Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "16" вересня 2008 р. Справа № 11/61-Д

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Маріщенко Л.О.

судді

за участю представників сторін

від позивача Глібко Л.Г. - голова сільської ради

від відповідача Семенець Г.В. - дов. від 15.05.2008р.

прокурор: Сич Ю.М. - посвідчення №52

Розглянувши справу за позовом Прокурора Житомирського району (м. Житомир) в інтересах держави в особі Березівської сільської ради (с. Березівка Житомирського району)

до ТОВ "Берізка" (с. Березівка Житомирського району)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.05.2004р.

Прокурором в інтересах держави в особі позивача подано позов до відповідача про визнання незаконним рішення 13 сесії 24 скликання Березівської сільської ради "Про дозвіл на продаж медамбулаторії", визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.05.2004р.

Ухвалою господарського суду від 19.05.2008р. було порушено провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним договір купівлі-продажу укладеного між сторонами по справі.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав заявлених в позовній заяві.

Представник позивача надала письмові пояснення, згідно з якими позовні вимоги заперечила як заявлені безпідставно.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, надала письмовий відзив.

Дослідивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.2004р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачем було передано у власність відповідача майновий комплекс, що складається з будівель:

- лікарня №1, літ "А";

- амбулаторія, літ "Б";

- лікарня №2 літ "В";

- котельня літ "Г";

- уборна літ "Д";

- погріб, літ "Пгр"

- криниця №1, №2.

Прокурор в інтересах держави в особі позивача зазначає, що даний Договір суперечить вимогам чинного законодавства та просить визнати його недійсним.

Вказує, що в ході прокурорської перевірки було встановлено, що 12.03.2004р. рішенням 12 сесії 24 скликання Березівської сільської ради включено окреме індивідуально-визначене майно - нежиле приміщення медичної амбулаторії площею 706,90 кв.м., до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу Українською академією наук.

Однак, всупереч вищевказаному рішенню від 12.03.2004р., 13 сесією 24 скликання Березіської сільської ради 05.05.2004р. прийнято рішення, яким надано дозвіл на продаж будівель та споруд Березівської медичної амбулаторії загальною площею 706,90 кв.м.

Зазначає, що даний об'єкт відчужений суб'єкту підприємницької діяльності без проведення конкурсу.

За таких обставин, оскільки відчуження об'єктів нерухомості, розташованих за адресою Житомирський район, с.Берізка, вул. Леніна, 104, здійснено згідно Договору купівлі-проваджу з грубим порушенням вищевказаних норм законодавства, на думку прокурора, строк позовної давності не пропущено.

Представник позивач позовні вимоги прокурора не підтримала, в письмових поясненнях зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила, надала письмовий відзив.

Вказує про закінчення строку позовної давності та просить відмовити в позові в зв'язку з цим.

Зазначає, що доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Таким чином, на думку відповідача, нормами законодавства визначені та гарантовані права органів місцевого самоврядування стосовно володіння майном та його розпорядженням.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Конституція України встановлює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (частина перша статті 41), а також рівність суб'єктів права власності перед законом (частина четверта статті 13).

Правовий режим власності , порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами.

Одним із способів зміни форми власності є приватизація, в процесі якої відбувається відчуження на користь фізичних або юридичних осіб майна, що є державно. чи комунальною власністю, та майна , що належить Автономній Республіці Крим. Порядок відчуження такого майна визначається законами, зокрема, Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Стаття 3 Закону передбачає три способи приватизації - викуп, продаж на аукціоні, за конкурсом. Норми , які регламентують ці відносини , містяться в нормативно - правових актах з питань приватизації - законах ,указах Президента України, наказах Фонду державного майна України тощо. Аналіз цих актів свідчить про наявність конкурентних та неконкурентних способів приватизації.

Частиною першою статті 7 Закону передбачено, що Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної республіки Крим, місцеві ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які підлягають : продажу на аукціоні, за конкурсом, а також викупу. Зі змісту цієї норми випливає, що саме Фонд державного майна України, Верховна Рада АРК,місцеві ради є органами , які здійснюють функції, відповідно, щодо розпорядження, державною власністю, майном АРК і комунальною власністю. Способи приватизації визначаються шляхом прийняття цими органами рішень про затвердження конкретних переліків об'єктів приватизації.

Продавцями об'єктів приватизації згідно зі статтею 4 Закону є Фонд державного майна України, його органи на місцях, органи приватизації, що створюються місцевими радами.

Статтею 11 Закону зазначено, що викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації: не проданих на аукціоні, за конкурсом, включених до переліку об'єктів , що підлягають приватизації шляхом викупу, зданих в оренду тощо.

За приписом ст.203 ЦК України:

1. Зміст правочинну не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі - продажу від 19.05.04 р. ґрунтуються на тому, що в ньому не передбачені додаткові умови використання придбаного майна, зокрема, збереження його профілю, що передбачено ст. 95 "Державної програми приватизації на 2000-2002 роки.

27.05.04 р. виконавчим комітетом Березівської сільської ради прийнято рішення № 107, яким надано попереднє погодження на реконструкцію майнового комплексу.

Таким чином, якщо законом для договорів даного виду було передбачено умовою збереження профілю придбаного майна, що є істотною умовою договору, спірним договір не може вважатись недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли 19.05.2004р., що до моменту подання прокурором позову становить майже 4 роки.

Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Прокурор зазначає, що про порушення сторонами норм законодавства при укладанні спірного Договору, стало відомо в ході проведеної прокурорської перевірки в лютому-березні 2008 року.

За таких обставин, на думку позивача строк позовної давності не порушено.

Однак з таким висновком прокурора погодитись не можна.

Порядок здійснення представництва визначається нормами ГПК та інших законів України. Стаття 34 Закону України "Про прокуратуру" визначає завдання прокурора в судовому процесі: прокурор, який бере участь в розгляді справ у судах, додержуючи принципу незалежності суддів і підкорення їх тільки закону, сприяє виконанню вимог закону про всебічний, повний і об'єктивний розгляд справ та постановленню судових рішень, що ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний чи матеріальний стан або з інших поважних причин самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження, а інтересів держави - наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчинюються у відносинах між ними або з державою.

В силу ст.19 Закону, предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є:

1) відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам;

2) додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав;

3) додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності.

Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Виходячи із завдання, покладеного на прокуратуру ст.19 Закону, у прокурора не було об'єктивних перешкод для здійснення контролю за відповідністю актів прийнятих позивачем до норм та вимог чинного законодавства в період позовної давності.

За приписом п.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем по справі у письмовому відзиву було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

За таких обставин, оцінивши в сукупності всі наявні докази та обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.82-84 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Маріщенко Л.О.

дата підписання 30.09.08 р.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу

4,5 - прокурору