КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
№ 20/28
міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:
судді:                    Разіної Т. І (доповідач по справі),
суддів:
судового засідання
участю представників сторін:
М.О. -представник за дов. № 30.7/2 від 30.07.2008 р.;
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємця
-фізичної особи ОСОБА_1 на рішення господарського суду Полтавської області від
22.05.2008 року у справі № 20/28 (суддя Тимощенко О.М.)
позовом           товариства з обмеженою
відповідальністю «Видавничо-книготорговий
центр «Кредо», м. Донецьк,
до                               приватного підприємця -фізичної особи
Про                стягнення 120363,02 грн.,
січні 2008 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничо-книготворчий
центр «Кредо»(далі по тексту -ТОВ «ВКЦ «Кредо», позивач) звернулося до
господарського суду Полтавської області з позовною заявою до приватного
підприємця -фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення з відповідача грошових коштів
господарського суду Полтавської області від 23.01.2008р. позовну заяву ТОВ «ВКЦ
«Кредо»було прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 20/28.
процесі розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив суд стягнути з
5489,87 грн., 3% річних - 967,37 грн. та судові витрати.
Рішенням
господарського суду Полтавської області від 22.05.2008 р. позов ТОВ «ВКЦ
«Кредо» було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь
позивача  49736,69 грн. основного боргу,
5489,87 грн. пені, 967,37 грн. річних, 561,93 грн. державного мита, 107,86 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині
стягнення 5280,90 грн. збитків та 2133 грн. вартості представницьких послуг
-відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не
погоджуючись із вищезазначеним рішенням місцевого господарського суду,
приватний підприємець-фізична особа Несевра Т.В. звернувся до Київського
міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №45 від
29.05.2008 р. (вх. Київського міжобласного апеляційного господарського суду
№2-04/2/326/1104 від 10.06.2008 р.), в якій просить скасувати рішення о
господарського суду Полтавської області від 22.05.2008 р. та припинити
провадження у справі №20/28.

Ухвалою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 17.06.2008 р., у
складі суддів: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Агрикової О.В. та
Фаловської І.М., прийнято до провадження апеляційну скаргу приватного
підприємця-фізичної особи ОСОБА_1 на рішення господарського суду Полтавської
області від 22.05.2008 року у справі №20/28.

Відповідно
до розпорядження заступника Голови Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 01.08.2008 року, у зв'язку з виробничою необхідністю,
розгляд справи № 20/28 призначено здійснити у складі колегії суддів:
головуючого судді -Разіної Т.І., суддів Агрикової О.В. та Чорногуза М.Г.

Відповідно
до розпорядження заступника Голови Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 19.08.2008 року, у зв'язку з відпусткою суддів
Агрикової О.В. та Чорногуза М.Г., розгляд справи № 20/28 призначено здійснити у
складі колегії суддів: головуючого судді -Разіної Т.І., суддів Поліщука В.Ю.
та    Жук Г.А.

Відповідно
до розпорядження першого заступника Голови Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 09.09.2008 року, у зв'язку з відпусткою судді Жук Г.А.,
розгляд справи № 20/28 призначено здійснити у складі колегії суддів:
головуючого судді -Разіної Т.І., суддів Поліщука В.Ю. та    Фаловської І.М.

ТОВ
«ВКЦ «Кредо»подало відзив на апеляційну скаргу (вх. №2-058/2082 від 07.07.2008
р.), позивач вважає, що подана відповідачем апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, просить оскаржуване рішення від 26.05.2008 р. у справі №20/28
залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Скаржник
у судові засідання не з'являвся, свого представника не направляв, про час і
місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.

10.09.2008
р. у судовому засіданні були оголошені вступна і резолютивна частини постанови,
згідно ст. 85 ГПК України.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського міжобласного
апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга
приватного підприємця-фізичної особи ОСОБА_1 на рішення господарського суду
Полтавської області від 22.05.2008 року у справі №20/28  не підлягає задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

У
відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Пунктом
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України визначено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно
ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як
вбачається з матеріалів справи, 01.05.2007 р. між сторонами був укладений
дилерський договір купівлі-продажу зошитів, згідно з п. 1 якого продавець
(позивач) пропонує дилеру (відповідачу) товар -зошити виробництва
Полотняно-заводської паперової фабрики на дилерських умовах, а дилер
зобов'язується замовити і оплатити
продавцю товар у кількості не менше 150000 штук зошитів в асортименті.

