ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 15а/109-2119 (1/224-4714)
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бучинської Г.Б.

Розглянув матеріали справи

за позовом: Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Головне управління Державного казначейства України у Тернопільській області, м. Тернопіль, вул. Шевченка, 29.

2) Міністерство Фінансів України, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, 01008

до Тернопільської обласної державної адміністрації, вул. Грушевського, 8,Тернопіль,46021

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне фінансове управління Тернопільської обласної державної адміністрації, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8, 46021

про стягнення 1.637.968,63 грн..

За участю представників сторін:

позивача: Головний державний податковий інспектор юридичного відділу Переймибіда Р.Б. –довіреність №38/7/10-015 від 08.01.08р.; Заступник начальника Тернопільської ОДПІ Базян Г.В., довіреність № 37468/7/10-015 від 11.06.08р.;

третьої особи на стороні позивача № 1: головний спеціаліст-головний юрисконсульт Клим А.А. - довіреність № 27 від 01.09.08р.;

третьої особи на стороні позивача № 2: головний юрист Наталич А.А. –довіреність № 31-28020-02-2/15 від 02.07.08р.;

відповідача: головний спеціаліст юридичного відділу Стефінів І.І. - довіреність № 01-3982/11-16 від 09.09.08р.;

третьої особи на стороні відповідача: Головний спеціаліст головного фінансового управління Тернопільської ОДА - юрисконсульт Погорілий М.І. - довіреність № 5-01/47-472 від 03.06.08р.; начальник управління доходів та фінансів галузей виробничої сфери та розрахунків за енергоносії Чирка Д.М. –довіреність № 5-01/47-830 від 16.10.08р..

Суть справи:

Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція звернулася з позовом до Тернопільської обласної державної адміністрації про стягнення 1.637.968,63 грн. (з врахуванням зави про зміну позовних вимог № 26554/7/10-015 від 12.04.2007р.) наданої фінансової допомоги по договору 14-304/19 від 30.09.1994р..

