ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2008 р.

№ 13/57

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу

Ніжинської міської ради

на постанову

від 21.05.08 Київського апеляційного господарського суду

у справі

№13/57

господарського суду

Чернігівської області

за позовом

Закритого акціонерного товариства "Ніжинський консервний завод"

до

Ніжинської міської ради

про

визнання права постійного користування земельною ділянкою

за участю представників сторін

від позивача:

Коленченко О.О., Мельничук А.В., дов.

від відповідача:

у засідання не прибули

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство "Ніжинський консервний завод" звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до Ніжинської міської ради про визнання права постійного користування земельною ділянкою, розташованою в м. Ніжин, вул. Шевченка, 160.

Позов мотивовано тим, що позивач є правонаступником Закритого акціонерного товариства "Ніжинський консервний комбінат", але відповідач відмовив йому в переоформленні державного акту на право постійного користування відповідною земельною ділянкою, на якій розташовані належні позивачеві об'єкти нерухомості.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивач може набути права використання земельної ділянки лише на умовах оренди чи в результаті її викупу у територіальної громади, оскільки не є підприємством державної чи комунальної власності.

Рішенням від 03.03.08 господарський суд Чернігівської області (суддя Фетисова І.А.) у задоволенні позову відмовив.

Рішення мотивовано встановленням обставин припинення юридичної особи Закритого акціонерного товариства "Ніжинський консервний комбінат", який був землекористувачем за Державним актом серії ЧН №20, а також відсутності в земельному законодавстві положень, що передбачають правонаступництво прав на землю. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не може користуватися спірною земельною ділянкою на праві постійного користування, а лише шляхом оформлення орендних правовідносин.

Постановою від 21.05.08 Київський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: Зеленіна В.О. – головуючого, Синиці О.Ф., Рєпіної Л.О.) рішення суду першої інстанції скасував, а позов задовольнив, визнавши за позивачем право постійного користування земельною ділянкою розміром 16,7592 га за адресою: м. Ніжин, вул. Шевченка, 160.

Постанова мотивована визнанням правонаступництва відповідача щодо прав Закритого акціонерного товариства "Ніжинський консервний комбінат" на спірну земельну ділянку, яке діяло станом на 01.01.02 та до його переоформлення.

Ухвалою від 29.07.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, в якій заявлено вимоги про касування постанови суду апеляційної інстанції та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду апеляційної інстанції вимогам закону, оскільки позивач не може мати земельну ділянку на праві постійного користування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі рішення Ніжинської міської ради №271 від 21.12.93 Товариству з обмеженою відповідальністю "Ніжиновочпром" 24.02.94 видано державний акт №000009 на право постійного користування земельною ділянкою у м. Ніжин по вул. Шевченко, 160 площею 17,17 га для розміщення виробничих споруд та обладнань. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради №144 від 20.08.98 вилучено з користування вказаної особи земельну ділянку площею 0,1436 га із залишенням у користуванні ділянки площею 17,0287 га.

Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради №125 від 15.04.99 у зв'язку зі зміною власника та створенням нового підприємства внесено зміни до державного акту №9 від 24.02.94 в частині назви підприємства на Закрите акціонерне товариство "Ніжинський консервний комбінат". Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради №49 від 17.02.2000 з користування цієї особи на підставі його добровільної відмови вилучено земельну ділянку площею 0,2672 га із залишенням у користуванні ділянки площею 16,7615 га.

13.04.07 установчі збори акціонерів позивача прийняли рішення про реорганізацію ЗАТ "Ніжинський консервний комбінат" та ТОВ "Сіверфуд" шляхом їх злиття у Закрите акціонерне товариство "Ніжинський консервний завод" на підставі відповідних рішень цих товариств.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 статуту позивача товариство створене шляхом злиття ТОВ "Сіверфуд" та ЗАТ "Ніжинський консервний комбінат" та є правонаступником цих товариств.

Згідно з відомостями Управління статистики у Ніжинському районі від 04.12.07 за №№1024/01-08, 1025/01-08 проведеного державну реєстрацію припинення у зв'язку з реорганізацією юридичних осіб ТОВ "Сіверфуд" та ЗАТ "Ніжинський консервний комбінат" та вилучено їх з ЄДРПОУ.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу переоформлення державного акту на право постійного користування спірною земельною ділянкою. Проте відповідач листами №3-17/6-1006 від 30.07.07 та №3-17/6-1470 від 31.10.07 відповів, що згідно з вимогами Земельного кодексу України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації державної і комунальної власності, до яких позивач не належить; а для надання в оренду земельної ділянки позивачу необхідно виготовити відповідну технічну документацію.

У зв'язку з такими обставинами позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання за ним права постійного користування спірною земельною ділянкою.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що до позивача в порядку правонаступництва перейшли усі права Закритого акціонерного товариства "Ніжинський консервний комбінат", у тому числі право постійного користування спірною земельною ділянкою.

З таким висновком суду не можна погодитись з огляду на те, що чинне земельне законодавство не передбачає правонаступництва прав на землю без оформлення таких прав у встановленому законом порядку.

В силу ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Судом апеляційної інстанції при задоволенні позову вимоги вказаної норми не враховано та визнано за позивачем право постійного користування спірною земельною ділянкою за відсутністю у нього передбачених ст. 126 ЗК України документів.

Зважаючи на те, що підставою для звернення з позовом у даній справі є саме відсутність у позивача документів, з одержанням яких закон пов'язує виникнення права на землю, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання за позивачем відповідного права.

Разом з тим, слід зазначити, що позивач не втратив права на переоформлення своїх прав на спірну земельну ділянку в установленому законом порядку. Але наявність чи відсутність обставин щодо перешкоджання відповідачем у здійсненні позивачем такого переоформлення, а відтак і відповідність його дій вимогам закону не є предметом даного спору, визначеного позивачем саме як спір про право постійного користування земельною ділянкою.

З огляду на таке не підлягають врахуванню викладені в рішенні суду першої інстанції висновки про те, що позивач може отримати право на спірну земельну ділянку лише шляхом оформлення орендних правовідносин, але не постійного користування. Вказані висновки стосуються можливості отримання позивачем певного права на земельну ділянку, тобто виходять за межі даного спору про визнання права, підставою для вирішення якого є встановлення обставин наявності або відсутності відповідного права на момент розгляду справи, а не в майбутньому.

З огляду на викладене судова колегія дійшла висновку про задоволення касаційної скарги, скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення без змін рішення суду першої інстанції з підстав викладених у даній постанові.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-11 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу задовольнити.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.08 у справі №13/57 скасувати.

3.          Рішення господарського суду Чернігівської області від 03.03.08 у справі №13/57 залишити без змін.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький