ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" вересня 2008 р.

Справа № 14/4311

за позовом Прокурора Чемеровецького району в інтересах держави в особі Кутковецької сільської ради с. Кутківці Чемеровецького району

до Кутковецького професійно –аграрного ліцею с. Кутків ці Чемеровецького району

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 3,9 га резервного фонду на території Кутковецької сільської ради та стягнення шкоди в розмірі 35 240,87 грн. за фактичне користування земельною ділянкою

суддя Гладюк Ю. В.

Представники сторін:

Позивача : Дикунець К.В. - сільський голова

Відповідача : Дем'янова О.В. - за дорученням №360 від 12.08.2008

Суть спору: Прокурор в інтересах позивача звернувся з позовом до суду в якому просить зобов’язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 3,9 га резервного фонду на території Кутковецької сільської ради та стягнути шкоду в розмірі 35 240,87 грн за фактичне користування даною земельною ділянкою. Обгрунтовуючи позовні вимоги прокурор наводить наступне.

Проведеною прокуратурою району перевіркою встановлено, що Кутковецький професійно-аграрний ліцей використовує земельну ділянку площею 3,9 га. резервного фонду Кутковецької сільської ради, с. Кутківці Чемеровецького району, без документів, що посвідчують право власності чи право користування, що є порушенням вимог ст.ст.125 та 126 Земельного кодексу України і відповідно до ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" являється самовільним зайняттям земельної ділянки.

Земельна ділянка відноситься до земель резервного фонду Кутковецької сільської ради.

Факт самовільного зайняття земельної ділянки підтверджується Актами перевірки вимог земельного законодавства від 23 січня 2008 року та 25 лютого 2008 року.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, шо посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Документи, що посвідчують право власності або право постійного користування на дану земельну ділянку, у Кутковецькому ПАЛ відсутні.

Згідно ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії особи, які свідчать про

фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї та до його державної реєстрації.

Таким чином має місце самовільне зайняття земельної ділянки.

Згідно ст. 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Внаслідок самовільного використання Кутковецьким ПАЛ земельної ділянки площею 3,9 га., розмір заподіяної шкоди становить 35240,87 гривень. Збитки завдані у вигляді неотриманої орендної плати, підтверджується обґрунтованим розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки

Прокурор в судове засідання не з’явився, вимоги суду викладені в ухвалі від 04.09.2008р. щодо надання суду доказів спричинення відповідачем реальної шкоди із визначенням її складових, а також уточнення способу звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки не виконав.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позов підтримав частково, в частині зобов’язання звільнення земельної ділянки. В решті вимог позов не підтримав через відсутність шкоди. Способу звільнення земельної ділянки представник позивача визначити не зміг.

Відповідач в відзиві на позов та його представник в судовому засіданні проти позову заперечує, вказуючи наступне.

Згідно ст. 1 Закону України “Про державний контроль за використанням та охороною земель”самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, вчинення самовільного захвату земельної ділянки можливе тільки шляхом активних дій. Позивачем не вказано, які дії свідчать про захват ділянки. Жодних дій, спрямованих на використання земельної ділянки Кутковецьким ПАЛ не було вчинено. Посилання в актах перевірок на те, що ділянка розорана, свідчить тільки про те, що із закінченням строку договору оренди ділянка була приведена в той стан, в якому вона була отримана в оренду.

Жодних доказів вчинення будь-яких дій, знаходження насаджень, проведення робіт іншого використання чи наміру використанням позивачем не надано.

Вимога стягнення збитків не ґрунтується на законі, оскільки правовою підставою позову прокурора є ст. 212 ЗК України, яка не передбачає, стягнення збитків. Доказів реального спричинення будь-яких збитків позивачем не надано. Отримання орендної плати за використання земельної ділянки можливе тільки за умови укладення договору оренди. Однак Кутковецька сільська рада відносно цієї ділянки договору ні з ким не укладала і не намагалася укласти. За відсутності осіб, які б бажали орендувати цю ділянку ніякої орендної плати отримати було б неможливо. Крім того, в позові не вказано, яким чином відповідач перешкодив, укладенню договору оренди.

Відносини між Кутковецьким ПАЛ та Кутковецькою сільською радою з приводу оренди земельної ділянки є договірними і регулюються договором оренди від 4 липня 2003 р. Ні даний договір, ні чинне законодавство не покладає на орендаря обов'язку скласти та зобов'язати орендодавця підписати акт прийому - передачі земельної ділянки. Орендар зобов'язаний фактично повернути земельну ділянку, тобто звільнити її та не використовувати. Обов'язок оформлення відповідних документів покладається на орендодавця як власника земельної ділянки. Згідно ст. ст. 12, 189 Земельного кодексу України саме сільська рада розпоряджається землями територіальних громад та здійснює контроль за використанням земель. Тому не впорядкування документів що підтверджують фактичну передачу землі є порушенням обов'язків сільської ради. Чинне законодавство не вважає порушенням договору та не передбачає будь-яких санкцій за не складення акту прийому-передачі предмету оренди. З моменту припинення договору Кутковецька сільська рада мала можливість використовувати земельну ділянку та розпоряджатися нею без спонукання Кутковецького ПАЛ до вчинення будь-яких дій. Земельна ділянка перебувала юридично та фактично в повній власності Кутковецької сільської ради.

