ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Справа №13/103
за позовом Суб"єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1
до  Головної державної інспекції  на автомобільному транспорті в особі
територіального управління у  Полтавській
області, вул. Чапаєва 9-а, м. Полтава
визнання недійсною постанови № 016041 від 29.10.2007р.
Суддя
Секретар Жорняк Т.С.
ОСОБА_2., дов. від 19.02.2008р.
Обставини справи:
Розглядається адміністративний позов про визнання недійсною постанови № 016041
від 29.10.2007р. про застосування фінансових санкцій.
Представник позивача позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.
Відповідач не скористався наданими
йому правами  для захисту своїх
інтересів, а саме: його представник вдруге
в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про
час та місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення (в матеріалах справи), відзив на позов не надав, вимог
ухвал суду  не виконав. Надіслав
Доказів поважності пропуску судового засідання відповідачем не надано. Так,   судом вже задовольнялось клопотання
про відкладення розгляду справи.
Згідно ст. 128 КАС України
неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або
неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду
справи.  Крім того, статтею  122 КАС України передбачено, що  адміністративна справа  має бути розглянута і вирішена  у строк не більше двох місяців з  дня
відкриття провадження у справі.
Строк вирішення даного спору
В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо,  і господарський суд  двічі
повідомляв    належним чином  відповідача
про час, дату  і місце проведення
судового засідання, згідно з п. 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських
судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України (від
10.12.2002р. №75), а неявка  відповідача
не перешкоджає розгляду справи по суті, то справа розглядається за наявними
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд встановив, що 14.09.2007р.  відповідачем
проведено перевірку позивача щодо
дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавчих і нормативно-правових
актів щодо забезпечення безпеки пасажирських перевезень та безпеки дорожнього
руху,  під час  якої
виявлено порушення - надання послуги з нерегулярних перевезень за
маршрутом "Кременчук- Полтава",
у тому числі  встановлено  відсутність оформленого договору з замовником
транспортних послуг та узгодження на здійснення даного перевезення, про що
складено Акт № 023735 від 14.09.2007р.
29.10.2007р. відповідачем прийнято
постанову про застосування фінансових санкцій № 016041 в сумі 1700,00 грн. за
надання послуг з перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких
визначений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".
При вирішенні спору суд виходить
керується наступним.
Відповідно до ст.39 Закону України
“Про автомобільний транспорт” (в редакції закону України від 23.02.2006р.
№3492-ІV) Автомобільні перевізники,  водії,
пасажири  повинні  мати  і
пред'являти  особам,  які
уповноважені  здійснювати  контроль
на автомобільному  транспорті  та  у  сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються
пасажирські перевезення.
Документи для нерегулярних
пасажирських перевезень:
для автомобільного  перевізника
-  ліцензія,  документ,
що засвідчує   використання  автобуса
на  законних  підставах,
інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, дорожній
замовником   транспортних   послуг, документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Статтею 60 Закону України “Про
автомобільний транспорт” (в редакції закону України від 23.02.2006р. №3492-ІV)
визначено, що за порушення законодавства
про  автомобільний  транспорт
до автомобільних перевізників застосовуються санкції за: надання
послуг   з   перевезень
пасажирів  та  вантажів
без оформлення документів,
перелік яких визначений статтями 39 та
48 цього  Закону,  -
штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до положень ч.2 ст.35
Закону про автотранспорт послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть
надаватися за видами режимів організації
перевезень як регулярні, регулярні спеціальні або нерегулярні.
Згідно до положень ст.1 Закону про
автотранспорт під  нерегулярним
пасажирським перевезенням слід розуміти
перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною  або фізичною особою з укладанням письмового
договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час
перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за
власний кошт. При цьому під маршрутом руху слід розуміти шлях проходження
автобуса між початковим та кінцевим пунктами
з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів.
Отже, позивач при здійсненні
14.09.2007 року  нерегулярного
пасажирського перевезення зобов"язаний був мати оформлений із замовником
транспортної послуги договір на надання послуг з перевезення пасажирів за
маршрутом "Кременчук-Полтава" виключно за умови, якщо кінцевим  пунктом шляху проходження автобусу  є місто Полтава.
Однак, 14.09.2007 року позивач
надав послугу з перевезення пасажирів автобусом у нерегулярному режимі
організації за маршрутом "Кременчук-Харків". Тобто, кінцевим пунктом
шляху проходження автобусу 14.09.2007 року було місто Харків, що свідчить
дорожній лист за № 151 від 14.09.2007 року маршрутом руху автобуса є
"Кременчук-Харків". При  чому
цей дорожній лист надавався для перевірки, про що свідчить, зокрема, підпис
посадової особи відповідача, зроблений на його зворотній стороні у графі
