ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.

№ 19/214-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача

- Айвазян О.Ю.,

відповідача

- Сміюх Є.В.,

прокуратури

- Савицька О.В.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

ДАК "Хліб України"

та касаційне подання

заступника Генерального прокурора України

на постанову

від 18.12.2007 Дніпропетровського апеляційного

господарського суду

у справі

№19/214-07

за позовом

ДАК "Хліб України"

до

ТОВ "Грейнфілд-А"

про

визнання недійсними інвестиційного договору від 18.10.2007 №11234 та угоди від 18.10.2007 №11237

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2007 (суддя Петренко І.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2007 (судді: Неклеса М.П., Чус О.В., Швець В.В.), в позові відмовлено у зв’язку з відповідністю оспорюваних договору і угоди чинному інвестиційному законодавству.

ДАК "Хліб України" у поданій касаційній скарзі та додаткових поясненнях до неї просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального права, а саме ст.ст.182,191,655 ЦК України, ст.1, п."г" ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна", ч.9 ст.11 Закону України "Про управління об’єктами державної власності". Зокрема, скаржник вказує на те, що відповідно до п.2 постанови КМ України від 05.11.97 № 1218 "Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств" Міністерство агропромислового комплексу України передало до статутного фонду ДАК "Хліб України" державне майно підприємств, зазначених у додатку №3, перетворивши їх у дочірні підприємства Компанії, в тому числі і майно Балівського комбінату хлібопродуктів.

До того ж, згідно п.2 постанови Кабінету міністрів України від 22.08.1996р. №1000 "Про утворення Державної акціонерної компанії "Хліб України" акції Компанії перебувають у державній власності до прийняття Кабінетом Міністрів України спеціального рішення щодо приватизації її майна, а тому передане до статутного фонду ДАК "Хліб України" майно Балівського комбінату хлібопродуктів до прийняття Кабінетом Міністрів України спеціального рішення щодо його приватизації залишається у державній власності.

Заступник Генерального прокурора України у внесеному касаційному поданні просить рішення та постанову скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме ч.3 ст.145 ГК України, ст.1, ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна", вимог Закону України від 07.07.99 №847 "Про перелік об’єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", п.2 постанови КМ України від 05.11.97 №1218, п.2 постанови КМ України від 22.08.96 №1000 та ст.27 ГПК України.

Колегія суддів, перевіривши обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін і прокуратури, дійшла висновку, що касаційне подання підлягає задоволенню, касаційна скарга –частковому задоволенню, а оскаржувані рішення та постанова –скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про відмову в позові, апеляційний господарський суд виходив з того, що:

18.10.2007р. між ДАК "Хліб України" га ТОВ "Гренфілд-А" було укладено інвестиційний договір №11234, за умовами якого сторони домовились сумісно здійснити інвестиційний проект щодо підвищення виробничих потужностей Балівського елеватору.

Сторони домовилися, що отриманий об'єкт інвестування внаслідок реалізації інвестиційного проекту буде належати сторонам на праві спільної часткової власності, при цьому після фінансування та реалізації проекту в повному обсязі частка відповідача буде складати 60 відсотків пропорційно вартості фактично профінансованих робіт, матеріалів, комплектуючих та устаткування, виконаних робіт (наданих послуг), а частка позивача буде складати 40 відсотків (п.п.6.1-6.2 Договору).

Додатково до інвестиційного договору сторонами було укладено угоду про поділ майна, що є у спільній частковій власності №11237 від 18 жовтня 2007 року. Умовами цієї угоди сторони погодили, яке саме нерухоме майно з розташованим в ньому обладнанням буде складати частку позивача, а яке частку відповідача після поділу майна в натурі внаслідок настання двох необхідних умов: завершення інвестиційного проекту, що підтверджується актом про завершення виконання проекту або актами виконання робіт на суму, яка зазначена в інвестиційному договорі; подання однією із сторін письмової (нотаріальної) заяви про виділення частки в натурі (пункт 3 угоди).

