ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

19.11.08 о 09:10            Справа № 132/17-04

Господарський суд Київської області у складі судді Суховий В.Г.

при секретарі судового засідання Фролов О.С.

за участю представників:

позивача: не з’явився

відповідача: Петрик Ю.М., Тригуб Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія

“Гарант-АВТО” в особі Київської дирекції страхування

“Гарант-АВТО-Сіті”, м. Київ

до Бориспільської державної податкової інспекції Київської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

№ 310/0 від 19.02.2004р.

СУТЬ СПОРУ:

В господарський суд Київської області звернулося з позовом Відкрите акціонерне товариство “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО”, в особі Київської дирекції страхування “Гарант-АВТО-Сіті” (далі –Позивач) до Бориспільської державної податкової інспекції Київської області (далі –Відповідач) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № 310/0 від 19.02.2004р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Київська дирекція страхування “Гарант-АВТО-Сіті” як структурний підрозділ страховика не є суб’єктом оподаткування податку на прибуток при здійсненні страхової діяльності, а також іншими обставинами, викладеними у позовній заяві.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві. Зокрема, за твердженням відповідача, в ході здійснення комплексної документальної перевірки дотримання позивачем вимог податкового та валютного законодавства було встановлено факт заниження останнім суми валових доходів від страхової діяльності, на підставі чого було прийняте спірне повідомлення-рішення. За посиланням відповідача, Київська дирекція страхування “Гарант-АВТО-Сіті”, не маючи статусу юридичної особи, є самостійним платником податку згідно чинного законодавства.

В процесі розгляду справи судом призначено судову бухгалтерську експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 12/5б-4015/л від 23.01.2006р. (Вх. № 2582 від 01.03.2006р.) матеріали справи № 132/17-04 повернуто до господарського суду Київської області без виконання у зв’язку з тим, що позивачем - ВАТ “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО”, в особі Київської дирекції страхування “Гарант-АВТО-Сіті”, на якого було покладено витрати за проведення експертизи згідно з п.5 ухвали суду від 20.05.2004р., не здійснено оплату за проведення експертизи.

Ухвалою суду від 03.10.2008р. поновлено провадження у справі та призначено до розгляду на 19.11.2008р.

В судовому засіданні 19.11.2008р. представники відповідача проти позову заперечили з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином ухвалою суду від 03.10.2008р. та відповідною повісткою про призначення судового засідання на 19.11.2008р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 15389310 від 13.10.2008р.

Таким чином позивач вважається належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Відповідно до ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, суд в с т а н о в и в:

Бориспільською державною податковою інспекцією Київської області (відповідач) була проведена планова документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства Київською обласною філією Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО” (позивач) за період з 01.04.2002 року по 31.06.2003 року.

17 лютого 2004 року за результатами даної перевірки Бориспільською державною податковою інспекцією було складено Акт № 72/23-1/20619322 (надалі - Акт), відповідно до якого було встановлено порушення позивачем п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 року № 283/97-ВР, в результаті чого донараховано податок на прибуток в сумі 1 123,50 грн.

На підставі Акту 19 лютого 2004 року Бориспільською державною податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення № 310/0 (далі - повідомлення-рішення), яким було встановлено податкове зобов’язання позивача за платежем “податок на прибуток” в розмірі 1 685,25 грн, у тому числі основний платіж –1123,50 грн, штрафні (фінансові) санкції –561,75 грн.

Позивач, не погоджуючись з даним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що повідомлення-рішення № 310/0 було прийнято з порушенням норм податкового законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО”, в особі Київської дирекції страхування “Гарант-АВТО-Сіті” (позивач) є необґрунтованими і задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Положення Київська дирекція страхування “Гарант-АВТО-Сіті” (далі - Дирекція) це відокремлений підрозділ ВАТ “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО”, який не є юридичною особою, має відокремлений баланс, який входить до зведеного балансу компанії, а також печатку із своєю назвою та інші необхідні реквізити. Дирекція здійснює діяльність, на яку ВАТ “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО” одержало ліцензію.

