ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.09.08                                                                                 Справа№ 14/149А

За позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м.Львів

До відповідача: Брюховицької селищної ради, смт.Брюховичі Львівської області

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача : Відкрите акціонерне товариство “Брюховицький деревообробний комбінат”, смт.Брюховичі Львівської області

Про: визнання нечинним рішення та зобов”язання органу місцевого самоврядування до вчинення дій

Суддя С.Б.Кітаєва

Секретар: І.Л. Мільчукк

Представники:

від позивача : Жуган І.О. –представник

від відповідача: не з”явився

від третьої особи : Гордієнко Т.В. –представник

Суть спору: Позов заявлено Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області, м.Львів, до Брюховицької селищної ради, смт.Брюховичі Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача : відкрите акціонерне товариство “Брюховицький деревообробний комбінат”, смт.Брюховичі Львівської області, про визнання нечинним рішення та зобов”язання органу місцевого самоврядування до вчинення дій.

Ухвалою від 11.06.2008 року відкрито провадження у справі і призначено попереднє судове засідання по справі на 30.07.2008 року.

Розгляд справи відкладався з підстав, зазначених в ухвалах від 30.07.08 р, 19.08.08 р, 19.09.08 року.

Права та обов”язки, передбачені ст..ст..49,51 КАС України судом роз”яснено. Заяви про відвід складу суду не надходили.

Відповідач в жодне судове засідання не забезпечив явку повноважного представника, відзиву та документів, які витребовувались, суду не подав. Наявні у справі поштові повідомлення про вручення рекомендованої поштової кореспонденції підтверджують отримання відповідачем кожної із зазначених вище ухвал суду ( поштові повідомлення №№ 3385037, 3178660, 3441174, 3507930 знаходяться в матеріалах справи). 30.09.2008 року від відповідача в канцелярію суду поступила заява ( зареєстроване за вхідним номером 21572) про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв”язку із неможливістю забезпечити явку в судове засідання повноважного представника.

Розглянувши в засіданні зазначене клопотання, суд не вбачає за доцільне її задоволити і відкладати розгляд справи, оскільки заява не містить вказівки на причини, які унеможливлюють забезпечити явку повноважного представника відповідача в дане судове засідання, а також в зазначеній заяві відсутнє пояснення щодо причин, які перешкоджали відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та витребовувані документи в період з моменту відкриття провадження у справі і станом на 30.09.2008 року ; як зазначено вище –відповідач належним чином і своєчасно був повідомлений про хід розгляду справи ( в.т. числі про відкладення розгляду справи через незабезпечення ним явки повноважного представника та неподання витребовуваних судом документів).

Представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у позовній заяві , поясненні від 18.08.08 р за № 10-11-04574, поясненні від 17.09.2008 р № 10-11-05134, просить позов задоволити. Пояснює, що згідно з Законом України “Про управління об”єктами державної власності” від 21.09.2006 року об”єктами управління державної власності є державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних фондів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій. Фонд державного майна України , його регіональні відділення відповідно до законодавства здійснюють управління об”єктами державної власності, в тому числі об”єктами нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна. Відповідно до Положення про управління державним майном , яке не увійшло до статутних фондів господарського товариства у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999 року № 908/68, органом управління щодо такого майна є державні органи приватизації.

Згідно частини першої ст..4 Закону України “Про передачу об”єктів права державної та комунальної власності “ від 03.03.1998 року № 147/98-ВР передача житлового фонду та інших об”єктів соціальної інфраструктури, які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій або не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації ( корпоратизації), з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном. Позивач зазначає, що даним Законом визначено, що державний житловий фонд, який не увійшов до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації, підлягає передачі в комунальну власність відповідної територіальної громади та вважає, що передача майна з державної у комунальну власність є обов”язком державного органу приватизації як органу управління. Позивач посилається на п.51 ч.1 ст.26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 року № 280/97-ВР , відповідно до якої до виключної компетенції міських, селищних, сільських рад належить надання згоди на передачу об”єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об”єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об”єктів державної власності. Вказує, що відповідно до частини третьої ст..4-1 ЗУ “Про передачу об”єктів права державної та комунальної власності” рішення щодо передачі об”єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад. Відтак, на підставі зазначеної норми позивач робить висновок, що прийняття органом приватизації рішення про передачу об”єкта житлового фонду з державної у комунальну власність можливе лише після надання згоди відповідним органом місцевого самоврядування.

Позивач вказує, що листами від 19.12.2005 року № 13/9-6875 та від 04.06.2007 року № 13/9-11-3979 ініціював передачу в комунальну власність двох 8-квартирних будинків в смт. Брюховичі Львівської області ( вул..Широка,13, вул..Широка,15), що не увійшли до статутного фонду ВАТ “Брюховецький ДОК”.; що у відповідь на звернення регіонального відділення Брюховицька селищна рада 07.06.2007 року прийняла рішення № 246 про відмову у прийнятті в комунальну власність територіальної громади селища Брюховичі житлових будинків в смт.Брюховичі по вул..Широкій,13 та вул..Широкій,15, обґрунтувавши свою відмову відсутністю житлово-комунального комбінату.

