ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2008 р. Справа № 10/104

м. Чернівці 12-20 год.

За позовом Контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області

до Кострижівського управління житлово-комунального господарства, смт. Кострижівка Заставнівського району Чернівецької області

про зобов’язання виконати вимоги Контрольно-ревізійного відділу в Заставнівському районі

Суддя Т.І. Ковальчук

Секретар судового засідання – Гаврилюк І.С.

За участю представників:

Від позивача –Фалуш П.В., головний спеціаліст, дов. № 24-25-13/2244 від 19.05.2008 р., Савка Ю.В., головний контролер-ревізор, дов. № 24-25-13/2485 від 03.06.2008 р.

Від відповідача –Калинюк Л.С., головний бухгалтер, дов. від 03.06.2008 р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про зобов’язання виконати вимоги Контрольно-ревізійного відділу в Заставнівському районі від 04.08.2006 р. № 24-24-12/216 у частині забезпечення відшкодування квартплати в сумі 9577,04 грн. та комунальних платежів у сумі 402,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведеною працівниками КРВ у Заставнівському районі ревізією фінансово-господарської діяльності Кострижівського управління житлово-комунального господарства за період з 01.01.2003 р. по 01.07.2006 р. встановлено безпідставне списання дебіторської заборгованості по розрахунках бухгалтерського обліку за квартиру плату та комунальні послуги громадян в розмірі 14225,23 грн., термін позовної давності якої не минув, що призвело до порушення інтересів держави на вказану суму як втрачених доходів і у зв’язку з чим відповідачеві направлено обов’язкову для виконання вимогу від 04.08.2006 р. № 24-24-12/216 про поновлення по обліку та забезпечення повернення заборгованості в сумі 14225,23 грн., однак відповідачем забезпечено відшкодування лише 4245,94 грн., решту коштів у сумі 9979,26 грн. не відшкодовано.

Відповідач надав пояснення, у яких позов не визнав з тих підстав, що вимоги контрольно-ревізійного відділу в частині поновлення безпідставно списаної дебіторської заборгованості в розмірі 14225,23 грн. підприємством виконано в ході проведення ревізії, однак забезпечити повернення вказаної суми в повному обсязі неможливо через закінчення строку позовної давності.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, представник відповідача проти позову заперечувала, пояснила, що частину дебіторської заборгованості з оплати наданих мешканцям комунальних послуг та квартплати управлінням житлово-комунального господарства відшкодовано за рахунок мешканців, які отримували відповідні послуги, частина дебіторської заборгованості є простроченою, такою, яку в установленому порядку стягнути неможливо.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом справи встановлено наступне.

21.07.2006 р. Контрольно-ревізійним відділом в Заставнівському районі проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Кострижівського управління житлово-комунального господарства за період з 01.01.2003 р. по 01.07.2006 р., про що складено відповідний акт за № 24-24-42/21 від 21.07.2006 р. (а.с. 9-24).

У ході ревізії, зокрема, встановлено, що згідно даних аналітичного обліку розрахунків по наданих послугах у січні 2006 р. по Кострижівському УЖКГ була списано дебіторську заборгованість по розрахунках з водопостачання в розмірі 1741,68 грн., з водовідведення –1126,69 грн., зі збору сміття –641,65 грн., а також заборгованість по квартирній платі в розмірі 20207,11 грн., як таку, по якій минув строк позовної давності. Рішення засновника Кострижівської сільської ради та наказ по Кострижівському УЖКГ про списання дебіторської заборгованості відсутній. Ревізією встановлено, що внаслідок неправильного визначення строку давності утворення заборгованості Кострижівським УЖКГ безпідставно списано по обліку дебіторської заборгованості по послугах з водопостачання в розмірі 1443,49 грн., з водовідведення –783,89 грн., зі збору сміття –610,25 грн. та по квартплаті 11387,70 грн., а всього на суму 14225,23 грн., чим порушено вимоги п. 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 “Дебіторська заборгованість”, крім того, порушено п. 3 ст. 9 та п. 1 ст. 11 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” в частині відсутності записів, по дебету яких субрахунків проведені відповідні розрахунки за послуги суми списаної заборгованості (а.с. 16-17). Також в акті ревізії зазначено, що в ході ревізії суму дебіторської заборгованості в розмірі 14225,23 грн. поновлено в обліку.