"Відмітки лінійного контролю".
Як передбачено ст.1 Закону про
автотранспорт дорожній лист являє собою документ установленого зразка для
визначення та обліку роботи транспортного засобу.
Пасажирське перевезення за
маршрутом "Кременчук-Харків" 14.09.2007 року здійснювалось на
підставі договору від 14.09.2007 року про нерегулярне пасажирське перевезення
автобусом. даний договір з огляду на суб"єктний склад за своєю  правовою природою є цивільно-правовим. Тому
відносини щодо його форми, змісту та процедури укладення регулюються Цивільним
кодексом України (надалі по тексту - ЦК).
Відповідно до положень ч.1
ст.638  ЦК договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Договір від 14.09.2007 року про
нерегулярне пасажирське перевезення автобусом укладено в письмовій формі. При
цьому його підписано сторонами, у тому числі й замовником.
Згідно до положень п.10 зазначеного
вище договору сторони засвідчили, що ними досягнуто згоди із усіх істотних умов
Договору. При цьому договір фактично виконувався.
Примірник договору надавався
представнику органа державного контролю на автомобільному транспорті для
перевірки. Дана обставина підтверджується, зокрема, листом від 04.11.2007 року.
(в матеріалах справи).
Із чинного законодавства не
випливає обов"язок автомобільного перевізника оформлювати узгодження для
здійснення руху автобуса на ділянці від м.Кременчука до м.Полтава, що є
складовою частиною шляху проходження автобуса по маршруту
Актами вищої юридичної сили не
передбачено будь-якої залежності між  реалізацією автомобільним перевізником права
на здійснення нерегулярних пасажирських перевезень автобусом та
узгодженням  його виконання  з органами контролю і отриманням відповідного
документа - узгодження. При цьому наказ від 25.05.2007 року за № 450/167
Міністерства транспорту та зв"язку України і Міністерства внутрішніх справ
України "Про Основні вимоги щодо забезпечення  безпеки перевезень при здійсненні
нерегулярних  пасажирських перевезень та
порядок узгодження їх виконання"  не
підлягає застосуванню до спірних правовідносин, так як останній не відповідає
правовим актам вищої юридичної сили, зокрема Господарському кодексу України,
Закону про автотранспорт, Закону України "Про ліцензування певних видів
господарської діяльності".
Як зазначив Пленум Верховного Суду
України у п.5 постанови за № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування
Конституції України при здійсненні правосуддя" нормативно-правові акти
будь-якого державного органу (у тому числі й накази та інструкції міністерств)
підлягають оцінці на відповідність Конституції та закону. Якщо при розгляді
справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав
застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, застосуванню підлягає
закон, який регулює спірні
Крім того, позивачем надано докази
подачі відповідачу копії договору  від
14.09.2007р. про нерегулярне пасажирське перевезення автобусом. Документальних
доказів чи належного обґрунтування неприйняття вказаного договору до уваги при
прийнятті спірної постанови відповідачем суду не надано.
Як вбачається із положень п. 36
Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, що
затверджений постановою КМ україни № 1567 від 08.11.2006р.,  посадові особи, що здійснюють державний
контроль, мають право проводити перевірку автотранспортного засобу згідно з
установленим завданням. Відповідно до положень п. 34 зазначеного вище
нормативного акту посадові особи, що здійснюють державний контроль, зобов'язані
під час проведення перевірки в автотранспортних засобах пред'являти завдання на
Відповідачем не надано доказів,  що підтверджують  наявність оформленого           завдання на перевірку.
Так, Порядком здійснення державного
контролю, яким затверджено форму завдання на перевірку, передбачено, що у
завданні на перевірку обов'язково зазначається найменування суб'єктів
підприємницької діяльності та маршрути руху автотранспортних засобів, що будуть
Відповідачем не спростовано надані
позивачем докази відсутності порушень, та не доведено правомірність прийняття
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень,
згідно ст. 71 КАС України, обов"язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову. Відповідач не довів обгрунтованість та
правомірність прийнятих рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС
України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на
засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу
окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, дослідивши матеріали справи,
норми чинного законодавства, оцінивши належність, допустимість, достовірність
кожного доказу,   всебічно з"ясував
обставини в адміністративній справі, суд дійшов висновку задовольнити позовні
вимоги.

Керуючись ст.ст. 94, 158-165 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О
В И В :

1.  Задовольнити адміністративний позов
суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до  Головної державної інспекції  на автомобільному транспорті в особі
територіального управління у  Полтавській
області.

2.  Визнати недійсною постанову  № 016041 від 29.10.2007р. про застосування
фінансових санкцій, винесену
Територіальним управлінням
Головаавтотрансінспекції у Полтавській області.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом
адміністративного судочинства, постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України  -з дня складання в повному обсязі. Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Босий В.П.