Відповідно до п.2.3 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, - передача у комунальну власність державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, здійснюється у порядку, визначеному Законом України “Про передачу об”єктів права державної та комунальної власності”, постановами Кабінету Міністрів України “Про поетапну передачу до комунальної власності об”єктів соціальної інфраструктури, які належать суб”єктам підприємницької діяльності” від 19.02.1996 року № 222 та “Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ та організацій” від 06.11.1995 року № 891. Позивач вважає, що чинним законодавством не передбачене надання органом місцевого самоврядування відмови у прийнятті в комунальну власність державного житлового фонду, що не увійшов до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, у зв”язку з відсутністю житлово-комунального комбінату.

На думку позивача спірне рішення ( рішення Брюховицької селищної ради від 07.06.2007 р № 246) про відмову у прийнятті в комунальну власність територіальної громади селища Брюховичі житлових будинків в смт.Брюховичі по вул..Широкій,13 та вул..Широкій,15, стосується публічно-правових відносин у сфері управління об”єктами права державної власності та їх передачі у комунальну власність. Суб”єктом вказаних правовідносин відповідно до Закону України “Про управління об”єктами державної власності”, “Про передачу об”єктів права державної та комунальної власності” є регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області.

Позивач вважає, що оскільки нормами Кодексу адміністративного судочинства України ( без зазначення будь-яких виключень, в тому числі і щодо правовідносин у сфері передачі об”єктів права державної власності у комунальну) передбачено, що спори щодо оскарження рішень суб”єктів владних повноважень розглядаються за правилами адміністративного судочинства, даний спір не може бути розглянутий за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Третя особа пояснила , що ВАТ “Брюховицький ДОК” засноване відповідно до рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області ( наказ № 486 від 28.06.1994 р) шляхом перетворення державного підприємства у відкрите акціонерне товариство. Відповідно до п.7 розділу 3 плану приватизації Брюховицького деревообробного комбінату два житлові будинки по вул..Широкій ( бувша вулиця Дитяча) в смт.Брюховичі не підлягали приватизації і не увійшли в статутний фонд підприємства. Третя особа вказує, що неодноразово просила селищну раду смт.Брюховичі прийняти вказані будинки у комунальну власність, та неодноразово у відповіді “чула відмову” .. Окрім того, ВАТ “Брюховецький ДОК” повідомив у поясненні за № 71 від 29.07.08 р , що з часу приватизації не проводив жодних нарахувань квартирної плати і що на даний час майже всі квартири у вищевказаних будинках приватизовані мешканцями.

Судом встановлено.

Поняття “справа адміністративної юрисдикції” визначено у статті 3 КАС України, і під такою справою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є суб”єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справа адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб”єктами стосовно їхніх прав та обов”язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб”єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого ( інших) суб”єктів, а ці суб”єкти відповідно зобов”язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб”єкта.

Поняття “суб”єкт владних повноважень” визначено статтею 3 КАС України, згідно з якою це –орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб”єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак, необхідною ознакою суб”єкта владних повноважень є здійснення цим суб”єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватись відповідним суб”єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб”єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює зазначених владних управлінських функцій (щодо іншої особи, яка є учасником спору), то такий суб”єкт не перебуває “при здійсненні управлінських функцій” і не має встановлених нормами КАС України ознак суб”єкта владних повноважень і, отже, спір за участю останнього повинен вирішуватись господарським судом в порядку Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, від справ господарської юрисдикції за участю суб”єктів господарської діяльності і суб”єктів владних повноважень адміністративні справи відрізняються особливим змістом правовідносин між сторонами та предметом позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.50 КАС України сторонами в адміністративному процесі є особи, публічно-правовий спір між якими становить предмет розгляду та розв”язання в адміністративному судочинстві. Сторони виступають головними учасниками в адміністративному провадженні, без яких не можливий сам процес. Сторони шукають у суді захисту, коли вважають, що порушено їхні права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивач –особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб”єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду ( ст..3 КАС України).

Інші справи за участю господарюючих суб”єктів та суб”єктів владних повноважень не мають ознак справ адміністративної юрисдикції і повинні розглядатися господарськими судами на загальних підставах. До таким справ належать усі справи у спорах про право, що виникають з відносин, врегульованих Цивільним Кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства.

Згідно ст..19 Конституції України органи державної влади та органами місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст..116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності, здійснює управління об”єктами державної власності відповідно до закону.

