КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2008                                                                                           № 18/206

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:           Авдєєва П.В.

Коршун Н.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Кучма О.Л. (за довір.),

від відповідача 1- Титаренко М.М. (за довір.),

від відповідача 2 -не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової адміністрації України

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.07.2008

у справі № 18/206 (Мандриченко О.В.)

за позовом                               ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

до                                                   Державна податкова адміністрація України

Державне казначейство України

третя особа позивача

третя особа відповідача

про                                                  стягнення 548624,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовні вимоги (враховуючи подану заяву про уточнення позовних вимог від 27.06.2008 р.) ВАТ НАК „Оранта” про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 549 272,84 грн. – страхового платежу у відповідності до положень п.3.4.1. укладеного між сторонами договору про закупівлю послуг обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби України від 14.03.2006 р.

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.07.2008 р. у справі №18/206 позов задоволено повністю.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, оскаржив його до суду апеляційної інстанції з мотиву порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на не повне дослідження судом всіх обставин справи. Стверджує, що оскільки рішення по стягненню з ВАТ НАК „Оранта” на користь застрахованих осіб приймалися після закінчення строку дії договору про закупівлю послуг обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби України від 14.03.2006 р., то у відповідача відсутні зобов’язання здійснювати перерахування страхових платежів за страховими випадками, що сталися із застрахованими працівниками податкової служби. Крім того, відповідач вказує на те, що ВАТ НАК „Оранта” фактично погодилась з позицією суду щодо стягнення страхових сум з неї, а не з відповідача, згідно прийнятих рішень суду. А тому вважає позовні вимоги ВАТ НАК „Оранта” заявленими необгрунтовано.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечує повністю, вважає їх необґрунтованими, та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Оскільки оскаржуване рішення господарського суду вважає законним, просить залишити його без змін.

Учасники були належним чином повідомлені про час та місце судових засідань, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвали суду про порушення провадження. Однак, відповідач-2, наданими йому процесуальними правами щодо прийняття участі в судовому засіданні не скористався, та в засідання від 08.10.2008 р. не з’явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Судова колегія, заслухавши думку інших представників сторін, вважає за можливе розглянути подану апеляцію за відсутності представника відповідача-2.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, відзив, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків та правомірно задовольнив позов, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правомірності стягнення з відповідача заборгованості з оплати страхового платежу у відповідності до положень укладеного між сторонами договору про закупівлю послуг обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби України від 14.03.2006 р.

Як свідчать матеріали справи, підставою для звернення позивача із відповідним позовом є наявність станом на 02.06.2008 р. з боку відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 548 624,48 грн., що підтверджується прийнятими судовими рішеннями, зокрема:

—рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2006 р. у справі №2-393-1/06, зміненим рішенням Апеляційного суду міста Києва, згідно з яким з НАСК „Оранта" на користь Лагойка Ю.М. стягнуто 14 489,20 грн.;

—рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2007 р. у справі №2-263/07р., згідно з яким з НАСК „Оранта" на користь Колеснікова В.М. стягнута страхова сума у розмірі 141 314,40 грн.;

—рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 20.12.2006 р. у справі №2-675/06, згідно з якими з НАСК „Оранта" на користь Круть В.С. стягнуто 82 800,00 грн.;

—рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від

18.12.2006          р. у справі №2-3146/2006р., згідно з яким з НАСК „Оранта" на користь

Іванівського П.О. стягнута страхова сума у розмірі 68 522,40 грн.;

—постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

27.03.2007          р. №2а-242/07р., згідно з якою з НАСК „Оранта" на користь Тимошенка В.О.

стягнута страхова сума у розмірі 92 029,48 грн.;

—рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 13.09.2007 р. у справі №2-3094/07, згідно з яким з НАСК „Оранта" на користь Єропуткіної Р.М. стягнуто страхову суму у розмірі 41 160,00 грн.;

—рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 14.11.2006 р. у справі №2-3874/06, згідно з яким з НАСК „Оранта" на користь Чайки В.П. стягнута страхова сума у розмірі 69 936,00 грн.

Господарським судом було встановлено, що до вказаних судових інстанцій звертались посадові особи органу державної податкової служби. Загальна сума коштів, що підлягають стягненню з позивача згідно з вищезазначеними рішенням складає 510 251,48 грн., що з урахуванням 6% становить 549 272,84 грн.

Під час розгляду спору господарським судом було встановлено, що на виконання вимог ст.18 Закону України „Про державну податкову службу в Україні, Порядку та умов обов’язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.1994 р. №349, 14.03.2006 р. між сторонами був укладений договір про закупівлю послуг обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби України строком до 31.12.2006 р.

Відповідно до п. 4.1. договору страховий платіж на 2006 рік становить 4 851 700 тис.грн., який здійснюється по мірі надходження коштів на реєстраційний рахунок позивача відповідно до затвердженого плану асигнувань. Перераховані кошти у 2006 році були витрачені у повному обсязі.

Страхові платежі, не використані в поточному році на виплату страхових сум, зараховуються до чергових платежів; кошти, яких не вистачає, доплачуються страхувальником ( п. 4 Порядку).

Пунктом 3.4.1. договору передбачено, що страхувальник (відповідач за договором) зобов'язаний перераховувати на спеціальний рахунок позивача страховий платіж, включаючи витрати позивача на проведення страхування у розмірі 6 відсотків суми цього платежу за умови надходження коштів на реєстраційний рахунок відповідача.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується із висновком господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог у відповідності до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, п.. 3.4.1. укладеного між сторонами договору, ст.ст. 18, 26 Закону України „Про державну податкову службу України”, положень Порядку та умов обов’язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби.

Судова колегія не може погодитися із доводами скаржника щодо відсутності в нього обов’язку в частині погашення заборгованості з оплати страхових платежів в зв’язку із закінченням строку дії договору, а також згоди позивача щодо здійснення страхових виплат за вказаними судовими рішеннями, враховуючи наступне.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як було досліджено судовою колегією, зобов’язання зі страхування працівників податкової служби закріплені не лише умовами укладеного між сторонами договору, а передбачені ст.ст. 18, 26 Закону України „Про державну податкову службу України”.

В даному випадку страхувальником працівників податкової служби виступає ДПА України.

Рішеннями судів, якими стягнено з НАСК "Оранта" на користь застрахованих осіб страхові суми, встановлено, що позивачі є працівниками податкової служби, які були застраховані ДПА України відповідно до Закону України "Про державну податкову службу України", страхувальником яких виступає ДПА України, а страховиком - НАСК "Оранта" та визначені суми страхових виплат.

Відповідно до частини 4 статті 35 ГПК України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Крім того, страхові суми відповідно до вимог чинного законодавства має право виплачувати страховик, яким є НАСК "Оранта". ДПА України не має ліцензії на проведення страхування та не уповноважена здійснювати страхові виплати застрахованим. Відповідно це, а також правовідносини сторін, підстави для заміни сторони в провадженні (НАСК "Оранта" на ДПА України), були відсутніми. Оскільки у відповідності до п.. 3.4.1. укладеного між сторонами договору, ст.ст. 18, 26 Закону України „Про державну податкову службу України”, положень Порядку та умов обов’язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, ДПА України уповноважена, як страхувальник, здійснювати перерахування страховику страхових платежів, включаючи 6% витрат страховика на здійснення страхування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано задовольнив позов. Відповідно оскаржуване рішення відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам на час його прийняття, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Скаржником доводів позову не спростовано, належних доказів у відповідності до вимог ст.ст.33-34 ГПК України в обґрунтування власної позиції суду не надано, тому апеляційна скарга визнається необгрунтованою, і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Державної податкової адміністрації України залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду м. Києва від 22.07.2008 р. у справі №18/206 залишити без змін.

3.          Матеріали справи №18/206 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Корсак В.А.

Судді                                                                                          Авдєєв П.В.

Коршун Н.М.