ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №

За позовом Приватного підприємства «Вінспецрембуд»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трім»

Про стягнення 176 182,95 грн.

За зустрічним позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трім»

До          Приватного підприємства «Вінспецрембуд»

Про           1 700,00 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача           Трубніков Д.М. –предст., Кармаліта –дир.,

від відповідача          не з’явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Вінспецрембуд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трім»про стягнення 176 182,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов’язань Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трім»за договором № 26/11 від 26.11.2007 щодо оплати поставленого позивачем товару.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трім»позов не визнає та просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, зазначаючи, що позивачем на виконання умов, передбачених п. 5.1. договору поставки № 26/11 не було надано відповідачу оригіналів квитанцій про приймання вантажу.

07.10.2008 Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трім»звернулось до Господарського суду міста Києва з зустрічною позовною заявою до Приватного підприємства «Вінспецрембуд», в якій просить стягнути на користь позивача за зустрічним позовом 1 700,00 грн.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Приватним підприємством «Вінспецрембуд» зобов’язань щодо оплати послуг з охорони вагонів № 65488504 та № 67655910. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що вказані зобов’язання були передбачені умовами додаткової угоди № 3 до договору № 26/11 від 26.11.2007.

Відповідач за зустрічним позовом відзиву на зустрічну позовну заяву не надав, в судовому засіданні повноважний представник відповідача за зустрічним позовом проти задоволення позовних вимог ТОВ «Компанія «ТРІМ»заперечував з мотивів їх необгрунтованості.

06.10.2008 через канцелярію господарського суду міста Києва позивачем за первісним позовом подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Приватне підприємство «Вінспецрембуд»просить стягнути з відповідача166 133,05 грн. основного боргу та 12 562,39 грн. пені.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трім»(далі –ТОВ «Компанія ТРІМ») та Приватним підприємством «Вінспецрембуд»(далі –ПП «Вінспецрембуд») укладено договір № 26/11 (далі –Договір).

За своєю правовою природою договір № 26/11 від 26.11.2007 є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов’язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити металі чорні вторинні по ДСТУ4121-2002 (далі –товар). Одиницею виміру при визначені ваги товару згідно з п. 2.1 договору сторони приймають метричну тону.

Пунктом 4.1 сторони визначили, що ціна метричної тони товару визначається в специфікаціях (додатках), які є невід’ємною частиною Договору.

Оплата товару здійснюється відповідачем в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача згідно виставленого рахунку від позивача (сума рахунку-фактури формується на підставі підписаних актів Ф-69, Ф-19) (п. 4.2 Договору).

Крім того, п. 4.4 Договору сторони визначили, якщо поставка товару здійснюється залізничним транспортом, вартість залізничного тарифу оплачує відповідач, згідно виставленого рахунку позивачем, але не вище діючих тарифів «Укрзалізниці».

Пунктом 8.1 сторони визначили, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2007, а щодо фінансових зобов’язань –до повного їх виконання.

Так, на виконання умов Договору позивачем був поставлений товар за цінами, обумовленими додатковими угодами до договору № 26/11 № 1 від 26.11.2007, № 2 від 17.12.2007, № 3 від 17.01.2008, № 4 від 24.01.2008, № 7 від 20.02.2008, про що між сторонами були підписані відповідні акти Ф-69: № 04/12-01 від 04.12.2007,№ 15/12-03 від 15.12.2007, № 29/12-03 від 29.12.2007, 29/12-04 від 29.12.2007, № 02/01-02 від 02.01.2008, № 07/01-01 від 07.01.2008, № 19/01-01 від 19.01.2008, № 19/01-02 від 19.01.2008, № 19/01-03 від 19.01.2008, № 25/01-03 від 25.01.2008, № 25/01-04 від 25.01.2008, № 04/02-01 від 04.02.2008, № 29/02-01 від 29.02.2008, а також підписані наступні акти здачі-приймання товару: за грудень 2007 року на суму 222 090,60 грн. та акт приймання-передачі за грудень 2007 року на суму 82 880,95 грн.; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 034 щодо залізничного тарифу за грудень 2007 року на суму 25 570,80 грн. та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 035 щодо залізничного тарифу за грудень 2007 року на суму 8 505,60 грн.; акт здачі-приймання товару за січень 2008 року на суму 259 861,81 грн., з яких 233 886,61 грн. –вартість товару, 25 975,20 грн. –залізничний тариф; акт здачі-приймання товару за січень 2008 року на суму 398 016,01 грн., з яких 363 444,01 грн. –вартість товару, 34 572,00 грн. –залізничний тариф; акт здачі-приймання товару за лютий 2008 року на суму 118 621,32 грн., з яких 109 827,72 грн. –вартість товару, 8 793,60 грн. –залізничний тариф; акт здачі-приймання товару за лютий 2008 року на суму 137 742,36 грн., з яких 128 041,56 грн. –вартість товару, 9 700,80 грн. –залізничний тариф.

Таким чином, відповідач зобов’язаний був перерахувати позивачу на розрахунковий рахунок 1 140 171,45 грн. за поставлений товар та 113 118,00 грн. вартості залізничного тарифу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, в свою чергу, здійснено оплату товару наступним чином: 28.11.2007 –80 000,00 грн., 29.11.2007 –100 000,00 грн., 17.12.2007 –16 920,00 грн. та 183 080,00 грн., 24.12.2007 –17 156,40 грн., 25.12.2007 –100 000,00 грн., 27.12.2007 –170 000,00 грн., 09.01.2008 –17 324,40 грн., 50 000,00 грн. та 82 675,60 грн., 15.01.2008 –25 864,80 грн. та 134 135,20 грн., 27.03.2008 –90 000,00 грн., 28.03.2008 –20 000,00 грн.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб'єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем складено акт звірки взаєморозрахунків з відповідачем за Договором № 26/11 від 26.11.2007, згідно якого заборгованість ТОВ «Компанія «Трім»перед ПП «Вінспецрембуд»станом на 01.05.2008 склала 166 133,05 грн.

15.05.2008 позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію з вимогою оплатити основну суму заборгованості в розмірі 166 133,05 грн.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач зазначену претензію отримав 05.06.2008.

Відповіді на претензію позивач не отримав, заборгованість відповідача перед позивачем залишилась не погашеною. Доказів оплати заборгованості в повному обсязі відповідачем до матеріалів справи не надано.

Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов’язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов’язання належним чином з позивачем не розрахувався, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 166 133,05 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.2 Договору сторони встановили, що у випадку порушення строків поставленого товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прос рочки платежу.

Оскільки штраф, сплата якого вимагається позивачем згідно положень п. 6.2 Договору застосовується саме у зв’язку із затримкою перерахування коштів у строк обумовлений договором, тобто за несвоєчасно виконане зобов’язання щодо оплати товару, сума штрафу обраховується у відсотковому відношенні від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, суд приходить до висновку що відповідальність встановлена договором передбачає обчислення неустойки у вигляді пені.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов’язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов’язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Згідно з Постановою Правління НБУ від 21 квітня 2008 року № 107 облікова ставка НБУ з 30.04.2008 становить 12% річних.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими, однак, такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного розрахунку:

(166 133,05 * 24%)/366*115=12 528,07 грн.

Щодо вимог позивача за зустрічним позовом стосовно стягнення з Приватного підприємства «Вінспецрембуд»1 700,00 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трім»суд зазначає наступне.

ТОВ «Компанія «Трім»обґрунтовує свої вимоги наявністю додаткової угоди № 3 від 10.01.2008 до договору № 26/11 від 26.11.2007, якою встановлено, що додаткові витрати з транспортування товару залізничним транспортом: здійснення охорони та супроводження товару з пункту відправлення до пункту призначення здійснює продавець (відповідач за зустрічним позовом) на підставі виставлених покупцем (позивачем за зустрічним позовом) рахунків на кожну партію поставленого продавцем товару.

Позивач за зустрічним позовом додає до матеріалів справи вказану додаткову угоду № 3 від 10.01.2008, рахунок-фактуру № СФ-00000007 та рахунок-фактуру № СФ-0000008 щодо оплати охорони вагонів від станції Уладовка та від станції Казатин до станції Маріуполь Сортувальний, які були виставлені позивачем за зустрічним позовом 21 січня 2008 року. Однак, ТОВ «Компанія «Трім»не надано до матеріалів справи жодних доказів чи то надсилання, чи то вручення зазначених рахунків відповідачу за зустрічним позовом, а також не надано жодних доказів на підтвердження надання послуг з охорони, зазначених в рахунках від 21.01.2008, вагонів.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі -

підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивач за зустрічним позовом не надав належних доказів того, що його права та законні інтереси порушені незаконними діями відповідача.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача, викладені у первісному позові, є законними, обґрунтованими, доведеними належними доказами, та такими, що підлягають задоволенню частково. Вимоги позивача, викладені у зустрічному позові, визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Державне мито, судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відшкодовуються сторонам пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трім»(01014, м. Київ, Набережно-Печерська Дорога, 1, код 33302329, рахунок № 41 в АКБ «Юнекс», м. Київ, МФО 322539) на користь Приватного підприємства «Вінспецрембуд»(21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 82, код 32603878; рахунок № 172 в ВФ ВАТ КБ «Хрещатик», МФО 302786) 166 133 (сто шістдесят шість тисяч сто тридцять три) грн. 05 коп. основного боргу, 12 528 (дванадцять тисяч п’ятсот двадцять вісім) грн. 07 коп. пені, 1 782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) грн. 84 коп. державного мита та 117 (сто сімнадцять) грн. 73 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині первісного позову відмовити.

В зустрічному позові відмовити повністю.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання та може бути оскаржене у порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя                                                                                  І.В.Усатенко

Дата підписання:20.10.2008р.