ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2008 Справа № 39/28-08

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів :

головуючого Логвиненко А.О. (доповідач)

суддів:                      Головко В.Г., Стрелець Т.Г.

при секретарі судового засідання Ревковій Г.О.

з участю представників :

позивача –Кривцова Є.І.

відповідача-2 –Попов В.О., Білівський А.Д.

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства Інгулецький ринок “Гала” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2008р. по справі

за позовом Регіонального фонду державного майна України по Дніпропетровській області

до відповідача-1 Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області

відповідача-2 Приватного підприємства Інгулецький ринок “Гала” , м. Кривий Ріг

з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору – відкрите акціонерне товариство “Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат”

про визнання рішення недійсним та визнання права власності

В С Т А Н О В И В :

12.12.2007р. до господарського суду Дніпропетровської області надійшов позов регіонального фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі Фонд держмайна) про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області від 31.10.2002р. та про визнання за державою права власності на об’єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою : м. Кривий Ріг, пр. Перемоги,11. Свої вимоги позивач мотивував тим, що під час приватизації до статутного фонду відкритого акціонерного товариства “Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” (далі ГЗК) не увійшли спірні об’єкти нерухомості : сміттезбірник, сарай та вбиральня. Але при підготовці до приватизації вказаних об’єктів Фонд дізнався, що рішенням виконкому Миколаївської сільради було визнано право власності на ці об’єкти нерухомості за приватним підприємством Інгулецький ринок “Гала” (далі Ринок). Вважаючи, що діями відповідачів було порушено право власності держави на нерухоме майно, Фонд держмайна просив задовольнити позовні вимоги.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги (т1 а.с.35-36, т2 а.с.2-3).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2008р. (суддя Ліпинський О.В.) позов задоволено частково : визнано недійсним рішення виконавчого комітету Миколаївської сільради від 11.12.2002р. та визнано право державної власності на лабораторію та вбиральню. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням Ринок звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та відмовити в задоволенні позову. При цьому апелянт послався на те, що судом не враховано, що спірні об’єкти ніколи не належали державі, оскільки є новозбудованими спорудами під час будівництва Ринку. Крім того, позивач не надав суду доказів того, що він був власником об’єктів нерухомості, на місці яких збудовано спірні об’єкти.

Позивач у своєму відзиві зазначив, що рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідач-1 та третя особа відзивів не надали, в судове засідання призначене для розгляду апеляційної скарги не з’явились, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи те, що залучені до справи докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача-1 та третьої особи, яких належним чином сповіщено про час та місце слухання справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши у відповідності до ст. 101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення у повному обсязі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що під час приватизації проведеної у 1998р. Фонд державного майна передав до статутного фонду ГЗК певне майно. При цьому, частина державного майна до статутного фонду акціонерного товариства не увійшла та залишилась у власності держави (т1 а.с.7-10). З наданих позивачем доказів (т1 а.с.10) слідує, що до статутного фонду ГЗК, зокрема, не увійшли об’єкти нерухомості, які зазначені у відповідному переліку під №№143,148,149 як сміттезбірник, сарай та вбиральня біля магазина “Мрія”.

28.05.1999р. між ГЗК та Риноком було укладено договір оренди сараю, вбиральні та сміттезбірнику, який в подальшому було продовжено до вересня 2009р. (т1 а.с.89-92, т2 а.с.7-9).

Поряд з цим, у грудні 1999р. державною комісією було прийнято до експлуатації об’єкти нерухомості ринку, розташованого за адресою : м. Кривий Ріг, пр. Перемоги,11 та видано Ринку акт на право постійного землекористування (т1 а.с.50-55). У вказаних документах зазначено, що серед збудованих Ринком об’єктів нерухомості значиться лабораторія –літ.А-1 та вбиральня –літ.Д. На цій підставі, та з огляду на рішення виконкому Миколаївської сільради від 11.12.2002р., відповідачем-1 17.01.2003р. було видано Ринку свідоцтво про право власності на будівлі, в тому числі і на лабораторію та вбиральню, яке зареєстровано у відповідному бюро технічної інвентаризації (т1 а.с.49).

Позовні вимоги Фонду держмайна ґрунтуються на тому, що об’єкти сарай та вбиральня, позначені у додатку №4 позивача під №№148,149 є тотожними з об’єктами нерухомості, зазначеними у свідоцтві про право власності під назвою А-1 лабораторія та Д –вбиральня. На цій підставі позивач просив визнати недійсним рішення виконкому Миколаївської сільради від 11.12.2002р. про визнання за Ринком права власності на спірні об’єкти.

Таким чином, позивачем оскаржується законність рішення органу місцевого самоврядування прийнятого останнім при реалізації його компетенції у сфері управління на підставі положень глави 2 розділу ІІ Закону України” Про місцеве самоврядування в Україні “.

Задовольнивши позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до положень ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд цього спору віднесено до компетенції адміністративних судів, що у свою чергу унеможливлює розгляд вказаних позовних вимог господарськими судами України.

З огляду на непідвідомчість цієї частини позовних вимог господарським судам України колегія суддів не входить в обговорення питання щодо законності рішення виконкому Миколаївської сільради від 11.12.2002р. та не вбачає за необхідне витребувати його оригінал чи копію від відповідача-1 для дослідження.

Що стосується вимог позивача про визнання за ним права власності на спірні об’єкти нерухомості, то колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не надано доказів того, що об’єкти сарай та вбиральня, позначені у додатку №4 позивача під №№148,149 є тотожними з об’єктами нерухомості, зазначеними у свідоцтві про право власності під назвою А-1 лабораторія та Д – вбиральня, оскільки ані облікові документи Фонду держмайна, ані договори оренди, укладених між відповідачем-2 та ГЗК не дозволяють зробити такий висновок. Натомість, Ринком залучено до справи докази того, що на земельній ділянці, отриманій ним в постійне землекористування, відповідачем-2 було збудовано нові об’єкти нерухомості, прийняті в експлуатацію, серед яких є і об’єкти А-1 лабораторія та Д –вбиральня (т1 а.с.40-55,101-136).

За таких обставин відсутні підстави вважати, що спірні об’єкти нерухомості є майном, отриманими Ринком від ГЗК в оренду, поліпшення яких відповідач-1 здійснив без узгодження з наймодавцем.

Крім того, при наявності зареєстрованого у встановленому законом порядку права власності на нерухоме майно, не скасованого рішення органу місцевого самоврядування від 11.12.2002р. про визнання права власності та акту введення в експлуатацію новостворених будівель від 29.12.1999р. відсутні підстави для позбавлення відповідача-2 права власності на спірне майно.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає що рішення суду повинно бути змінено на підставі п3,4 ч1 ст.104 ГПК України через невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а провадження в частині вимог про визнання рішення виконкому Миколаївської селищної ради підлягає припиненню на підставі п.1 ч1 ст.80 ГПК України.

Оскільки апелянтом не поставлено питання про розподіл державного мита, колегія суддів не входить в обговорення цього питання.

Керуючись ст. 101, 103 –105 ГПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного підприємства Інгулецький ринок “Гала” задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2008р. змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції :

Припинити провадження у справі в частині вимог про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області№69 від 11.12.2002р.

В задоволенні решти позовних вимог Регіонального фонду державного майна України по Дніпропетровській області відмовити.

Головуючий А.О. Логвиненко

Суддя В.Г. Головко

Суддя Т.Г. Стрелець

Постанову оформлено у відповідності

до вимог ст.84 ГПК України 25.08.2008р.