ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

25.09.08 р.                     Справа № 15/82б

за заявою кредитора (заявника) Гірницької міжрайонної державної податкової інспекції, м. Макіївки

до боржника Відкритого акціонерного товариства „Макіївський труболиварний завод”, м.Макіївка

арбітражний керуючий Лєсніков Є.Є.

про банкрутство

Суддя Плотніцький Б.Д.

Представники:

Від кредиторів: Літовка Н.К. – довір., Косова О.І. – довір.

Від боржника: не з’явились

арбітражний керуючий: Пилипенко С.В. - ліквідатор

В засіданні брали участь:

Господарським судом Донецької області ухвалою від 17.06.03 р. порушена справа про банкрутство Відкритого акціонерного товариства „Макіївський труболиварний завод”, м. Макіївка.

Постановою від 11.03.2004р. Відкрите акціонерне товариство „Макіївський труболиварний завод”, м. Макіївка визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Нестеренко О.А.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.06.2005р. припинені повноваження ліквідатора Нестеренко О.А . Ліквідатором Відкритого акціонерного товариства „Макіївський труболиварний завод”, м. Макіївка призначено Скачко С.Л.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.05.2006р. припинені повноваження ліквідатора Скачко С.Л. та ліквідатором Відкритого акціонерного товариства „Макіївський труболиварний завод”, м. Макіївка призначено Лєснікова Є.Є. строк ліквідаційної процедури був подовжений до 11.09.2006р.

Судовою ухвалою від 18.04.2007р. строк ліквідаційної процедури продовжений на 6 місяців.

Ухвалами господарського суду від 30.10.2007р. та 30.01.2008р. строк ліквідаційної процедури по справі №15/82б про банкрутство про банкрутство Відкритого акціонерного товариства „Макіївський труболиварний завод”, м. Макіївка продовжені до 11.01.2008р. та 11.07.2008р. відповідно.

Ухвалою суду від 13.08.2008р. строк ліквідаційної процедури продовжений до 13.12.2008р.

17.09.2008р. господарським судом отримана скарга гр.Чудного П.П. на дії ліквідатора – арбітражного керуючого Лєснікова Є.Є. в частині невиплати заборгованості по заробітній платі у сумі 963 грн. 65 коп.

У судове засідання з’явились представники кредиторів та ліквідатор.

Скаржник - гр.Чудний П.П. у судове засідання не з’явився.

Проте, через канцелярію суду 24.09.2008р. надійшло клопотання гр.Чудного П.П. б/н від 22.09.2008р. про розгляд скарги без його участі.

Також в даному клопотанні гр. Чудний П.П. наполягає на задоволенні скарги.

У судовому засіданні 25.09.2008р. ліквідатор Лєсніков Є.Є. надав відзив на скаргу, в якому він заперечує проти доводів, викладених у скарзі гр.Чудного П.П., та стверджує про належне виконання своїх обов’язків.

У своєму відзиві ліквідатор – арбітражний керуючий Лєсніков Є.Є. посилається на те, що після внесення змін в Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, в частині черговості погашення зобов’язань перед колишніми робітниками арбітражним керуючим Скачко С.Л. було погашено частину зобов’язань перед колишніми робітниками з заробітної плати у сумі 307 094 грн. 08 коп.

Згідно довідки бухгалтера підприємства Дзендзя Е.А. вказана сума є частиною заборгованості з заробітної плати, яка утворилася за три місяці до порушення справи про банкрутство або до припинення трудових відносин. Сума визначена згідно ч.1 ст.31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” на підставі бухгалтерського розрахунку.

Одночасно арбітражний керуючий Лєсніков Є.Є. посилається на те, що на момент призначення його ліквідатором було погашено 65% зобов’язань перед колишніми робітниками, в тому числі і заборгованість, яка утворилася після порушення справи про банкрутство Відкритого акціонерного товариства „Макіївський труболиварний завод”, м.Макіївка.

Також 01.11.2006р. була погашена ще частина зобов’язань перед колишніми робітниками у розмірі 188 780 грн. 00 коп. одночасно з частковою сплатою зобов’язань перед УПФУ в Гірницькому р-ні м.Макіївки, м. Макіївка згідно реєстру кредиторів.

Крім цього, ліквідатор стверджує, що станом на 01.09.2008р. зобов’язання перед колишніми робітниками складає 1112 тис.грн. Грошові кошти, які надходили при проведенні ліквідаційної процедури від реалізації майна, використовувались на погашення витрат на проведення ліквідаційної процедури.

У відповідності з ч.2 ст.31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, вимоги кожної наступної черги задовольняються після повного погашення зобов’язань першої черги у зв’язку з чим підстави для направлення коштів на погашення зобов’язань другої черги, при наявності зобов’язань першої черги відсутні.

Тому ліквідатор вважає скаргу гр. Чудного П.П. на дії ліквідатора необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, подане клопотання, заслухавши пояснення представників кредиторів та ліквідатора, господарський судом встановлено наступне:

В обґрунтування поданої скарги гр. Чудний П.П. посилається на неправомірні дії ліквідатора, що призвели до несплати заборгованості по сплаті заробітної плати перед гр. Чудним П.П. у сумі 963 грн. 65 коп.