Згідно
п. 2.4 договору, продавець пропонує дилеру наступні умови оплати на кожну
партію товару:

- при
відвантаженні в травні-червні - надається відстрочка платежу до 90 календарних
днів з дня відвантаження товару  з
поетапною оплатою (10 % суми - через 30 календарних днів, 20 % суми - через 60
днів, 70 % суми - через 90 днів);

-          при відвантаженні в липні -
відстрочка до 60 днів з поетапною оплатою (30 % - через 30 днів, 70 % - через
60 днів);

-          при відвантаженні в серпні -
відстрочка до 30 днів.

Оплата,
згідно п.2.5 договору, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на
рахунковий рахунок продавця.

На
виконання умов даного договору 02.07.2007 року позивачем було відвантажено
товар за накладними №№ 484, 485 на загальну суму 116710,78 гривень, який
повинен бути оплачений відповідачем на умовах розстрочення платежу повністю
протягом 60 днів (п.2.4 Договору).

31.07.07
р. відвантажено товару на суму 38439,67 грн., за накладною №517, строк оплати,
згідно договору, на умовах розстрочення платежу - 60 днів.

27.08.2007
року відвантажено товару на суму 204 грн., за накладною №684, строк оплати,
згідно договору, на умовах розстрочення платежу - 30 днів, (копії накладних - в
матеріалах справи). Тобто, за накладними №№ 484, 485, 517, 684 Відповідач
отримав товар на загальну суму 155354,45
грн.

Проте,
як стверджує позивач, відповідач порушив взяті на себе зобов'язання стосовно
оплати отриманого товару, натомість повернув частину отриманого товару на суму
105618,00 грн. Тобто, за відповідачем рахується заборгованість за отриманий
товар перед позивачем у сумі 49736,69 грн. Саме цю суму основного боргу позивач
просив суд стягнути з відповідача.

Крім
того, п.5.1 договору передбачено, що за порушення строків оплати за товар
покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день
прострочення. На підставі цього позивач нарахував та просив стягнути з
відповідача 5489,87 грн. пені.

На
підставі ст.625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором або законом, позивач просив стягнути з
відповідача 967,37 грн. річних.

Згідно
п.5.2 договору при необґрунтованій відмові від прийняття товару покупець
відшкодовує продавцю збитки у розмірі 5 % від вартості товару.

Виходячи
з того, що вартість товару, повернутого відповідачем по накладним №Н-00000004
від 31.10.07 р. і №00000002 від 24.10.07 р. становить 105618,00 грн., позивач
просив стягнути з відповідача 5280,90 грн. збитків.

Крім
того, позивач надав суду акти про надання представницьких послуг від 19.03.08
р. від 12.05.08 р., від 03.04.08 р. у підтвердження витрат адвоката у зв'язку з
веденням справи №20/28 у господарському суді Полтавської області. Згідно з актами,
вартість представницьких послуг і узгоджених витрат склала 2123 грн. Саме цю
суму позивач просив стягнути з відповідача на підставі ст.44 ГПК України як
судові витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката.

Таким
чином, загальна сума, що була заявлена до стягнення у суді першої інстанції,
становить 61474,83 грн. (основний борг, пеня, збитки і річні), а також 2123
грн. витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, та витрати по сплаті
державного мита і інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Як
вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі
- продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов'язується
передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно
і сплатити за нього певну грошову суму.

За
змістом статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар)
після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього,
якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку
оплати. Отже обов'язок оплатити продукцію у покупця визначений саме після його
прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього.

Згідно
ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно
до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти
господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
- відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Згідно
ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з
порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Згідно
ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути
виконане у встановлений строк (термін).

Відповідно
до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не
встановлений інший розмір відсотків.

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 49736,69 грн. основного боргу,
5489,87 грн. пені та 967,37 грн. річних обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Стосовно
вимоги позивача про стягнення збитків, суд першої інстанції вірно виходив з
того, що згідно п. 5.2 Договору, при необґрунтованій відмові від прийняття
товару покупець відшкодовує продавцю збитки в розмірі 5 % від вартості товару.
Позивачем надано докази повернення товару на суму 105618,00 грн. -видаткову
накладну (повернення) № Н-00000004 від 31.10.07 р. на суму 59699,95 грн. (з
ПДВ) і видаткову накладну (повернення) № Н-00000002 від 24.10.07 р. на суму
45918,05 грн. (з ПДВ). Проте жодних доказів того, що товар був повернутий
відповідачем безпідставно, позивач місцевому господарському суду не надав.