Державні органи, уповноважені управляти державним майном, вирішують питання створення підприємств і визначення цілей їх діяльності, реорганізації і ліквідації, здійснюють контроль за ефективністю використання і схоронністю довіреного їм державного майна та інші правомочності відповідно до законодавчих актів України.

Суб”єктами комунальної власності є територіальні громади, які здійснюють свої повноваження через відповідні органи управління. Стаття 142 Конституції України встановлює, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об”єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст..6 Закону України “Про місцеве самоврядування” первинним суб”єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, седища, міста.

До виключної компетенції сільських, селищних , міських рад відповідно до ст..26 Закону України “Про місцеве самоврядування” належать такі повноваження, які розглядаються лише на пленарних засіданням відповідної ради : прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об”єктів комунальної власності , що не підлягають приватизації; визначення доцільності , порядку та умов приватизації об”єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбанння в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об”єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об”єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади; прийняття рішення про перечу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, що належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення; надання згоди на передачу об”єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об”єктів з комунальної у державну власність , а також щодо придбання об”єктів державної власності.

Об”єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об”єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров”я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств;місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв”язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпеченння економічного і соціального розвитку відповідної території.

У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб”єктами права власності.

Основні засади передачі об”єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об”єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну визначає Закон України “Про передачу об”єктів права державної та комунальної власності”.

Дія цього Закону поширюється на об”єкти права державної та комунальної власності, у тому числі передані в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду.

Об”єктами передачі можуть бути : цілісні майнові комплекси підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів ( далі –підприємства); нерухоме майно ( будівлі, споруди, у тому числі об”єкти незавершеного будівництва, приміщення); Інше окреме індивідуально визначене майно підприємств; акції ( частки, паї), що належать державі або суб”єктам права комунальної власності у майні господарських товариств; житловий фонд та інші об”єкти соціальної інфраструктури , що перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій або не ввійшли до статутних фондів господарських товариств, створених в процесі приватизації ( корпоратизації), у тому числі не завершене будівництво.

Відповідно до ст..3 Закону ініціатива щодо передачі об”єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно ( далі –самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст..4 Закону України “Про передачу об”єктів права державної та комунальної власності” передача певних об”єктів державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій.

Передача об”єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських , селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст –за наявності згоди районних або обласних рад, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.4-1 Закону , яка регулює особливості передачі об”єктів соціальної інфраструктури, передача об”єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ініціатива щодо передачі об”єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації ( корпоратизації).

Рішення щодо передачі об”єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст –за згодою районних або обласних рад.

Відповідно до п.1.3 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації а ле перебуває на їх балансах, управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі , полягає у виборі та забезпеченні уповноваженим органом ( державні органи приватизації) способу та умов подальшого використанння майна у межах чинного законодавства відповідно до перелічених у зазначеній нормі принципів.

Відповідно до п.1.4 Положення способи управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі є такими :

-здійснення приватизації відповідно до Законів України “Про приватизацію державного майна”, “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, “Про Державну програму приватизації” та інших нормативно-правових актів;

-передача майна в оренду відповідно до Закону України “Про оренду державного та комунального майна”;

-передача майна у комунальну власність у порядку, передбаченому Законом України “Про передачу об”єктів права державної та комунальної власності”;

-передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.98 р № 1482 ( зазначеною Постановою затверджено Положення про порядок передачі об”єктів права державної власності.);

-передача майна господарським товариствам на умовах договору схову;

-відчуження державного майна, яке перебуває на балансі суб”єктів підприємницької діяльності недержавної форми власності, здійснюється в порядку, передбаченому Положенням про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю, затв. наказом Фонду державного майна України від 30.07.99 р № 1477.

Відповідно до п.п.1.4.1 зазначеного Положення при визначенні способу управління попередньо аналізуються висновки інвентаризаційних комісій про результати про результати інвентаризації державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств, але перебуває на їх балансі. Пріоритетним при обранні способу управління державним майном є спосіб його приватизації. Якщо відповідне державне майно не підлягає приватизації, то застосовуються наступні за черговістю способи управління, викладені у п.1.4.

Відповідно до п.1.4.2 при потребі обрання іншого з перелічених способів управління державним майном та за умови відповідності обраного в даному разі способу чинному законодавству державні органи приватизації створюють Комісію , залучаючи фахівців відповідного органу приватизації, відповідного галузевого міністерства ( іншого центрального органу виконавчої влади), органу місцевого самоврядування ( місцевої державної адміністрації) та представників господарського товариств, тощо. . На підставі висновку Комісії видається наказ державного органу приватизації, яким визначається спосіб управління майном.

Відповідно до п.2.3 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі передача здійснюється у порядку, визначеному, зокрема, Законом України “Про передачу об”єктів права державної та комунальної власності”, тобто, відповідно до положень Закону - за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад та за рішенням органу, уповноваженого управляти державним майном.

