ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.08                                                                                 Справа № 6/171.

Суддя Василенко Т.А.., розглянувши матеріали справи за позовом

Прокурора Станично –Луганського району Луганської області в інтересах держави в особі Валуйської сільської ради, с. Валуйське Луганської області

до Приватного підприємства «Макаренко», м. Луганськ

про стягнення 4 490 грн. 94 коп.

за участю представників сторін:

від позивача –не прибув,

від відповідача –не прибув,

від заявника –не прибув;

в с т а н о в и в:

Обставини справи: прокурором заявлено вимогу про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача недоотриманої суми орендної плати в розмірі 4 490 грн. 94 коп.

Представники сторін в судове засідання не з’явились, проте про дату та час його проведення були повідомлені належним чином.

На момент розгляду справи від заявника та позивача будь-яких клопотань або повідомлень про відкладення розгляду справи не надійшло, також суду невідомо про причини неявки повноважних представників вказаних учасників судового процесу.

З огляду на матеріали справи суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників сторін, в порядку ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріли справи суд прийшов до наступного.

В обґрунтування вимог за позовом прокурор посилається на те, що 15.07.04 між Валуйською селищною радою та приватним підприємством «Макаренко», укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території ради в межах населеного пункту площею 0,6572 га строком на 49 років (державна реєстрація № 10 від 16.07.04).

Відповідно до п.9 договору орендна плата справляється у грошовій формі в розмірі 3-х відсотків нормативної грошової оцінки землі, що становить 1 590 грн. 63 коп. на рік, що складає 0,24 грн. за 1 кв.м. на рік.

Контрольно-ревізійним відділом у Станично-Луганському районі проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.05 по 01.01.08 під час якої встановлено факт недоотримання місцевим бюджетом земельного податку за вказаним договором у сумі 4 490 грн. 94 коп.

З огляду на викладене прокурор звернувся до суду із даним позовом, за яким просить стягнути з відповідача кошти в сумі 4 490 грн. 94 коп.

Відповідач позовні вимоги не оспорив.

Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності суд прийшов до наступного.

Приписи ст.ст. 13 і 41 Конституції України визначають, що від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією і усі суб’єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно ст.ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об’єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальної громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку.

Згідно ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно –правовими актами.

Тобто земельні відносини в України врегульовані спеціальними нормативними актами, в тому числі і Законом України «Про оренду землі»(Закон №161-ХІУ).

Згідно ст. 1 Закону оренда землі –це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.07.04 між Валуйською сільською радою (позивач у справі, орендодавець) і ПП «Макаренко»(відповідач у справі, орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 16.07.04 № 10), за умовами якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення –землі промисловості, транспорту, зв’язку, енергетики, оборони та іншого призначення, яка знаходиться в с. Валуйському, вул. Ювілейна Станично-Луганського району Луганської області. Термін дії договору 49 років.

24.01.06 рішенням Валуйської сільської ради були затверджені середні ставки земельного податку.

Пунктом 9 договору визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 3-х відсотків нормативної грошової оцінки землі та становить 1 590 грн. 63 коп. на рік (0,24 грн. за 1 кв.м.).

Згідно акту ревізії фінансово-господарської діяльності Валуйської сільської ради за період з 01.01.05 по 01.01.08 складеного Контрольно-ревізійним відділом у Станично-Луганському районі було встановлено, що «внаслідок встановлення заниженого відсотку місцевим бюджетом з моменту укладення договору та станом на 01.06.08 недоотримано орендної плати за землю в сумі 4 490 грн. 94 коп.»Тобто, актом ревізії було зафіксовано факт невірного нарахування орендної плати за договором оренди, укладеним між позивачем та відповідачами.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі»орендна плата за землю –це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону

України "Про плату за землю".

Тобто, з наведеної норми вбачається, що розмір орендної плати узгоджується сторонами в договорі оренди.

В даному випадку сторонами не було змінено суми орендної плати, розмір орендної плати сторонами не змінювався, зміни в договір оренди не вносилися.

Відповідно до норми ст.19 Основного Закону держави –Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

В силу статей 42, 43, 33 ГПК України правосуддя в господарських сулах здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вказані положення позивач при зверненні з позовом мав обґрунтувати свої вимоги поданими суду доказами, а відповідач –спростувати доводи позивача. Тобто, виходячи з наведених приписів, згідно з принципом змагальності саме позивач мав надати суду певні докази допущення відповідачем порушень. У разі ж надання позивачем відповідних доказів та невизнання певних обставин відповідачем, на останнього покладається обов’язок їх спростування.

Так, позивач зобов’язаний довести суду обставини викладені в позові щодо правомірності нарахування орендної плати. В даному випадку позивачем вимоги за позовом доведені не були, у зв’язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки прокурор у встановленому порядку звільнений від їх сплати.

На підставі викладено та керуючись ст. 44,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1.          У задоволенні позовних вимог щодо 1-го відповідача відмовити.

2.          Провадження щодо позовних вимог до 2-го відповідача припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання - 10.11.2008.

Суддя Т.А.Василенко

Помічник судді Т.В.Шкуть