Суд дійшов до висновку про те, що відповідно до ст.88 ГК України, п.1 ч.1 ст.115 ЦК України та ст.12 Закону України "Про господарські товариства" ДАК "Хліб України", як акціонерне товариство, є власником державного майна, переданого йому засновником (Кабінетом Міністрів України) у власність як вклад до статутного капіталу, а держава в особі КМ України є єдиним власником акцій ДАК "Хліб України".

Обмеження, встановлені Законом України "Про управління об’єктами державної власності", не можуть розповсюджуватися на спірні правовідносини.

Укладення між сторонами інвестиційного договору та угоди про поділ майна не є приватизацією державного майна та не підпадає під дію Закону України "Про приватизацію державного майна", а регулюється Законом України "Про інвестиційну діяльність". Чинне законодавство не містить заборон чи обмежень на здійснення інвестицій в майно ДАК "Хліб України". Крім того, угода №11237 передбачає виділ часток в натурі лише після завершення інвестиційного проекту і лише пропорційно вартості фактично здійснених відповідачем інвестицій. Відповідно до п.4 цієї угоди виділ часток в натурі здійснюється лише в тому разі, якщо на дату виділу це не забороняється законодавством України.

Однак, колегія не може погодитися з висновками суду з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій залишено поза увагою ту обставину, що відповідно до імперативних приписів ч.9 ст.11 Закону України "Про управління об’єктами державної власності" господарські організації, створені на базі об’єктів державної власності, що не підлягають приватизації, до виключення їх з переліку об’єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не можуть вчиняти дії стосовно майна, переданого до їх статутного фонду, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного фонду інших господарських організацій, передача в заставу тощо.

Згідно з п.1 ч.2 ст.55 ГК України господарськими організаціями є, зокрема, юридичні особи, створені відповідно до ЦК України. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.83 та ст.84 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у формі господарських товариств, в зв’язку з чим ДАК "Хліб України" є господарською організацією в розумінні ч.9 ст.11 Закону України "Про управління об’єктами державної власності".

Наведеним спростовується висновок апеляційного суду про те, що обмеження, встановлені зазначеним Законом, не можуть розповсюджуватися на спірні правовідносини, оскільки такий помилковий висновок суду ґрунтується виключно на тлумаченні змісту ст.ст.3,4 даного Закону без урахування імперативних приписів ч.9 ст.11 цього Закону.

Водночас згідно абзацу 16 п."г" ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" майно хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств, що входить до статутного фонду ДАК "Хліб України", відноситься до об’єктів, які мають загальнодержавне значення та не підлягають приватизації.

Більш того, відповідно до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України „Про перелік об'єктів державної власності, що не підлягають приватизації", Балівський комбінат хлібопродуктів включено до цього переліку. Доказів його виключення з відповідного переліку матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Водночас на виконання постанови КМУ від 05.11.1997р. №1218 "Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств" (із подальшими змінами) Міністерство аг ропромислового комплексу України передало до статутного фонду ДАК "Хліб України" державне майно підприємств, зазначених у додатку №3, перетворивши їх у дочірні підприємства Компанії. До переліку зазначених підприємств увійшов і Балівський комбінат хлібопро дуктів.

Таким чином, майно Балівського комбінату хлібопродуктів є об’єктом права державної власності, який не підлягає приватизації, а частиною 9 ст.11 Закону України "Про управління об’єктами державної власності" заборонено ДАК "Хліб України" вчиняти будь-які юридично значимі дії стосовно цього майна, наслідком яких може бути відчуження державного майна у будь-який спосіб.

Відтак, вказане майно не вибувало з державної власності, незважаючи на його внесення до статутного фонду ДАК "Хліб України", чим спростовується висновок суду першої інстанції про зворотне.

Водночас судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної правової оцінки умовам оспорюваних правочинів на предмет їх відповідності вимогам вищевказаних законів, що свідчить про неповне з’ясування обставин справи та є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Адже, як встановлено судами, умовами оспорюваних інвестиційного договору та угоди про поділ майна, що є у спільній частковій власності, передбачено створення на базі державного майна, яке не підлягає відчуженню у будь-який спосіб, об’єкта права спільної часткової власності та подальший виділ в натурі часток з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, після завершення інвестиційного проекту. Фактично оспорювані угоди передбачають надання об’єкту права державної власності, який не підлягає приватизації, статусу об'єкта права спільної часткової власності та його подальший поділ між сторонами договору.