Представник позивача та Міністерства фінансів України позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на те, що згідно укладеного 30 вересня 1994 року між Міністерством фінансів України і Виконавчим комітетом Тернопільської обласної Ради народних депутатів договору № 14-304/19 про надання Тернопільському облвиконкому фінансової допомоги на зворотній основі в сумі 18000 млн. карбованців підприємствам теплоенергетики, що перебувають у комунальній власності, а також при необхідності використовувати її для кредитування теплоенергетичних підприємств інших міністерств та відомств (крім підприємств Міненерго України) пропорційно постачання ними тепла для потреб житлово-комунального господарства, без права використання цих коштів на споживання та погашення заборгованості перед бюджетом, з оплатою 30 процентів річних. Фінансова допомога на зворотній основі Тернопільській обласній Раді народних депутатів була перерахована в повному обсязі. Згідно пункту 1.2. Облвиконком зобов'язався забезпечити повне повернення коштів та процентів до 20 грудня 1994 року, однак свої зобов’язань по договору не виконав. Просить суд врахувати, що ст. 2 Указу Президента України 14 квітня 1992 року N 252 "Про Положення про місцеву державну адміністрацію" (із змінами і доповненнями) постановлено Представникам Президента України утворено на базі виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів, їх відділів, управлінь та інших структурних підрозділів державні адміністрації областей, міст Києва і Севастополя, районів, районів міста Києва та припинити у зв'язку з цим діяльність виконавчих комітеті, а ст. 3 цього Указу установлено, що місцева державна адміністрація є правонаступником виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів щодо прийнятих ними рішень, взятих зобов'язань та покладених на них законодавством обов'язків у тій їх частині, яка не суперечить Закону України "Про Представника Президента України" та Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування". Вважають, що обласні державні адміністрації є правонаступниками виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів щодо прийнятих ними рішень, взятих зобов'язань та покладених на них законодавством обов'язків залишаються чинними, а тому відповідальність за виконання зобов'язань Виконавчого комітету Тернопільської обласної Ради за договором від 30 вересня 1994 року №14-304/19 покладається на Тернопільську обласну державну адміністрацію. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Головне управління Державного казначейства України у Тернопільській області підтримало доводи позивача та Міністерства фінансів України, просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач проти доводів податкової інспекції, Міністерства Фінансів України та Головного управління Державного казначейства України у Тернопільській області заперечив, посилаючись на те, що даний спір виник з приводу виконання договору про надання Міністерством фінансів України фінансової допомоги на зворотній основі Тернопільському облвиконкому, який в свою чергу укладений на вільній основі, оскільки Мінфін, як центральний орган виконавчої влади, і Тернопільський облвиконком, як орган місцевого самоврядування, не перебували в адміністративному підпорядкуванні один одного; у договорі визначені предмет договору, взаємні права та обов'язки сторін, відповідальність за невиконання умов договору; п. 1.7 договору встановлено, що договір може бути скасований або змінений виключно за згодою сторін. Вважає, що укладений договір є цивільно-правовим (господарським) договором, до якого застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу, а тому відносини, що виникли на його підставі, бюджетними бути не можуть. Також звертає увагу суду на те, що кошти перерахувалися не обласній раді, не облвиконкому, а зовсім іншій юридичній особі –Тернопільському облфінуправлінню, згідно п’яти платіжних доручень, і більша частина коштів перерахована облфінуправлінню ще до укладення договору, що викликає сумнів щодо перераховувались коштів саме на підставі цього договору, а у графі „призначення платежу" усіх 5-ти платіжних доручень відсутнє посилання на договір від 30.09.1994р. У них зазначено: „фінансування за рахунок цільового кредиту банку", а не „фінансова допомога на зворотній основі згідно з договором від 30.09.1994р.", який, як уже згадувалось, на час перерахування більшої частини коштів ще не був укладений. Також пояснив, що згідно ст. 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 1994 рік" (у редакції, чинній на час укладення договору) на 1994 рік зупинялася дія законодавчих актів України та нормативних актів Президента України і Кабінету Міністрів України в частині надання за рахунок бюджету кредитів та пільг по банківських кредитах, за винятком обслуговування раніше наданих кредитів. Звертає увагу суду також і на те, що облвиконком був ліквідований, а не реорганізований, а його зобов'язання припинилися разом і з ліквідацією. Твердження Мінфіну про те, що місцеві державні адміністрації є правонаступниками виконавчих комітетів відповідних рад народних депутатів на підставі Указу Президента України від 14 квітня 1992 року № 252 не відповідає дійсності з тих причин, що спірний договір було укладено у 1994 році, а цим Указом Президента було визначено правонаступників виконкомів, які діяли до 1992 року (до моменту прийняття Указу). Просить суд також врахувати пропуск позивачем строку позовної давності який закінчився ще у 1999 році. Просить суд в позові відмовити.

Головне фінансове управління Тернопільської обласної державної адміністрації повністю підтримало пояснення відповідача по справі, а також звертає увагу суду на те, що усі оригінали документів щодо надання фінансової допомоги передано головному управлінню державного казначейства в Тернопільській області ще у 1996р..

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, судом встановлено наступне:

30 вересня 1994 року між Міністерством фінансів України (далі Мінфін) та Виконавчим комітетом Тернопільської обласної ради народних депутатів (далі облвиконком) укладено договір про надання фінансової допомоги на зворотній основі.

Відповідно до пункту 1.1. договору Мінфін зобов’язався в серпні 1994 року надати Облвиконкому фінансову допомогу на зворотній основі в сумі 18000 млн. карбованців підприємствам теплоенергетики, що перебувають у комунальній власності, а також при необхідності використовувати її для кредитування інших міністерств та відомств (крім підприємств Міненерго України) пропорційно постачання ними тепла для потреб житлово –комунального господарства, без права використання цих коштів на споживання та погашення заборгованості перед бюджетом, з оплатою 30% річних.

