ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2008 р. Справа № 57/147-08

вх. № 5678/4-57

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Кузін Л.В,. дов. від 21.01.2008 р., юрисконсульт;

Представник 3-їособи - Чайчук О.О.- юрисконсульт, дов. №115 від 26.08.08 року;

Представник відповідача - Гриценко Т.В.- юрист, дор. №35 від 05.09.08 року.

розглянувши справу за позовом Державного підприємства науково-дослідний і проектний інститут «Союз»м. Харків 3-я особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивачаРегіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області

до Закритого акціонерного товариства "Індустріальна науково-технологічнакомпанія "Інтек", м. Харків

про стягнення 9329,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач – Державне підприємство Науково-дослідний проектний інститут «Союз» звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача – Закритого акціонерного товариства «Індустріальна науково – технічна компанія «Інтек»» 9329,14 грн. та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач в порушення умов договору оренди № 3182 – Н від 29 грудня 2006 року та договору № 398 – У про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 29 грудня 2006 року, неналежним чином виконав свої зобов’язання щодо повної та своєчасної сплати орендної плати та комунальних послуг.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 липня 2008 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 19 серпня 2008 року о 10 : 00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 серпня 2008 року залучено до участі у справі Третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача – Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, розгляд справи відкладено на 08 вересня 2008 року, у зв’язку з неявкою представника відповідача у судове засідання та невиконання умов ухвали від 19 серпня 2008 року щодо подання витребуваних судом документів.

08 вересня 2008 року через канцелярію господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов визнає частково щодо сплати суми, яка перевищує борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплати пені із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми наданих послуг за кожен день прострочення, щодо стягнення пені за несвоєчасну оплату комунальних послуг та утримання прибудинкової території в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, нарахованої позивачем згідно з Законом України «Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» у сумі 7107,64 грн., не визнає, оскільки він не є платником комунальних послуг, а компенсує їх балансоутримувачу у відповідності з договором.

У судовому засіданні 08 вересня 2008 року 08 вересня 2008 року оголошена перерва до 23 вересня 2008 року о 10:40.

22 вересня 2008 року через канцелярію господарського суду Харківської області надійшло клопотання, в якому позивач просить суд визнати недійсним п. 3.5. та п. 3.7 договору оренди № 3182-Н від 29.12.2006 року, оскільки ці пункти договору не в повному обсязі відповідають вимогам ч.7 та ч.9 п.1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

У призначеному 23 вересня 2008 року судовому засіданні представник позивача позов підтримував та наполягав на його задоволенні, щодо наданого клопотання про визнання недійсним п. 3.5. та п. 3.7 договору оренди № 3182-Н від 29.12.2006 року, пояснив, що додаткових документів в обґрунтування цього клопотання та додаткових пояснень щодо правової природи клопотання не надає

Розглянувши зазначене клопотання, суд вважає його необґрунтованим та документально непідтвердженим, а тому залишає його без розгляду.

Представник відповідача позовні вимоги визнавав частково з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Представники сторін звернулись до суду з заявою про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Ця заява розглянута судом та задоволена як така, що не суперечить чинному законодавству.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2006 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (далі - Фонд) та Закритим акціонерним товариством «Індістріально науково - технілогічною компанією «Інтек» (далі - відповідач) було укладено договір оренди № 3182-Н (далі договір), у відповідності до умов якого Фонд передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування окреме індивідуально визначено майно - нежитлові приміщення на 6-му та 7-му поверхах 13 поверхової лабораторно – конструкторської будівлі (інв. № 10002) загальною площею 804,0 кв.м, розміщене за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 168, що знаходиться на балансі Державного підприємства Науково-дослідного проектного інституту «Союз» (далі-позивач), склад та вартість якого визначена згідно з незалежною оцінкою за станом 10.10.2006 року становить 1413000,00 грн., з метою розміщення офісу.

Факт передачі приміщення підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна, підписаним сторонами 29 грудня 2006 року.

Пунктами 3.1,3.2 договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі нової редакції Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 із змінами і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) – листопад 2006 року, 12298,61 грн. (згідно Додатку № 2), нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством, орендна плата за перший місяць оренди – грудень 2006 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за грудень 2006 року, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригуванням орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць

Відповідно до пункту 3.3. договору орендна плата перераховується орендарем щомісячно до 10 числа наступного за звітним, відповідно до Методики, у наступному порядку:

- безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовим органом у розмірі 70%

- на рахунок, визначений Балансоутримувачем (позивачем)– у розмірі 30%.

Пунктами 10.1, 10.8 договору сторони передбачили, що договір укладено строком на 11 місяців, що діє з 29 грудня 2006 року до 28 листопада 2007 року включно, строк дії договору може продовжуватися, за умови погодження його з органом, уповноваженим управляти майном.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутністю заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, якій був раніше встановлений договором.

Отже, станом на момент розгляду справи, договір є діючим.

Проте, Орендар систематично порушував умови Договору щодо своєчасного внесення 30% орендної плати до балансоутримувача (позивача), внаслідок чого виникла заборгованість відповідача з орендної плати перед позивачем за грудень 2007 року, січень 2008 року та лютий 2008 року у сумі 37718,31 грн., яку відповідач погасив тільки 01 квітня 2008 року.