Дирекція діє згідно з чинним законодавством України, статутом ВАТ “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО”, рішень загальних зборів акціонерів та спостережної ради, наказів, розпоряджень, положень, інструкцій та інших внутрішніх документів компанії, цього положення, доручень.

Дирекція відповідає по зобов’язаннях ВАТ “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО”, а компанія по зобов’язаннях Дирекції. Дирекція є структурним підрозділом ВАТ “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО”, безпосередньо підпорядкована апарату управління компанією та Центральній дирекції розвитку страхування і діє від імені компанії в межах повноважень, наданих їх цим положенням.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" платники податків - це юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), пеню та штрафні санкції.

Відповідно до п.п 2.1.3 п.2.1 ст. 2 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, зазначених у підпункті 2.1.1 цього пункту, що не мають статусу юридичної особи, є самостійними платниками податку на прибуток.

На підставі статті 2 Закону України від 7 березня 1996 року N 85/96-ВР "Про страхування" (далі - Закон N 85/96-ВР) страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних товариств або товариств із додатковою відповідальністю згідно із Законом України від 19 вересня 1991 року N 1576-XII "Про господарські товариства" з урахуванням передбачених цим Законом особливостей, а також одержали в установленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Перестрахування відповідно до частини 1 статті 12 Закону N 85/96-ВР полягає у страхуванні одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) - резидента або нерезидента, який має статус страховика чи перестраховика, згідно із законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Угоди про перерозподіл ризику, укладені між відокремленими підрозділами позивача від його імені та в його інтересах, не є договорами перестрахування у тому розумінні, в якому цей термін вживається в Законі N 85/96-ВР, оскільки перестраховиками можуть бути лише юридичні особи, які одержали відповідну ліцензію і займаються страховою діяльністю за правилами страхування.

Відповідно до підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону N 334/94-ВР валовий дохід від страхової діяльності (крім страхування життя та пенсійного страхування у межах недержавного пенсійного забезпечення) страховиків-резидентів оподатковується за ставкою три відсотки від суми такого доходу і не підлягає оподаткуванню за ставкою, встановленою статтею 10 цього Закону. Для цілей оподаткування страхової діяльності як оподатковуваний дохід від страхової діяльності слід розуміти суму страхових внесків, страхових платежів або страхових премій (далі - сума валових внесків), за винятком суми валових внесків, переданих у перестрахування, отриманих (нарахованих) страховиками протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами, за винятком суми валових внесків, переданих у перестрахування.

Тому частина страхових платежів, перерахована іншим відокремленим підрозділам ВАТ "Гарант-Авто" як іншим платникам податків у межах одного страховика (однієї юридичної особи) на підставі наказів про перерозподіл ризиків, не є страховими платежами (страховими внесками, страховими преміями), сплаченими за договорами перестрахування і не можуть зменшувати суму валових внесків, яка враховується при визначенні валового доходу від страхової діяльності, що підлягає оподаткуванню.

Аналогічна позиція з даного питання викладено в постанові Верховного Суду України від 13.03.2007р. (а.с. 32, т.2) та Постанові Вищого адміністративного суду України від 16.04.2008р. у справі № 11/141 НА.

Таким чином, викладені в позовній заяві обставини спору щодо порушення відповідачем норм чинного законодавства спростовуються встановленими у даній справі обставинами, у зв‘язку з чим позовні вимоги є такими, що не відповідають законодавству та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 128, 157-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного терміну на подання заяви про апеляційне оскарження/апеляційної скарги у разі їх не подання або після закінчення 20-денного терміну після подання заяви про апеляційне оскарження у випадку неподання апеляційної скарги або після закінчення апеляційного розгляду справи і залишення постанови без змін.

Дану постанову може бути оскаржено у 10-денний термін з дня складення у повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження/апеляційної скарги або у 20-денний термін після подання у 10-денний термін заяви про її апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: