ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"15" липня 2008 р. Справа № 5/261-08

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом

Компанії “Бітімпекс Анштальт”, Князівство Ліхтенштейт

до

Закритого акціонерного товариства Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат “Біличі”, смт Коцюбинське, м. Ірпінь

про

стягнення 46666,51 грн.

за участю представників:

позивача:

Коляда А.М. –дов. від 19.02.2008р.

відповідача:

не з’явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Компанії “Бітімпекс Анштальт” (далі –позивач, компанія) до Закритого акціонерного товариства Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат “Біличі” (далі –відповідач, товариство) про стягнення 46666,51 грн., з яких 42644,61 грн. інфляційні втрати, 4021,90 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на прострочення відповідачем грошових зобов’язань, що в силу вимог ст. 625 ЦК України зобов’язує останнього на вимогу позивача сплатити інфляційні втрати нараховані на суму боргу за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Присутній в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з’явився, відзиву на позовну заяву не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Рішенням господарського суду Київської області від 23.07.2007р. у справі № 10/106-07 за позовом Компанії “Бітімпекс Анштальт” до Закритого акціонерного товариства Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат “Біличі” про визнання контракту недійсним позовні вимоги задоволені повністю. Визнано недійсним інвестиційний контракт № 1 від 18.01.2006р. укладений між сторонами у справі з моменту його укладання. Також судом застосовані правові наслідки недійсності правочину та зобов’язано товариство повернути компанії у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину –200000 грн.

На виконання вказаного рішення 13.08.2007р. судом видано наказ, який був виконаний в примусовому порядку 21.03.2008р.

Позивач рахуючи, що у відповідача відповідно до вищезазначеного судового рішення виникли грошові зобов’язання щодо повернення грошових коштів в сумі 200000 грн. та враховуючи прострочення останнім зазначеного зобов’язання вважає що в силу вимог ст. 625 ЦК України товариство зобов’язано на його вимогу сплатити інфляційні втрати нараховані на суму боргу за весь час прострочення які за розрахунком компанії за період з 01.08.2007р. по 31.03.2008р. складають 42644,61 грн. та 3% річних від простроченої суми, які за її розрахунком за період з 24.07.2007р. по 22.03.2008р. складають 4021,90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина друга зазначеної норми встановлює відповідальність за прострочення виконання саме грошового зобов’язання.

В той же час позивач помилково вважає що у відповідача за вищезазначеним рішенням суду виникло саме грошове зобов’язання щодо сплати на його користь грошових коштів в розмірі 200000 грн.

За вказаним судовим рішенням, яким визнано недійсним укладений між сторонами у справі правочин, зобов’язано відповідача повернути позивачу виконане за недійсним правочином.

Вказані правовідносини щодо повернення виконаного за недійсним правочином регулюються положеннями параграфа 2 глави 16, глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно із ст. 1212 ЦК України, яка знаходиться у главі 83 названого Кодексу, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною 2 ст. 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Враховуючи те, що за вказаним рішенням суду у відповідача не виникли грошові зобов’язання перед позивачем, здійснені компанією нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України на суму грошових коштів, які судовим рішенням зобов’язано відповідача повернути позивачу як виконане за недійсним правочином в наслідок його недійсності є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що пряме посилання у ч. 2 ст. 1214 ЦК України на ст. 536 ЦК України означає, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється, зокрема, законом або актом цивільного законодавства, що виключає можливість застосування до спірних відносин приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, на які посилається позивач обґрунтовуючи своїх вимоги.

За таких обставин вимоги позивача є безпідставними в зв’язав з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

вирішив:

В позові відмовити.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Суддя                                          Подоляк Ю.В.