ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 р.

№ 1/52-38

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Дерепи В.І. –головуючого (доповідача), Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

за участю представників: позивача –Степаненка О.А.,

відповідача –

розглянувши касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Рибгосп "Цумань" ВАТ "Волиньрибгосп" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26 травня 2008 року у справі за позовом Приватної фірми "ОЛС" до Дочірнього підприємства "Рибгосп "Цумань" ВАТ "Волиньрибгосп" про стягнення 230 898, 86 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 року позивач звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до відповідача про стягнення 156845 грн. заборгованості за поставлений товар, 18521, 81 грн. пені, 32970 грн. штрафу, 22562, 04 грн. індексу інфляції.

Змінивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача 156845 грн. заборгованості за поставлений товар, 22138,68 грн. пені, 32335, 58 грн. індексу інфляції.

Рішенням господарського суду Волинської області від 10 квітня 2008 року (суддя Гончар М.М.) позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 156845 грн. заборгованості за поставлений товар, 32335, 58 грн. інфляційних, 22138, 68 грн. пені, судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26 травня 2008 року рішення суду залишене без змін.

Не погоджуючись з прийнятою постановою апеляційної інстанції, Дочірнє підприємство "Рибгосп "Цумань" ВАТ "Волиньрибгосп" просить її змінити та відмовити позивачеві в частині стягнення 22 138,68 грн. пені, 32335,58 грн. індексу інфляції та судових витрат, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 травня 2001 року між сторонами у справі був укладений договір №3010079 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами якого позивач зобов'язувався постачати відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб опалення, а відповідач - щомісячно до 28 числа поточного місяця оплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Як правильно встановлено судами при розгляді справи, 10 травня 2007 року між сторонами у справі було укладено договір, згідно умов якого продавець зобов'язався продати товар покупцю, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його, здійснивши передоплату 50% від всієї кількості товару та 50% протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання товару.

На виконання умов укладеного договору, позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 489 081, 60 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач, в порушення умов укладеного договору, свої зобов’язання в частині оплати товару виконав частково.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій правильно встановили той факт, що згідно додаткової угоди, підписаної між сторонами у справі 20 серпня 2007 року, передбачено виконання грошових зобов’язань покупця за згодою сторін третьою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2007 року ВАТ "Волиньрибгосп" сплатило на рахунок позивача 927000 грн., в тому числі 397 555 грн. за ДП "Рибгосп "Цумань".

Крім того, фактом підтверджуючим те, що поставка товару була здійснена згідно з укладеним договором від 10 травня 2007 року, є договір №31/в від 20.08.2007 року, укладений між позивачем та ВАТ "Волиньрибгосп", який взяв на себе обов'язки по сплаті існуючого станом на 31.08.2007 року боргу відповідача за договором від 10.05.2007 року.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Як правильно встановлено судами при розгляді справи, пунктом 5.1 укладеного сторонами договору передбачена сплата пені в розмірі 0,2 % від суми непоставленого товару або заборгованість за кожен день затримки поставки або платежу, до дня повного завершення своїх зобов'язань.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, правильно стягнув з відповідача пеню в розмірі 22138, 68 грн. та 32335, 58 грн. збитків від інфляції за час прострочення платежу.

За таких обставин, оскаржувана постанова апеляційного господарського суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Разом з тим, суд вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій щодо часткового задоволення позовних вимог приватної фірми "ОЛС", оскільки вказаною вище заявою, поданою до місцевого господарського суду, позивач змінив свої позовні вимоги, які рішенням суду першої інстанції були задоволені в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що прийняте рішення місцевого господарського суду від 10 квітня 2008 року та оскаржувана постанова апеляційної інстанції, якою рішення суду залишене без змін, слід змінити, виключивши з резолютивної частини рішення посилання на часткове задоволення позову та відмову в решті суми позову, залишивши без змін в іншій частині.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Волинської області від 10 квітня 2008 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26 травня 2008 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення суду посилання на часткове задоволення позову та відмову в решті суми позовних вимог, залишивши без змін в іншій частині, а касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Рибгосп "Цумань" ВАТ "Волиньрибгосп" залишити без задоволення.

Головуючий, суддя В.Дерепа

Судді Б.Грек

Л.Стратієнко