Ліквідатор, в свою чергу, не визнає вимоги викладені в скарзі, посилаючись на належне виконання своїх обов’язків

У відповідності з п.1 ст.5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

За приписом ст.4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

За приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Ухвалою господарського суду від 18.09.2008р. було зобов’язано заявника гр. Чудного П.П. надати суду правове обґрунтування поданої скарги з посиланням на норми Закону та всі документи в обґрунтування своїх доводів.

Всупереч вимогам суду та ст.33 Господарського процесуального кодексу України, заявником не надане правове обґрунтування поданої скарги з посиланням на норми Закону та будь-які документи в обґрунтування доводів, викладених у скарзі.

Діючим Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (ст.31), встановлена черговість задоволення вимог кредиторів, згідно з якою кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею, зокрема

1) у першу чергу задовольняються:

а) вимоги, забезпечені заставою;

б) вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати за три місяці роботи, що передують порушенню справи про банкрутство чи припиненню трудових відносин у разі звільнення працівника до порушення зазначеної справи, грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, право на які виникло протягом двох років, відпрацьованих до порушення справи про банкрутство чи припинення трудових відносин, інших коштів, належних працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), право на які виникло протягом трьох останніх місяців до порушення справи про банкрутство чи припинення трудових відносин, а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі;

в) витрати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що пов'язані з набуттям ним прав кредитора щодо банку, - у розмірі всієї суми відшкодування за вкладами фізичних осіб;

г) витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі:

витрати на оплату державного мита;

витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство;

витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута;

витрати на публікацію в засобах масової інформації про поновлення провадження у справі про банкрутство у зв'язку з визнанням мирової угоди недійсною;

витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута;

витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їх коштів;

витрати на оплату праці арбітражних керуючих (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) в порядку, передбаченому статтею 27 цього Закону.

Перелічені витрати відшкодовуються ліквідаційною комісією після реалізації нею частини ліквідаційної маси, якщо інше не передбачено цим Законом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги, що виникли із зобов'язань банкрута перед працівниками підприємства-банкрута (за винятком повернення внесків членів трудового колективу до статутного фонду підприємства), крім вимог, задоволених у першу чергу, зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за громадян, які застраховані в цьому Фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов'язань зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб'єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою, у тому числі і вимоги кредиторів, що виникли із зобов'язань у процедурі розпорядження майном боржника чи в процедурі санації боржника;

5) у п'яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного фонду підприємства;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

2. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги.

3. У разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги.

4. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги ліквідаційна комісія не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

5. Вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються і вважаються погашеними.

6. Вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

7. У разі якщо господарським судом винесено ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута, майно, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, передається власникові або уповноваженому ним органу, а майно державних підприємств - відповідному органу приватизації для наступного продажу. Кошти, одержані від продажу цього майна, спрямовуються до Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, питання погашення заборгованості вирішуються ліквідатором – арбітражним керуючим відповідно до вимог Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Згідно наданих пояснень ліквідатора, виходячи зі змісту скарги гр. Чудного П.П., йому була виплачена заборгованість по заробітній платі, яка виникла до порушення справи про банкрутство.

Відповідно до ч.2 ст. 31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” у другу чергу задовольняються вимоги, що виникли із зобов'язань банкрута перед працівниками підприємства-банкрута (за винятком повернення внесків членів трудового колективу до статутного фонду підприємства), крім вимог, задоволених у першу чергу.

Справа про банкрутство Відкритого акціонерного товариства „Макіївський труболиварний завод”, м. Макіївка порушена господарським судом ухвалою від 17.06.2003р.

Заборгованість у сумі 963 грн. 65 коп., яку гр. Чудний П.П. просить стягнути, виникла після порушення провадження по справі, про що наголошує сам заявник.

Таким чином, згідно ст. 31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання банкрутом” така заборгованість повинна погашатися в другу чергу.

Враховуючи вимоги ч.2 ст. 31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання банкрутом” господарський суд вважає, що в діях ліквідатора відсутні порушення діючого законодавства в частині погашення заборгованості по заробітній платі.

При цьому судом не приймаються до уваги твердження гр. Чудного П.П. про те, що заборгованість, яка залишилась, повинна виплачуватись в першу чергу, виходячи з вимог ч.2 ст.31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що ліквідатором у відповідності з вимогами ст. 31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” здійснене часткове погашення перед кредиторами, а також колишніми робітниками банкрута.

При цьому, господарський суд виходить з того, що фінансові звіти про надходження та використання грошових коштів під час ліквідаційної процедури розглядались та затверджувались комітетом кредиторів, про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

При цьому, з урахуванням вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного господарським судом не приймається до уваги твердження гр. Чудного П.П. про неналежне виконання ліквідатором своїх обов’язків, внаслідок чого скарга гр. Чудного не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 3-1, 5, 24, 31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст.ст.77, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги гр.Чудного П.П. на дії ліквідатора – арбітражного керуючого Лєснікова Є.Є. в частині невиплати заборгованості по заробітній платі у сумі 963 грн. 65 коп.

Суддя