ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

13.11.08                                                                                           Справа № 6/90-38

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                               Кравчук Н. М.

суддів                                                   Гнатюк Г. М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши           апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Луцьккондитер»(надалі ТзОВ ВКФ «Луцьккондитер») б/н від 21.08.2008р.

на рішення                    Господарського суду Волинської області від 11.08.2008 року

у справі                    №6/90-38

за позовом:                     Закритого акціонерного товариства «Перший Київський молочний завод»(надалі ЗАТ«Перший Київський молочний завод»), м. Сквира Київської області

до відповідача:           ТзОВ ВКФ «Луцьккондитер», м. Луцьк

про:                    стягнення 171 209,52 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 11.08.2008р. у справі № 6/90-38 (суддя Пахолюк В.А.) позовні вимоги ЗАТ«Перший Київський молочний завод»задоволено, стягнуто з ТзОВ ВКФ «Луцьккондитер»на користь позивача 171 209,52 грн. в т.ч.: 153 168,40 грн. основного боргу, 16 231,39 грн. інфляційних, 1 809,73 грн. 3% річних, 1 712,10 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума заборгованості підтверджується матеріалами справи, а доказів оплати боргу відповідачем не представлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ ВКФ «Луцьккондитер»подало апеляційну скаргу, в якій рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати. Зокрема, скаржник зазначає, що суд позбавив його права на належний правовий захист своїх прав та інтересів, оскільки не задоволив клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечує, рішення господарського суду вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Від ЗАТ «Перший Київський молочний завод»надійшла телеграма за вх.№ 470 від 13.11.2008р. про розгляд апеляційної скарги без участі їхнього представника.

Представник відповідача в судове засідання жодного разу не з’явився, причини неявки не повідомив. Оскільки останній належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, доказом чого є повідомлення про вручення, колегія суддів вважає за можливе слухати справу без його участі в порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Між ЗАТ «Перший Київський молочний завод» (постачальник) та ТзОВ ВКФ «Луцьккондитер»(покупець) 09.01.2008р. було укладено договір постачання продукції, відповідно до умов якого постачальник зобов’язується виробляти та поставляти молочну продукцію, а покупець зобов’язався прийняти та оплатити дану продукцію за цінами дійсними згідно накладних (з урахуванням протоколу розбіжностей) (а.с. 6-8).

Розділом 4 даного договору передбачений порядок розрахунків. Так, згідно з п.4.2 договору розрахунки за продукцію і тару здійснюються шляхом попередньої оплати або за угодою з постачальником впродовж 30 днів з моменту отримання молочної продукції.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 165 770,40 грн. а саме: згідно накладних №2583 від 10.01.2008р. на суму 66 150,40 грн. та №6455 від 19.01.2008р. на суму 99 620,00 грн. (а.с. 9-10).

Проте, відповідач свої зобов’язання щодо оплати товару належним чином не виконав, за поставлену продукцію розрахувався частково на суму 12 602,00 грн. (а.с. 11), в результаті чого у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 153 168, 40 грн.

10.06.2008р. позивачем була направлена відповідачу претензія за № 444 про оплату боргу в сумі 153 168,40 грн., доказом чого є поштова квитанція з описом вкладення в цінний лист (а.с. 12-15).

Однак, відповідач залишив претензію без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 153 168,40 грн., оскільки дана вимога позивачем документально обґрунтована, в свою чергу відповідач належними та допустимими доказами її не спростував.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеного, суд першої інстанції правомірно задоволив позовні вимоги про стягнення з відповідача 16 231,39 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з лютого по червень 2008 р. та 1 809,73 грн. 3% річних від простроченої суми, нарахованих згідно поданого позивачем розрахунку за період з лютого по червень 2008 р. (а.с. 4).

Щодо посилання скаржника на порушення судом окремих норм процесуального права - не задоволення його клопотання про відкладення розгляду справи, що на його думку є підставою для скасування рішення суду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.77 ГПК господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в цьому засіданні, зокрема в разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та не подання витребуваних доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Волинської області від 17.07.2008р. було призначено розгляд справи на 11.08.2008р. та зобов’язано відповідача подати суду свої заперечення по суті та предмету спору. Явка сторін визнавалася не обов’язковою.

Зазначену ухвалу направлено сторонам 18.07.2008р., що підтверджується штампом на оригіналі ухвали суду (а.с. 1).

Колегія суддів вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до цього, мав час забезпечити в судове засідання іншого представника, оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів певним колом осіб, та подати свої заперечення.

Крім того, слід зазначити, що в суд апеляційної інстанції відповідач явку свого представника жодного разу не забезпечив.

Відповідно до ст.41 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, в зв’язку з чим рішення належить залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Рішення господарського суду Волинської області від 11.08.2008 року у справі № 6/90-38 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. може бути оскаржена в                                         касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3.          Справу передати до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

судді                                                                       Г.М. Гнатюк

О.Л. Мирутенко