ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.11.08р.

Справа № 16/218-08

За позовом Закритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства "Стандарт ЛТД", м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору від 29.03.2006р. №14 та стягнення 18 916 грн. 40 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: Ботвінко Р.А.- представник, дов. від 03.01.2008р. №016-15;

від відповідача: Кондратенко В.В. - представник, дов. від 02.10.08р.;

Зайченко Є.А.- представник, дов. від 06.09.08р. №178 (був присутній у судовому засіданні 07.10.2008р.).

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати недійсним договір від 29.03.2006р. №14, укладений між сторонами, та стягнути з відповідача 18 916 грн. 40 коп. - коштів, сплачених за договором від 29.03.2006р. №14.

Позовні вимоги мотивовані тим, що: - відповідач не включений до переліку установ, організацій та закладів, яким надається право на розробку документів, що обґрунтовують обсяги викидів для підприємств, установ, організацій та громадян –суб’єктів підприємницької діяльності, і не має реєстраційного свідоцтва, тобто не має права виконувати роботи з отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, як передбачено спірним договором; - у зв’язку з перерахуванням позивачем відповідачу грошових коштів за спірним договором вони підлягають поверненню відповідно до положень статті 216 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві (вх. №14429 від 07.10.08р.) просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки: - при укладенні договору від 29.03.2006р. №14 відповідальними службами підприємства позивача були зроблені відповідні перевірки на наявність необхідних документів, що підтверджують право на виконання робіт відповідачем згідно договору; - відповідач відповідно до умов договору виконав два етапи робіт, які були прийняті позивачем у повному обсязі без будь-яких заперечень, що підтверджується актами виконаних робіт та квитанціями про перерахування грошових коштів; - сторони виконали свої зобов'язання в певній частині договору, чим підтвердили свої подальші наміри щодо його виконання; - відповідно до пункту 6.1 договору сторони не несуть відповідальність за часткове або повне невиконання зобов'язань, передбачених договором, якщо це виникло внаслідок непереборної сили, яка з'явилася після підписання договору, внаслідок подій надзвичайного характеру, які жодна зі сторін не могла передбачити, зокрема: пожежі, повені, землетруси, прийняття законів або нормативно-правових актів, які не дозволяють виконати договірні відносини в цілому або частково, якщо ці обставини прямо вплинули на виконання договору; - таким нормативним актом є наказ від 27.06.2006р. №309 Міністерства охорони навколишнього середовища, в якому зроблені нові нормативи гранично допустимих викидів; - на виконання пункту 6.3 договору відповідач повідомив позивача про причини неможливості отримання дозволу на попередніх умовах договору і запропонував виконати вказані роботи на нових умовах, але згоди на продовження і оплату робіт згідно третього етапу з боку замовника не надійшло.

Оригінали документів, оглянуті у судових засіданнях, відповідають копіям, залученим до матеріалів справи.

Клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу представниками сторін заявлено не було.

За згодою представників сторін у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

- 29.03.2006р. між відповідачем –Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційним підприємством “Стандарт ЛТД” (виконавцем) та позивачем –Закритим акціонерним товариством “Криворіжський завод гірничого обладнання” (замовником) було укладено договір №14, відповідно до пункту 1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе виконання робіт по розробці матеріалів для отримання дозволу на викид забруднюючих речовин в атмосферу (підпункт 1.1.1) та по складанню звіту закінчення робіт і отримання дозволу на викид забруднюючих речовин в атмосферу по програмному комплексу “НОРМА” (підпункт 1.1.2);

- відповідно до частини 2 пункту 4 “Порядку проведення та оплати робіт, пов’язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002р. №302, суб’єкт господарювання для розроблення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, може залучати установи, організації та заклади, яким Мінприроди надає право на розроблення цих документів

- відповідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу;

- частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей;

- отже, вирішуючи спір про визнання угоди недійсною необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору;

- позивач вважає, що укладений договір не відповідає вимогам закону, оскільки укладений відповідачем без наявності відповідного дозволу на виконання передбачених договором робіт; відповідач проти цього заперечує.

Враховуючи викладене суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного:

- відповідно до частин 5, 6 статті 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням із територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я; перелік установ, організацій та закладів, яким надається право на розробку документів, що обґрунтовують обсяги викидів для підприємств, установ, організацій та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів;

- відповідно до пунктів 1.1, 1.2 “Порядку реєстрації установ, організацій та закладів, яким надається право на розробку документів, що обґрунтовують обсяги викидів для підприємств, установ, організацій та громадян –суб’єктів підприємницької діяльності”, затвердженому наказам Міністерства екології та природних ресурсів України від 13.12.2001р. №465 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 29.12.2001р. за №1095/6286, цей Порядок розроблено відповідно до статті 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” з метою визначення переліку установ, організацій та закладів, яким надається право на розробку документів, що обґрунтовують обсяги викидів для підприємств, установ, організацій та громадян –суб’єктів підприємницької діяльності; Порядок поширюється на організації з розробки цих документів; Порядком передбачаються умови занесення організацій з розробки документів до переліку установ, організацій та закладів, яким надається право на розробку документів, що обґрунтовують обсяги викидів для підприємств, установ, організацій та громадян –суб’єктів підприємницької діяльності, та видачі їм реєстраційних свідоцтв; установам, організаціям та закладам не дозволяється розроблювати документи, що обґрунтовують обсяги викидів, для підприємств, установ, організацій та громадян –суб’єктів підприємницької діяльності, без виданого їм в установленому порядку реєстраційного свідоцтва;

- відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень;

- відповідачем не доведено, що його включено у перелік установ, організацій та закладів, яким надається право на розробку документів, що обґрунтовують обсяги викидів для підприємств, установ, організацій та громадян –суб’єктів підприємницької діяльності, та не доведено, що ним отримано в установленому порядку реєстраційне свідоцтво;

- частиною 1 статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним;

- тому суд вважає, що договір від 20.03.2006р. №14 не відповідає вимогам закону, а тому є недійсним;

- згідно статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення;

- як вбачається з матеріалів справи позивачем було перераховано відповідачу згідно платіжних доручень від 25.07.2006р. №741, від 21.08.2006р. №№1255, 1262 оплату за збір матеріалів для дозволу за викиди відповідно договору від 29.03.2006р. №14 у загальній сумі 18 916 грн. 40 коп.;

- відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна сторона зобов’язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування;

- оскільки договір від 29.03.2006р. №14 є недійсним і відповідач не мав права виконувати передбачені договором роботи, тому позивач обґрунтовано вимагає повернення йому перерахованих йому грошових коштів у сумі 18 916 грн. 40 коп.;

- отже, все вищезазначене спростовує зазначені у відзиві на позовну заяву твердження відповідача.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір від 29.03.06р. №14, укладений між Закритим акціонерним товариством "Криворізький завод гірничого обладнання" () та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційним підприємством "Стандарт ЛТД" ().

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства "Стандарт ЛТД" (49112, м. Дніпропетровськ, вул. Космонавта Волкова, буд.2; ; п/р №1491 в ДОФ АКБ „Уксоцбанк” ТВБВ №95, м. Дніпропетровськ, МФО 305017) на користь Закритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" (50057, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вул. Заводська, буд.1; ; п/р 2100 в Центральному відділенні ЗАТ „Донгорбанк” м. Кривий Ріг, МФО 334970) 18 916 грн. 40 коп. –кошти, сплачені за договором від 29.03.2006р. №14, 274 грн. 16 коп. –витрати по сплаті державного мита та 118 грн. 00 коп. –витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

„10„ листопада 2008р.