ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" серпня 2008 р. Справа № 2/351-АП-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Скобєлкіна С.В. при секретарі Котенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Державного підприємства "Скадовський морський торговельний порт", м.Скадовськ

про стягнення 57515,11 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Саплєва О.В., довіреність від 02.01.2008 року

від відповідача: Михайлова Л.Д., доручення від 30.07.2008р.

в с т а н о в и в:

Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом до Державного підприємства "Скадовський морський торговельний порт" про стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 57515,11 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав позов, а відповідач його не визнав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши сторони, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач - Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" в редакції від 06.10.2005 року № 2960-ІV. На думку позивача, підприємства, установи, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, повинні самостійно розраховувати та забезпечити кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону, працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. На підприємстві, в свою чергу, лежить обов'язок працевлаштувати інваліда в межах нормативу. Лише у разі направлення органами, визначеними ст.18 Закону, для працевлаштування інвалідів, підприємство зобов'язане працевлаштувати таких інвалідів в межах 4% нормативу.

Крім того, п.10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314 "Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів" передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Позивачем не взято до уваги положення ст.5 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів України", відповідно до якого порядок та умови визначення потреб у зв'язку з інвалідністю встановлюється на підставі висновку МСЕК та врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності інваліда. Види і обсяги необхідного соціального захисту інваліда надаються у вигляді індивідуальної програми медичної соціально-трудової реабілітації.

Закон встановлює, що підбір вказаними органами робочого місця для інваліда здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професіональних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Статтею 19 Закону передбачено, що для підприємств (об'єднань), установ і організацій, незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих.

Відповідно до ст.20 Закону, підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форм власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, передбаченим ч.1 ст.19 Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (об'єднанні), установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Але обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів. Він покладається на органи працевлаштування, перелічені в ч.1 ст.18 Закону.

Відповідно до ст.24 Кодексу законів про працю України укладення трудового договору за загальним правилом оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу, що передбачає працевлаштування інваліда шляхом укладення трудового договору підприємством, до якого направлено інваліда для працевлаштування. Але обов'язок по виявленню інвалідів, які спроможні та бажають працювати не покладено на підприємства, організації й установи - суб'єктів господарювання.

В 2007 році центр зайнятості по Скадовському району направив 1 інваліда і його було прийнято охоронцем. Більше ніякі організації інвалідів не направляли та самі інваліди для працевлаштування до Скадовського МТП не зверталися.

За вказаних обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

1.           В задоволенні позову відмовити.

2.           Постанова господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано, якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

3. Про апеляційне оскарження рішення суду (постанови) першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя С.В.Скобєлкін

Постанова виготовлена у повному обсязі 03.09.2008р.