04.08.2006 р. КРВ у Заставнівському районі надіслав відповідачеві листа за № 24-24-12/216 з вимогами, зокрема, в пункті 4 “Поновити в обліку суму безпідставно списаної дебіторської заборгованості по розрахунках за комунальні послуги в розмірі 14225,23 грн., значно посилити претензійну роботу з метою недопущення виникнення безнадійної заборгованості” (а.с. 7). Інформацію про вжиті заходи та виконання пропозицій відповідач мав подати до КРВ у Заставнівському районі до 31.08.2006 р.

Як видно з матеріалів справи і визнається учасниками судового засідання, вимогу про поновлення в обліку суми безпідставно списаної дебіторської заборгованості по розрахунках за комунальні послуги в розмірі 14255,23 грн. відповідачем виконано в ході ревізії від 21.07.2006 р.

Окрім того, листами від 14.02.2007 р., 12.09.2007 р. та 06.03.2008 р. відповідач повідомляв Контрольно-ревізійний відділ про часткове повернення в рахунок заборгованості за комунальні послуги в розмірі 14225,23 грн. коштів на загальну суму 4245,94 грн., решта заборгованості в сумі 9979,29 грн. залишилася невідшкодованою (а.с. 5, 46, 47).

Статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Законом України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” (далі –Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов’язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб’єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Права державної контрольно-ревізійної служби визначено в ст. 10 Закону.

Так, згідно з пунктами 1, 7, 10 ст. 10 Закону органам контрольно-ревізійної служби надано право:

- перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо);

- пред’являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

- звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ст. 15 Закону законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов’язковими для виконання службовими особами об’єктів, що ревізуються.

Встановивши в судовому засіданні наявність допущених відповідачем порушень чинного законодавства в частині безпідставного списання дебіторської заборгованості по розрахунках за надані комунальні послуги на суму 14225,23 грн., виявлених позивачем під час ревізії 21.07.2006 р., суд, проте, дійшов висновку, що у позові належить відмовити.

Аналізуючи зміст п. 4 вимоги КРВ у Заставнівському районі від 04.08.2006 р. № 24-24-12/216, суд встановив, що цей пункт не містить вимоги про забезпечення відшкодування квартплати в сумі 9577,04 грн. та комунальних платежів 402,25 грн., про що позивач просить у позові.

Так, поновлення в обліку суми безпідставно списаної дебіторської заборгованості виконано відповідачем ще в ході ревізії, а вимогу значно посилити претензійну роботу з метою недопущення виникнення безнадійної заборгованості не можна ототожнювати з вимогою забезпечити відшкодування квартплати в сумі 9577,04 грн. та комунальних платежів 402,25 грн. Відтак, позовні вимоги позивача не засновані на приписах вимоги від 04.08.2006 р., яка є обов’язковою для виконання в силу ст. 15 Закону.

Окрім того, суд звертає увагу позивача, що ним обрано спосіб захисту порушеного права, який не відповідає способам, визначеним законом.

Ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, суд, як орган судової влади, повинен діяти у відповідності до Конституції та законів України і захищати порушене право в спосіб, установлений законом.

Так, пунктом 7 статті 10 Закону передбачено право КРУ пред’являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, а п. 9 цієї статті - накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ адміністративні стягнення.

Безпідставним є посилання в даному позові на п. 10 ст. 10 Закону, оскільки цим пунктом визначені підстави, з яких контрольно-ревізійна служба має право звертатися до суду, а не способи захисту порушеного права.

Відповідач зобов’язаний виконувати вимоги КРВ у Заставнівському районі в силу ст. 15 Закону, тому зобов’язання відповідача виконати ці вимоги ще й в судовому порядку не є способом захисту порушеного права, як не є способом захисту порушеного права, наприклад, зобов’язання платника податків сплачувати податки, зобов’язання страхувальника зареєструватися у відповідному Фонді соціального страхування тощо, оскільки такі дії відповідні особи зобов’язані вчинити на підставі закону і за їх невиконання законодавством визначено певні види відповідальності. Окрім того, як встановлено судом, лист КРВ у Заставнівському районі від 04.08.2006 р. не містить вимоги, яку позивач просить задовольнити в судовому порядку.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 6-12, 17, 160-163, 167, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          У позові відмовити.

Порядок апеляційного оскарження

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

В судовому засіданні 12.09.2008 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови підписано 16.09.2008 р.

Суддя                                                             Т.І. Ковальчук