ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.10.08                                                                                           Справа№ 30/176

за первісним позовом: Трускавецька міська рада

до відповідача: ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів „Трускавецькурорт”, м. Трускавець

про визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння

за зустрічним позовом: ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів „Трускавецькурорт”, м. Трускавець

до відповідача: Трускавецька міська рада

про визнання права власності

Суддя Н.Мороз

Представники (за первісним позовом):

від позивача- Потічна Н.Ю.-зав.юр. відділу

від відповідача- Копинець А.В.-дир. з правових питань

Суть спору:

Позовну заяву подано Трускавецькою міською радою, м. Трускавець, Львівська область, до закритого акціонерного товариства лікувально –оздоровчих закладів “Трускавецькурорт”, м. Трускавець, Львівська область, про визнання права власності територіальної громади м. Трускавця в особі Трускавецької міської ради на нежитлові приміщення: альтанка для музикантів площею 17,9 кв.м. за адресою м. Трускавець, бульвар Торосевича, 1, електромайстерня площею 30,8 кв.м. в м. Трускавець, бульвар Торосевича, 12, більярдна площею 313,1 кв.м. в м. Трускавець, бульвар Торосевича, 16 та витребування цього майна з незаконного володіння відповідача.

Закрите акціонерне товариство лікувально –оздоровчих закладів “Трускавецькурорт”, м. Трускавець, Львівська область, звернулось із зустрічним позовом до Трускавецької міської ради, м. Трускавець, Львівська область про визнання права власності закритого акціонерного товариства лікувально –оздоровчих закладів “Трускавецькурорт” на об’єкти нерухомого майна: альтанка для музикантів площею 17,9 кв.м. за адресою м. Трускавець, бульвар Торосевича, 1, електромайстерня площею 30,8 кв.м. в м. Трускавець, бульвар Торосевича, 12, більярдна площею 313,1 кв.м. в м. Трускавець, бульвар Торосевича, 16.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 10.06.2008 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд на 24.06.2008 р. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду, в судових засіданнях оголошувались перерви.

Представникам роз’яснено їх права згідно зі ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України, справа слухається за наявними у ній доказами.

В судових засіданнях представник позивача первісний позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві, а зустрічний позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Ствердив, зокрема, що спірне майно було збудоване територіальною громадою м. Трускавця до 1900 р., перебувало в державній власності, а на підставі Постанови Кабінету міністрів України №311 від 05.11.1991 р. було передано органу місцевого самоврядування. Однак, спірне майно безпідставно перебуває на балансі відповідача. Проти зустрічного позову заперечив посилаючись на відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на спірне майно. Просить первісний позов задовольнити, а в зустрічному позові - відмовити.

В судових засіданнях представник відповідача первісний позов заперечив, а зустрічний позов підтримав з мотивів, зазначених у зустрічній позовній заяві, відзиві на позовну заяву. Ствердив, що спірне майно обліковується на балансі відповідача та було передане до статутного фонду відповідача його засновниками. Просить у первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Право власності на спірне майно не зареєстроване за сторонами в МБТІ, що визнано сторонами у судових засіданнях. Рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради №180 від 06.07.2007 р. “Про оформлення права власності на об’єкти розташовані в курортному парку”, спірним об’єктам присвоєні відповідні адреси (п. 1) та вирішено оформити право власності на них за територіальною громадою м. Трускавця в особі Трускавецької міської ради (п. 3). Однак, доказів оформлення права власності на підставі вказаного рішення суду не надано. Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З врахуванням наведеного, зазначене рішення саме по собі не породжує у позивача права власності на спірне майно, а підставність його винесення не є предметом даного спору.

Як вбачається з поверхових планів та технічних паспортів, спірне майно, а саме: альтанка площею 17,9 кв.м. за адресою м. Трускавець, бульвар Торосевича, 1, побудована у 1947 р.; електромайстерня площею 30,8 кв.м. за адресою м. Трускавець, бульвар Торосевича, 12, побудована у 1958 р., більярдна площею 313,1 кв.м. за адресою м. Трускавець, бульвар Торосевича, 16, була побудована у 1955 р., чим спростовуються посилання позивача на їх будівництво до 1939 р. територіальною громадою під час перебування у складі Польщі. Належних доказів зворотнього суду не надано, а матеріали листа музею історії Трускавця №12 від 06.05.2008 р. не дозволяють ототожнити згадані у них об’єкти із спірним майном і не спростовують дані, вміщені у технічних паспортах.