Згідно п. 1.2 договору Облвиконком зобов’язався забезпечити повне повернення коштів та процентів в строк до 20 грудня 1994 року.

У разі не виконання або не своєчасного виконання Облвиконкомом свого зобов’язання, зазначеного в п. 1.2 договору Мінфін має право у безспірному порядку списати відповідну суму коштів з основного поточного рахунку по обласному бюджету та позабюджетному фонду, або зменшити на відповідну суму перерахування коштів, передбачених у державному бюджеті обласному бюджету (п. 1.5. договору).

На підтвердження виконання Міністерством фінансів умов угоди від 30.09.1994р. позивачем надано платіжні дорученнями № 243 від 29.08.1994р., № 277 від 06.09.1994р., № 323 від 30.09.1994р., № 364 від 14.10.1994р. та № 395 від 19.10.1994р., призначенням платежу в яких зазначено "фінансування за рахунок цільового кредиту банку".

Отже, предметом позову у даній справі є вимога Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції про стягнення з Тернопільської обласної державної адміністрації 1.637.968,63 грн., з яких: 180.000,00 грн. неповернутої фінансової допомоги за договором № 14-304/19, 636.458,63 грн. –відсотків за користування фінансовою допомогою та 822.510,00 грн. пені за несвоєчасне повернення фінансової допомоги.

Підставою позову, в даному випадку, є договір № 14-304/19 від 30.09.1994р. про надання фінансової допомоги на зворотній основі у розмірі 18000 млн. карбованців, укладений Міністерством фінансів України з Виконавчим комітетом Тернопільської обласної Ради народних депутатів.

У відповідності до п. 14 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративним договором є дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов’язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб’єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Згідно з позицією Верховного суду України, викладеній в інформаційному листі від 26.12.2005р.. якщо суб’єкти (в тому числі орган державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи), хоча б і на реалізацію своїх повноважень, вільно укладають договір відповідно до норм ЦК України, під час укладання такого договору його сторони вільно домовляються про зміст та обсяг прав і обов’язків за договором, можуть відмовитись від його укладання, то такий договір може бути цивільним (господарським), але не адміністративним, оскільки в змісті цього договору відсутні відносини влади і підпорядкування, що є обов’язковими для адміністративного договору, а кожний суб’єкт такого договору виступає як рівний один до одного.

В свою чергу, договір № 14-304/19 від 30.09.1994р. про надання фінансової допомоги на зворотній основі укладений на підставі вільного волевиявлення сторін, оскільки Міністерство фінансів виступало від власного імені, а не від імені держави, та як центральний орган виконавчої влади не перебувало з Виконавчим комітетом Тернопільської районної ради народних депутатів, як органом місцевого самоврядування, в адміністративному підпорядкуванні один одного. Укладення даного договору не зумовлене приписами будь-яких адміністративних або законодавчих актів та у відповідності до умов договору, зокрема п. 1.7, останній може бути скасований або змінений виключно за згодою сторін, а відтак відносини сторін за даною угодою є цивільно-правовими, на які відповідно розповсюджуються положення Цивільного кодексу.

Справа адміністративної юрисдикції, згідно ч. 1 ст. 3 КАС України, є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб’єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб’єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов’язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб’єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб’єктів, а ці суб’єкти відповідно зобов’язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб’єкта.

У випадку, якщо суб’єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб’єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

В даному випадку відносини позики виникли на підставі звичайної двосторонньої угоди, з визначенням прав та обов'язків сторін, а тому на відносини сторін розповсюджуються положення цивільного законодавства, а Міністерство фінансів України не є суб'єктом владних повноважень в розумінні ст. 17 КАС України.

При таких обставинах, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 157 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 17, 49, 51, 59, 157, 160, 165, пунктів 6 та 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі закрити.

Копії ухвали направити сторонам та третім особам.

Заява про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя суддя

Суддя                                                                                          М.С. Стадник

Суддя                                                                                          І.П. Шумський