ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17.06.2008
Справа № 13/174

за позовом  ОСОБА_1, АДРЕСА_1,

до  Приватного підприємства
"Великобагачанський комбікормовий завод", вул. Леніна, 124, с. Велика
Багачка, Великобагачанський район, Полтавська область, 38300

третя особа, без самостійних вимог
на предмет спору на стороні відповідача Приватний
нотаріус Миргородського нотаріального округу Явтух Григорій Іванович

про  визнання
договору недійсним

Суддя: Босий
Вадим Петрович

Представники:

від позивача: не з"явився.

від відповідача: Іваненко
С.А., довіреність від 28.01.2008 року

від третіх осіб: не з'явився.

Обставини справи:   Розглядається позовна заява про визнання
недійсним договору №6929 від 04.12.2006 р.

Представник позивача  та третьої особи в судове засідання не
з'явилися, хоча були повідомлені належним чином про час та місце судового
засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
Про причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідач в судовому засіданні та
у  наданому  відзиві
на позовну заяву просить суд відмовити позивачеві в задоволенні позовних
вимог повністю.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив, що  ОСОБА_1. 29.03.2006р. прийняв
рішення про відкриття приватного підприємства "Довіра-1", яке було
зареєстроване державни реєстратором Великобагачанського району НОМЕР_1

04.12.2006р. між ОСОБА_1. та
відповідачем укладено Договір, згідно якого позивач склав з себе повноваження
засновника і безкоштовно передав (подарив) корпоративні права на володіння
Приватним підприємством "Довіра-1" Приватному підприємству
"Великобагачанський комбікормовий завод". Відповідач взяв на себе
права та обов"язки засновника та власника ПП "Довіра-1".

Договір набрав законної сили з
моменту реєстрації цих змін у Державного реєстратора Великобагачанського
району. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом  Миргородського міського нотаріального округу
04.12.2006 р. Наприкінці договору зазначено, що приватний нотаріус встановив
дієздатність сторін, які підписали договір.

Позивач в обгрунтування позовної
вимоги щодо визнання недійсним договору від 04.12.2006р. вказує на те, що
договір був укладений ним під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне
значення, а саме стосовно природи правочину, прав та обов"язків сторін.
Вказує, що в Договорі від 04.12.2006р. не визначено предмет договору та його
вартість. Крім того позивач посилається на перебування у нервовому потрясі в
момент підписання Договору.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази, норми чинного законодавства, суд дійшов висновку
відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно ст. 215 ЦКУ загальною
підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог закону щодо умов
його дійсності, які встановлені ст. 203 ЦК.

Правочин є дійсним, якщо він
відповідає загальним умовам дійсності правочину. До зазначених умов треба
віднести: законність змісту правочину; наявність у особи, яка вчиняє правочин,
необхідного обсягу цивільної дієздатності; вільне волевиявлення учасника
правочину та його відповідність внутрішній волі; відповідність форми вчинення
правочину вимогам закону; спрямованість правочину; захист інтересів малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є чинним, якщо він не
суперечить ЦК, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам
громадянського суспільства.

Позивач вказує на недосягнення
сторонами  згоди щодо істотних умов
договору, на неточність змісту.

Згідно до п. 8 ст. 181 Господарського кодексу
України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних  умов господарського   договору,
такий  договір  вважається
неукладеним (таким,  що не
відбувся).  Якщо одна із сторін
здійснила  фактичні дії  щодо його виконання,  правові наслідки таких дій визначаються
нормами Цивільного кодексу України.

Отже, у разі якщо сторони не
досягли згоди відносно всіх істотних умов договору, договір є неукладеним. Відповідно  не може ставиться і питання щодо його
визнання недійсним.

Проте, проаналізувавши надані
сторонами доказами, суд приходить до висновку, що сторони досягли згоди щодо
всіх істотних умов оскаржуваного договору.

Судом досліджено, що Рішенням
господарського суду Полтавської області по справі № 22/70 від 06.05.2008р., яке
набрало законної сили, встановлено, що 4 грудня 2006 року відповідно до
нотаріально посвідченого договору Приватне підприємство “Великобагачанський
комбікормовий завод” набуло повноважень власника Приватного підприємства
“Довіра 1”. Цей договір вступив у силу з моменту державної реєстрації
відповідних змін у державного реєстратора Великобагачанського району, а саме з
14.08.2007 р. -дати реєстрації статуту підприємства у новій редакції. Вказаний
договір та стутут нині діючі, не є скасованими чи визнаними недійсними. Судом
при вирішенні справи № 22/70 встановлено, що   на сьогоднішній день єдиним законним
власником Приватного підприємства “Довіра 1” є Приватне підприємство
“Великобагачанський комбікормовий завод”, а бувший власник уже втратив свої
повноваження як засновника і власника цього підприємства. Даним рішенням
господарського суду Полтавської області
від  06.05.2008р. забов"язано
ПП "Довіра-1"  передати ПП
"Великобагачанський комбікормовий завод" всю бухгалтерську та
будь-яку іншу документацію, все рухоме та нерухоме майно, та ін.

Згідно ст. 35 ГПК України, факти,
встановлені рішенням господарського суду
під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших
спорів.

Судом досліджено, що сторони  по Договору
від 04.12.2006р. вчинили дії, які свідчать про схвалення угоди і її
прийняття.  Отже,   Відповідач став засновником та
власником  ПП "Довіра
-1".,  а позивач  майже
на протязі  1,5  року після укладення Договору  від 04.12.2006р. не  заперечував чинність спірного Договору.

Позивач в обгрунтування позову
посилається на нервовий  розлад в момент
укладання Договору, що за його думкою підтверджується   висновком спеціаліста із
судово-психологічного дослідження
Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту
судових експертиз від 17.06.2008р.

Суд не бере до уваги
результати  даної експертизи,  оскільки судом експертиза не
призначалась,  експертиза проведена
позивачем без призначення її судом.
Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої
сили.

Волевиявлення позивача стосовно
укладення Договору від 04.12.2006р.
жодним чином не ставилось під сумнів ні ним, ні будь-якою іншою
особою  майже на протязі  1,5
року після укладення Договору.

Суд
вважає, що підстав для визнання договору від  04.12.2006р. згідно ст. 215 ЦКУ недійсним,
відсутні.

Відповідно до вимог статті  33 ГПК України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів ті обставини, на
які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши матеріали справи,
оцінивши надані докази, суд приходить до висновку  відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32-33, 35, 43,
49, 82-85 ГПК України,  суд,-

ВИРІШИВ:

1.
Відмовити в задоволенні позову.

Суддя
Босий В.П.