Викладене не виключає наявність достатніх підстав вважати, що оспорювані правочини в порушення вимог закону спрямовані на часткове відчуження об’єктів нерухомості та обладнання, які є державною власністю, мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави і не підлягають приватизації.

Касаційна інстанція не приймає до уваги посилання апеляційного суду в обґрунтування своїх висновків на п.4 угоди №11237, згідно якого виділ часток в натурі здійснюється лише в тому разі, якщо на дату виділу це не забороняється законодавством України, оскільки, виходячи зі змісту ч.2 ст.364 ЦК України навіть в разі існування відповідної законодавчої заборони (ч.9 ст.11 Закону України "Про управління об’єктами державної власності") співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від іншого співвласника (співласників) грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Тобто в такому разі на ДАК "Хліб України", засновником якого є держава в особі Кабінету Міністрів України, можуть бути покладені додаткові грошові зобов’язання перед відповідачем.

Вищезазначеним обставинам, які безпосередньо стосуються предмета даного господарського спору, судами першої та апеляційної інстанцій всупереч вимогам ст.43 Господарського процесуального кодексу України не надано ретельної правової оцінки, а згідно імперативних вимог ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні та постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими, про достовірність того чи іншого доказу, збирати нові докази чи додатково перевіряти наявні у справі докази.

Колегія враховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду постанов Вищого господарського суду України, прийнятих з порушенням вимог ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України (постанови ВСУ від 11.09.2007 у справі №1/151-3079 та від 11.09.2007 у справі №18/439).

Зважаючи на викладене, касаційна інстанція на підставі ч.2 ст.1115 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам справи, в зв'язку з чим справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування інших обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Разом з тим, колегія відхиляє доводи прокуратури про необхідність залучення до участі у даній справі ФДМ України як єдиного акціонера ДАК "Хліб України" та органу, уповноваженого управляти державним майном, оскільки, по-перше, згідно п.30 Статуту ДАК "Хліб України" в редакції від 02.07.2007р. (постанова КМ України №887 від 02.07.2007) акціонерами Компанії є: держава в особі Кабінету Міністрів України - до прийняття в установленому порядку рішення про приватизацію акцій Компанії та в особі Фонду державного майна - після передачі йому акцій Компанії, визначених для продажу згідно з прийнятим в установленому порядку рішенням про їх приватизацію. Тобто Фонд державного майна України стає акціонером ДАК "Хліб України" лише після прийняття рішення про приватизацію акцій Компанії та їх передачі Кабінетом Міністрів України, що з матеріалів справи не вбачається та прокуратурою не доведено. По-друге, даний спір виник не з корпоративних відносин за участю Кабінету Міністрів України або Фонду державного майна України.

Окрім того, як на момент укладення оспорюваних правочинів так і на даний час Балівський комбінат хлібопродуктів включено до переліку об’єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України від 07.07.1999р. №847, а тому закріплене за ним державне майно не може бути предметом відчуження в процесі приватизації.

За таких обставин, касаційна інстанція вважає за необхідне на підставі ст.11112 ГПК України доручити суду першої інстанції при новому розгляді справи вирішити питання про наявність підстав для залучення до участі у даній справі Міністерства аграрної політики України, як органу, уповноваженого управляти державним майном до прийняття рішення про його приватизацію, оскільки оскаржувані рішення та постанова прийняті стосовно прав та обов’язків вказаного Міністерства та без його залучення до участі у справі, що згідно з п.3 ч.2 ст.11110 ГПК України є безумовною підставою для скасування цих судових рішень.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання заступника Генерального прокурора України задовольнити, а касаційну скаргу ДАК "Хліб України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2007 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2007 у справі №19/214-07 скасувати з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий, суддя                      В.Овечкін

Судді:           Є.Чернов

В.Цвігун