Як вбачається з матеріалів даної справи, з”ясовано судом, позивач був ініціатором щодо передачі об”єктів права державної власності у комунальну власність; відповідач - Брюховицька селищна рада не надала згоди на передачу в комунальну власність об”єктів державної власності , будинків по вул..Широкій,13 та вул..Широкій,15 у смт.Брюховичі Львівської області; рішення про передачу зазначених об”єктів державної власності у комунальну власність позивачем, як органом, уповноваженим управляти державним майном, не прийнято.

Як зазначалось вище, справою адміністративної юрисдикції може бути спір , який виник між кількома суб”єктами стосовно їхніх прав і обов”язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб”єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб”єкта, а цей суб”єкт відповідно зобов”язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб”єкта.

В даному випадку, позивач ( як суб”єкт владних повноважень) у спірних правовідносинах , які стосуються передачі об”єктів права державної у комунальну власність, не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб”єкта, в даному випадку відповідача, який є органом місцевого самоврядування ( як встановлено нормами чинного законодавства для здійснення такої передачі має бути в наявності згода відповідного органу місцевого самоврядування), а відтак, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Окрім того, як вбачається з Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України та Положення про представництво Фонду державного майна України у районі, місті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.94 р № 412 –відділення під час виконання покладених на нього завдань взаємодіє з місцевими органами державної виконавчої влади, органами місцевого і регіонального самоврядування , а також з підприємствами, установами і організаціями.

Спірне рішення , прийняте відповідачем, підтверджує відсутність згоди на передачу об”єктів з державної у комунальну власність територіальної громади смт.Брюховичі. Прийняте рішення не змінює правової природи спірних відносин, пов”язаних з передачею об”єктів права державної власності у комунальну власність територіальної громади та не робить цей спір публічно-правовим, як і додатково заявлені вимоги : зобов”язати Брюховецьку селищну раду прийняти в комунальну власність територіальної громади смт.Брюховичі житлові будинки за адресами : Львівська область, смт.Брюховичі, вул..Широва,13 та вул..Широка,15.

Окрім того, передача об”єктів права державної та комунальної власності, відповідно до положень Закону України Про передачу об”єктів права державної та комунальної власності”,може здійснюватись шляхом обміну цими об”єктами у визначеному Законом порядку.

У разі передачі об”єктів права державної та комунальної власності шляхом обміну цими об”єктами відповідно до узгоджених статей 4 і 5 цього Закону до пропозицій такої передачі додаються акти оцінки вартості об”єктів, затверджені органом, уповноваженим управляти державним майном, і відповідним органом місцевого самоврядування.

Вартість об”єктів передачі визначається за їх балансовою вартістю, а об”єктів незавершеного будівництва та акцій ( часток, паїв) –відповідно до законодавства з питань оцінки об”єктів приватизації.

Об”єкти соціальної інфраструктури передаються разом з майном підприємств, що обслуговували ці об”єкти, у тому числі основними фондами, ремонтно-будівельними базами, майстернями, транспортними засобами, притиральною технікою в частині, що визначається комісією з питань передачі об”єктів, яка здійснює передачу.

Разом з житловим фондом передаються вбудовані і прибудовані приміщення, зовнішні мережі електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлі, призначені для обслуговування цього фонду (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди, обладнання, тощо).

Передача оформляється актом приймання-передачі, що підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України. Право власності на об”єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Як сам позивач зазначає у поясненні від 17.09.08 р № 10-11-05134 , комісія з питань передачі державного житлового фонду в комунальну власність відповідної територіальної громади Брюховицької селищної ради створена не була; акт приймання-передачі не складено.

Цей позов не є адміністративним, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, зазначеного відповідачем.

Якщо суб”єкт ( у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює зазначених владних управлінських функцій ( щодо іншої особи, яка є учасником спору), то такий суб”єкт не перебуває “при здійсненні управлінських функцій” і не має встановлених нормами КАС України ознак суб”єкта владних повноважень, і , отже, спір за участю останнього повинен вирішуватись господарським судом.

Окрім того, до справ, що належать розглядати господарськими судами на загальних підставах, належать усі справи у спорах про право, що виникають з відносин, врегульованих Цивільним Кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства.

Враховуючи, що спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а позивач як вбачається із позовної заяви звернувся із адміністративним позовом щодо даного спору, провадження у справі належить закрити на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Керуючись ст.ст.3,17,50,89,94, 105, п.1 ч.1 ст.157, ст.165 КАС України, суд,-

У х в а л и в:

1.Провадження у справі закрити.

2.Роз”яснити позивачу, що розгляд справи про передачу об”єктів права державної власності у комунальну віднесено до юрисдикції господарського суду в порядку ГПК України.

3.Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст..186 КАС України.

Суддя