Згідно
ст. ЗЗ ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким
чином, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що позовні вимоги в
частині стягнення 5280,90 грн. збитків, завданих відмовою від прийняття товару
(його поверненням) є необґрунтованими, не підтверджуються матеріалами справи,
тому задоволенню не підлягають.

За
оцінкою колегії суддів, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу у
задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2123,00 грн. вартості
представницьких послуг, з наступних підстав.

Статтею
44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг
адвоката.

Судові
витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому
випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги давалися, та
їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Відповідно до
ч. 3 ст.48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката,
визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія
цього закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Договору
з адвокатом на надання юридичних послуг позивачем суду не надано, як і
фінансових документів, які б свідчили про оплату наданих послуг у сумі 2123
грн. До того ж, згідно з чинним законодавством, відшкодування вартості
представницьких послуг на підставі актів про надання таких послуг не
передбачено. Такі послуги не є судовими витратами у розумінні ст.44 ГПК
України.

З
огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу, пені, річних
обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Викладені
в апеляційній скарзі доводи скаржника з приводу скасування оскаржуваного
рішення, не приймаються колегією суддів апеляційної інстанції до уваги та
відхиляються як безпідставні, оскільки є необґрунтованими та не підтверджуються
а матеріалами справи. Зокрема, відповідач зазначив, що суд першої інстанції в
обґрунтуванні рішення посилається на договір від 01.05.2007 р., який, на думку
скаржника не був укладений з таких підстав.

Так,
відповідач зазначає, що договір від 01.05.2007 р. не можна вважати укладеним,
так як він не містить істотних умов, а також звертає увагу суду на те, що строк
виконання зобов'язання по оплаті отриманого товару не настав (оскільки в самих
накладних він не вказаний, а посилань на будь-які угоди, укладені сторонами,
накладні не містять).

Згідно
ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх
його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін
повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Колегія
суддів вважає, що немає підстав вважати договір від 01.05.07р. неукладеним, так
як при його укладенні сторонами дотримано вимог чинного законодавства щодо
істотних умов договору.

Зокрема,
у договорі наявні умови про предмет договору та строк його дії (згідно п.7.5
Договору, він діє з моменту його підписання і до 31.12.2007 р.), ціна за товар
вказана у накладних, а той факт, що накладні не містять посилання на сам
договір, не робить їх недійсними та не є підставою для визнання неукладеним
договору.

Таким
чином, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду,
на підставі наявних в справі матеріалів та отриманих від сторін в процесі
апеляційного провадження пояснень, прийшла до висновку що відповідно до ст. 43
ГПК України суд першої інстанції повно і всебічно дослідив подані сторонами
докази у їх сукупності з матеріалами справи, дав їм вірну правову оцінку, на
підставі чого виніс законне і обґрунтоване рішення, яке повністю відповідає
вимогам чинного законодавства, підстав для скасування чи зміни рішення
місцевого господарського суду не вбачається, а тому апеляційна скарга
приватного підприємця -фізичної особи ОСОБА_1 на рішення господарського суду
Полтавської області від 22.05.2008 року у справі № 20/28 задоволенню не
підлягає.

На
підставі ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»та ст. 47
ГПК України скаржнику підлягає поверненню 294,45 грн. зайво сплаченого
державного мита за розгляд апеляційної скарги. Квитанція №20 від 29.05.2008 р.,
що підтверджує сплату скаржником 601,82 грн. державного мита знаходиться в
матеріалах справи.

Керуючись
ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України
України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу приватного підприємця -фізичної особи
ОСОБА_1 на рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2008 року
у справі № 20/28 залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Полтавської області від
22.05.2008 року у справі № 20/28 залишити без змін.

3.          Повернути приватному підприємцю-фізичній особі ОСОБА_1
зайво сплачене державне мито за розгляд апеляційної скарги у сумі 249,45 грн.

4.          Копію постанови апеляційної інстанції надіслати сторонам
по справі.

5.          Матеріали справи № 20/28 повернути до господарського
суду  Полтавської області.

Головуючий
суддя:
Разіна Т. І

Судді:

Фаловська  І.М.

Поліщук В.Ю.

Дата відправки  17.09.08