. вартості перевезення, 10000 грн. витрат на адвокатську допомогу, 1440 грн. витрат на проведення експертизи.

В обґрунтування пред’явлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов’язань з перевезення вантажу за договором перевезення № ХА-2007/56 від 18.06.2007 р., що призвело до пошкодження вантажу, у зв’язку з чим позивачу завдано збитки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.07.2008 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено у судовому засіданні, зобов’язано сторони виконати певні дії.

ТОВ «Аеро-Експрес»проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданого в порядку ст. 59 ГПК України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.08.2008 р. розгляд справи відкладено.

В судових засіданнях 20.08.2008 р. та 27.08.2008 р. оголошувались перерви.

4 вересня 2008 року ТОВ «Аеро-Експрес»подало клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України з посиланням на те, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Суд відмовляє в задоволенні вказаного клопотання.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про судоустрій»суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 ст. 3 вказаного Закону встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього ж Закону усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і неупередженим судом. Згідно з ч. 3 зазначеної статті ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. визначено, що частина 2 ст. 124 Конституції України передбачає право громадянина, юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі громадяни та юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Громадяни та юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій України»передбачено, що місцеві господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 ГПК України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

За наявності згаданих умов, відповідності складу учасників спору ст. 1 ГПК України, господарського характеру спірних правовідносин, відповідач помилково вважає, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

В порядку ст. 85 ГПК України за згодою представника позивача у судовому засіданні 10.09.2008 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи сторін, дослідивши подані докази, обговоривши обставини справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2007 р. між ТОВ «Аеро-Експрес»(виконавець) та ТОВ «Енергоінжінірінгові системи»(клієнт) укладено договір перевезення № ХА-2007/56 (надалі –Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов’язався надавати послуги з доставки відправлень клієнта до пункту призначення за адресою, що вказана в транспортній накладній TNT та у відповідності з Генеральними умовами перевезень TNT, а позивач зобов’язався сплачувати за перевезення відправлень встановлену плату у відповідності з узгодженими тарифами.

13 серпня 2007 року позивачем було направлено замовлення на доставку вантажу –нагнітачу повітря «компресор»роторний, багатовальний DI 6-9 у кількості однієї штуки загальною вагою 30 кг, з оголошеною згідно інвойсу вартістю 684 євро, за маршрутом від м. Любленець, Чеської Республіки до м. Харкова, Україна.

19 серпня 2007 року вантаж надійшов на територію України, на підтвердження чого є відповідний штамп Бориспільської митниці на транспортній накладній.

При прийманні вантажу 30.08.2007 р. позивачем був складений акт пошкодження вантажу, який підписаний обома сторонами.

З посиланням на пункт 7.1 Договору позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків, понесених внаслідок пошкодження вантажу.

Відповідач у відповіді на претензію від 13.09.2007 р. відмовив позивачу у відшкодуванні нарахованої позивачем суми грошових коштів, мотивуючи відмову неналежним пакуванням вантажу.

В акті огляду від 30.08.2007 р. зазначено, що вантаж закріплено на палеті за допомогою двох транспортних поліетиленових стрічок, які допускають його переміщення в невеликих межах.

У своїй претензії від 31.08.2007 р. позивач зазначив, що вантаж є високотехнологічним виробом.

Тому, для передбачення надійності перевезення позивач не позбавлений був можливості узгодити всі питання пов’язані з пакуванням вантажу та його транспортуванням. А будучи ознайомленим з умовами перевезення, наголосити на необхідності його ретельного та надійного пакування.

В силу положень ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Позивач, з посиланням на ч. 3 ст. 917 ЦК України, стверджує, що прийнявши вантаж до перевезення перевізник визнав, що вантаж було упаковано належним чином.

Проте, відповідно до умов Договору та Генеральних умов перевезень TNT, відмовитися від прийняття вантажу, що поданий до перевезення у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, є правом перевізника, а не обов’язком.

В свою чергу, відповідно до п. 7.1.4 Договору, виконавець звільняється від відповідальності за ушкодження або псування вмісту відправлення внаслідок його неналежного пакування або внаслідок незадовільного пакування вмісту відправлення, яке за своїм характером схильне до пошкоджень або псування без пакування чи при неналежному пакуванні.

Відповідно до пункту 10 Генеральних умов перевезень TNT, які є додатком до Договору, обов’язки гарантувати, що вміст вантажу безпечно, акуратно та надійно упакований для захисту від звичайних ризиків при транспортуванні, покладається на відправника або одержувача вантажу, держателя вантажної накладної, одержувача та власника вмісту вантажу або на особу, яка має право на вантаж.

Згідно положень пункту 12 Генеральних умов перевезень TNT, які є додатком до Договору, якщо вантаж або будь-яку частину було втрачено, пошкоджено, затримано, невірно доставлено або не доставлено взагалі в результаті дій чи бездіяльності осіб у зв’язку із спричиненням порушення обов’язків, особливо передбачених п. 10 Генеральних правил гарантії, особи, які входять до групи TNT, з участю TNT Express Holdings B.V. в їх капіталі чи без такої участі, дочірні фірми, філіали TNT Express Holdings B.V., їх співробітники, агенти, а також незалежні підрядники, пов’язані з особами що входять до групи TNT договірними зобов’язаннями, не несуть відповідальності.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. ст. 33, 34 ГПК України).

Виходячи з цього, позивач повинен був довести наявність збитків і неправомірної поведінки відповідача, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування. В свою чергу, відповідач повинен був доводити відсутність своєї вини.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши відсутність всіх елементів складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, прийнявши до уваги положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

М.М. Нарольський

Дата підписання рішення: 01.10.2008 р.