Жодних доказів будівництва чи утримання спірного майна територіальною громадою м. Трускавця суду не надано. Натомість, сторонами не заперечується перебування цього майна на балансі відповідача.

Спірне майно розташоване на території курортного парку, що не заперечувалось сторонами та підтверджується розпорядженням №231-р від 21.05.2007 р. міського голови м. Трускавця “Про проведення інвентаризації майна курортного парку”, актом інвентаризації майна курортного парку від 31.05.2007 р..

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Трускавецької міської ради №48 від 23.07.2002 р. “Про впорядкування землекористування державного парку –пам’ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення в м. Трускавці” вирішено укласти договори оренди земельних ділянок на території парку із ЗАТ ДОЗ “Трускавецькурорт” для обслуговування державного парку – пам’ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення, однак, договори оренди укладені не були. Рішенням Трускавецької міської ради №325 від 21.04.2004 р. “Про передачу в обслуговування КП “Наше місто” державного парку –пам’ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення”, рішення Трускавецької міської ради №48 від 23.07.2002 р. було відмінено, а територію парку (включаючи землекористування під мінеральними джерелами, які знаходяться на території парку) надано в обслуговування КП “Наше місто”, із яким укладено охоронне зобов’язання від 02.07.2004 р.. Однак, як вбачається зі змісту вказаних рішень, ними регулювалось питання передачі в обслуговування лише земельних ділянок. Спірне майно у вказаних рішеннях не згадується. Законодавство не пов’язує набуття права власності на нерухоме майно із переходом права користування на земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Підставою набуття у нього права власності на спірне майно позивач зазначає п. 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 р. “Про порядок введення в дію Закону Української РСР “Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування” та Постанови Верховної Ради УРСР “Про введення в дію Закону Української РСР “Про власність” від 26.03.1991 р., на підставі яких Постановою Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991 р. “Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю” передав відповідне майно у комунальну власність.

Як вбачається з Постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991 р. “Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю”, нею затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) (п. 1). У відповідності до Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) віднесено житлово-комунальне господарство, житлове господарство, а саме: житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов'язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду. При цьому, перехід права власності до територіальних одиниць не визначений автоматично. Пунктом 2 вказаної Постанови зобов’язано міністерства і відомства України, органи, уповноважені управляти державним майном, здійснити до 1 січня 1992 р. передачу державного майна, яке перебуває у їх віданні, до комунальної власності згідно із затвердженим цією постановою переліком. Однак, жодного доказу належності спірного майна до вказаного переліку та фактичної його передачі відповідними органами позивачу суду не надано. У відповідності до ст. 128 ЦК УРСР, який діяв на час існування спірних відносин, право власності на майно переходить у момент передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. При цьому, посилання на неналежність спірного майна відповідачу не доводить наявність права власності на нього у позивача. Враховуючи, що право вимагати витребування майна ст. 387 ЦК України закріплює за власником і лише щодо особи, яка заволоділа ним незаконно і без відповідної правової підстави, позивачем не доведена наявність підстав для задоволення позову. З врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову.

З матеріалів справи, зокрема, листа відповідача №243 від 14.03.2007 р., акту інвентаризації майна курортного парку від 21.05.2007 р. вбачається, що спірне майно обліковується на балансі відповідача. Зазначена обставина визнана сторонами у судових засіданнях та підтверджується змістом позовних заяв.

У відповідності до п. 7 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/225 від 02.04.1994 р., наявність майна на балансі організації ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Одним з основних критеріїв визначення законності володіння державним майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням зборів акціонерів закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “Укрпрофоздоровниця” від 23.12.1998 р. “Про створення закритого акціонерного товариства “Трускавецькурорт”, вирішено створити відповідача, визнати його засновниками закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “Укрпрофоздоровниця” та Раду Об’єднання профспілок Львівщини, та передати у власність ЗАТ “Трускавецькурорт” як внесок до статутного фонду майно та інші цінності на відповідну суму. 02.02.1999 р. датований протокол №1 Установчих зборів Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів “Трускавецькурорт”, яким, зокрема, вирішено створити відповідача шляхом реорганізації об’єднання “Трускавецькурорт” та всіх підприємств, які входять у нього. 02.02.1999 р. був підписаний акт передачі у власність Закритому акціонерному товариству лікувально-оздоровчих закладів “Трускавецькурорт” майна та будівель, як внесок до Статутного фонду Товариства.