Оскільки за прострочення виконання зобов’язання з оплати орендної плати діючим законодавством передбачено стягнення пені, втрат від інфляції та 3% річних, позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 980-358 від 23.06.08 року, з вимогою погасити суму, що перевищує борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та пеню у сумі 14791,34 грн., на якій зазначено, що 24.06.2008 року її було отримано з боку відповідача.

Проте, відповідач на претензії не відреагував, про результат їх розгляду не повідомив та грошові кошти не перерахував на рахунок позивача, що і стало підставою позивачу для звернення до суду з відповідним позовом.

За загальним положенням цивільного законодавства зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов’язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 вказаної норми передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата – це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлені частиною 3 статті 285 цього кодексу та частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного і комунального майна"

Оскільки, відповідач, в порушення договору оренди № 3182 – Н від 29.12.2006 року, заборгованість з орендної плати за грудень 2007 року, січень 2008 року та лютий 2008 року у сумі 37718,31 грн. погасив тільки 01 квітня 2008 року, то він визнається судом таким, що прострочив виконання зобов’язання з оплати орендної плати за зазначений період.

Ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, передбачено, що зобов’язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов’язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов’язання.

У відповідності до п. 3.5 договору оренди № 3182-Н від 29 грудня 2006 року сторонами була встановлена відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань у вигляді пені в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

За прострочення внесення орендної плати, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка за період з грудня 2007 року по лютий 2008 року, склала 602,48 грн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на всю суму заборгованості за період з грудня 2007 року по лютий 2008 року у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 602,48 грн.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов’язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 602,48 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1019,98 грн. інфляційних витрат, нарахованих вірно згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов’язання, підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

Відповідно до договору № 398 – У про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю від 29 грудня 2006 року, позивач повинен обслуговувати, здійснювати експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 168, а також прилеглої до неї території, а відповідач повинен здійснювати оплату не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем, позивачу плату за надані послуги у встановлених розмірах.

Пунктами 5.1, 5.4 договору № 398 – У про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю від 29 грудня 2006 року сторони передбачили, що договір укладено строком на 11 місяців, що діє з 29 грудня 2006 року по 28 листопада 2007 включно, договір, після закінчення його строку дії, вважається продовженим за заявою однієї із сторін вподовж одного місяця, на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

З пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що станом на момент розгляду справи, договір № 398 – У про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю від 29 грудня 2006 року є діючим.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення договору № 398 – У про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю від 29 грудня 2006 року, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі вносив оплату за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень Будівлі, технічне обслуговування Будівлі відповідно до загальної площі Приміщення, на ремонт відповідно до вартості Приміщення, а також за комунальні послуги, у зв’язку з чим виникла заборгованість з оплати послуг за цим договором за січень – лютий 2008 року у сумі 7107,64 грн., яку відповідач погасив тільки 01 квітня 2008 року.

Отже, враховуючи вищевикладене та вимоги ст. ст. 258, 626, 629, 526 Цивільного кодексу України, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов’язання з оплати боргу на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг за договором № 398 – У про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю від 29 грудня 2006 року, який був укладений між сторонами по справі.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов’язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов’язання.

У відповідності до п. 2.2.3 договору № 398 – У про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю від 29 грудня 2006 року, сторонами була встановлена відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань у вигляді пені із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

За прострочення внесення орендної плати позивач нарахував відповідачу у відповідності до Закону України «Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення у сумі 7107,64 грн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, позивачем необґрунтовано нараховано відповідачу пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення у сумі 7107,64 грн., пеня перерахована судом з урахуванням вимог законодавства ( з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України) за період з січня по квітень 2008 року складає 761,95 грн.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов’язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 761,95 грн.

В решті заявленої вимоги щодо стягнення пені у сумі 6345,69 грн. слід відмовити у задоволенні, як зайво нарахованої.

Щодо посилань відповідача про те, що пеня з відповідача по договору № 398 – У про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю від 29 грудня 2006 року, стягується у відповідності до Закону України «Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, то суд вважає, що дане послання позивача є безпідставним, оскільки відповідно до зазначеного договору відповідач компенсує витрати орендодавця по утриманню орендованого приміщення та наданню комунальних послуг, а не є їх безпосереднім платником, як це передбачено Законом України «Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій»

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 599,04 грн. інфляційних витрат, нарахованих вірно згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов’язання, підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

У відповідності до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита пропорційно задоволених вимог та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 33, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, статтями 526, 530, 611 Цивільного кодексу України, статтями 232, 343 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Клопотання позивача про визнання недійсним п. 3.5. та п. 3.7 договоруоренди № 3182-Н від 29.12.2006 року залишити без розгляду.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства „Індустріально науково-технологічна компанія „Інтек” код 31344132 (м. Харків, просп. Московський, 96-А, кв.15; р/р 185с в ХФ ТОВ „Укрпромбанк” у м. Харкові, МФО 350686) на користь на користь Державного підприємства науково-дослідний і проектний інститут „Союз”, код 14309830 (61648, м. Харків, просп. Гагаріна, 168; р/р 28 ВАТ „Імпромбанк” м. Харків, МФО 351878) 2983,45 грн., 32,62 грн. держмита та 37,74 витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В частині стягнення 6345,69 грн. пені в задоволенні позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст Рішення підписано 29 вересня 2008 року.

Суддя