Позивач посилається на відсутність вказівки на спірне майно у вказаному акті передачі майна. Однак, враховуючи зміст вказаного акту та ту обставину, що вказаним актом була проведена передача у власність відповідачу не конкретного майна, а цілісного майнового комплексу двадцяти чотирьох підприємств, відділів тощо, конкретні споруди в цьому акті і не могли передбачатись.

З п. 9 Установчого договору закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів “Трускавецькурорт”, зареєстрованого 24.03.1999 р. вбачається, що ЗАТ “Укрпрофоздоровниця” вносить свій вклад у вигляді будівель та споруд, обладнання, передавальних пристроїв та інших матеріальних цінностей санаторіїв “Весна”, “Алмаз”, “Каштан”, “Берізка”, “Юність”, “Кристал”, “Рубін”, “Янтар”, Центральної курортної поліклініки, Курортної поліклініки №2, Бальнеоозокеритолікарні №1, Бальнеоозокеритолікарні №2, Об’єднання курортних послуг і допоміжних виробництв, Автотранспортного підприємства, Підприємства матеріально-технічного постачання, Ремонтно-будівельного управління, Палацу культури ім.. Т. Шевченка, дієтичних їдалень “Берізка”, “Зоря”, Відділу капітального будівництва та благоустрою, Технологічної харчової лабораторії, Гідрогеологічної режимно-експлуатаційної станції, підприємства “Трускавецькурорттеплоенерго”, об’єднання “Трускавецькурорт”. Зазначене додатково підтверджується переліком матеріальних цінностей, які вносить ЗАТ “Укрпрофоздоровниця” в статутний фонд створеного ЗАТ “Трускавецькурорт”. У відповідності до п. 1.1. статуту відповідача, зареєстрованого 24.03.1999 р., відповідач визначений правонаступником зазначених організацій.

У відповідності до ст. 128 ЦК УРСР, який діяв на час існування спірних відносин, право власності на майно переходить у момент передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

З матеріалів справи, зокрема, книг обліку основних засобів правопопередників відповідача вбачається, що спірне майно до передачі відповідачу належало організаціям –правонаступникам. Крім того, як вбачається акту приймання-передачі території курортного парку від 15.02.1996 р., ОКПіДВ передало на баланс ГГРЕС (Гідрогеологічної режимно-експлуатаційної станції), зокрема, альтанку для музикантів. При цьому, правомірність внесення ЗАТ “Укрпрофоздоровниця” відповідного майна до статутних фондів інших підприємств була предметом дослідження та була визнана судовою колегією по перегляду рішень, ухвал, постанов Вищого арбітражного суду України у справі №04-1/15-6/195, що підтверджується постановою від 06.03.2001 р., рішенням господарського суду Львівської області від 14.02.2004 р. у справі №3/177-20/309 відмовлено у визнання недійсними установчих документів відповідача. Хоча зазначені судові рішення не носять преюдиційного характеру по даній справі відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України, однак враховуються судом як доказ по справі.

Матеріали справи, зокрема, листи відповідача свідчать про намір використання відповідачем спірного майна в господарській діяльності, намаганні оформити своє право власності на нього, провести ремонт тощо. Належних доказів безпідставного обліковування спірного майна на балансі відповідача чи правопопередників відповідача суду не надано. Водночас, ця обставина свідчить про фактичну передачу цього майна відповідачу, із якою закон пов’язує набуття права власності, якщо інше не встановлено законом або договором.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник, майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зустрічний позов слід задовольнити.

Судові витрати покладаються на позивача за первісним позовом.

Керуючись ст.ст.15, 321, 328, 387, 392 ЦК України, ст.ст.33, 35, 42, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1.          В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2.          Зустрічний позов задоволити повністю.

3.          Визнати право власності закритого акціонерного товариства лікувально –оздоровчих закладів “Трускавецькурорт” (, м. Трускавець, вул. Біласа, 13) на об’єкти нерухомого майна: альтанка для музикантів площею 17,9 кв.м. за адресою м. Трускавець, бульвар Торосевича, 1, електромайстерня площею 30,8 кв.м. в м. Трускавець, бульвар Торосевича, 12, більярдна площею 313,1 кв.м. в м. Трускавець, бульвар Торосевича, 16.

4.          Стягнути з Трускавецької міської ради (, м. Трускавець, вул. Бориславська, 2) на користь закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів “Трускавецькурорт”, м. Трускавець, Львівська область (, м. Трускавець, вул. Біласа, 13)- 255 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.          Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Суддя                                                                                           Мороз Н.В.