В позові не заявлена вимога про спонукання до підписання акту прийому-передачі, що свідчить про те, що цей акт позивачам зовсім непотрібний.

Позов є надуманим, оскільки в ньому не конкретизовано, яким чином Кутковецький ПАЛ повинен звільнити земельну ділянку і які дії по звільненню вчинити, що свідчить про те, що дій по захопленню; які треба було б нейтралізувати немає.

Прокурором не розмежовані договірні відносини між Кутковецькою сільською радою та Кутковецьким ПАЛ і позадоговірні відносини, якими є самовільне захоплення земельної ділянки. В позовній заяві не вказано, на чию користь стягнути збитки, та кому вони заподіяні –державі внаслідок самовільного захоплення чи Кутковецькій сільській раді внаслідок порушення договірних відносин.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом приймається до уваги наступне.

Згідно ст. 25 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступити до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно ст. 1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель” самовільне зайняття земельних ділянок, це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та його державної реєстрації.

На підтвердження факту самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки прокурор надав акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 23.01.2008р. та від 25.02.2008р., а також акт обстеження земельної ділянки від 25.02.2008р. З даних актів слідує, що договір оренди земельної ділянки на підставі якого відповідач використовував земельну ділянку пл.. 3.9 га. з земель резервного фонду Кутковецької сільської ради закінчився 10.07.2007р. Однак відповідач зорав вказану

земельну ділянку. Період в який було здійснено вказану оранку землі (в період дії договору чи після його припинення) з наданих документів встановити не можна. Крім того вказаними актами не зафіксовано факту висадження сільгоспкультур. Відповідач же стверджує, що провів оранку землі з метою приведення її у стан в якому її було отримано після укладення договору оренди тобто в належний стан.

Враховуючи наведене суд прийшов до висновку, що прокурором та позивачем не доведено факт самовільного зайняття земельної ділянки, оскільки сам лише факт оранки землі є недостатнім для оцінки дій відповідача як самовільне зайняття (фактичне використання) земельної ділянки. З цих же причин прокурор та позивач не змогли визначитись із способом звільнення спірної земельної ділянки.

За відсутності самовільного зайняття земельної ділянки немає правових підстав для стягнення шкоди. Крім того судом враховується і те, що правовою підставою для відшкодування шкоди спричиненої самовільним зайняттям земельної ділянки є норми Цивільного кодексу України (ч.1 ст.1166). Однак аналіз як загальних норм цивільного законодавства, так і спеціальних норм щодо відшкодування шкоди свідчить про те, що відшкодуванню підлягає лише реальна шкода. Тобто за відсутності шкоди як такої немає підстав для відшкодування. Відповідно відсутня база для її обрахування згідно „Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу”, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007р. Дана обставина не врахована прокурором. При цьому судом відмічається те, що Наказом державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель № 110 від 12.09.2007р. затверджено Методичні рекомендації щодо застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу. Наказом зобов’язано керівників територіальних органів Держземінспекції вжити заходів для ознайомлення з наказом працівників підпорядкованих структурних підрозділів та використання Методичних рекомендацій у роботі (п.2 Наказу). Згідно цих рекомендацій (п. 5.3.) при визначенні розміру шкоди (збитків), заподіяних юридичній або фізичній особі (власнику чи користувачу земельної ділянки), слід враховувати, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (стаття 22 Цивільного кодексу України). Збитками у даному випадку визнаються:

а) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

б) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, юридичній або фізичній особі (власнику чи користувачу земельної ділянки) внаслідок її незаконного використання іншою юридичною чи фізичною особою можуть бути заподіяні реальні збитки, які пов'язані із знищенням або пошкодженням речі (знищенням чи пошкодженням поверхневого родючого шару ґрунту), а також збитки внаслідок упущення вигоди (доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене).

Розмір упущеної вигоди (доходу, який особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене) визначається власником чи користувачем земельної ділянки самостійно. При цьому слід враховувати, що якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

В процесі розгляду справи прокурором та позивачами не доведено, що відповідач своїми діями здійснив перешкоду для передачі спірної земельної ділянки в оренду іншим особам та загалом намір її передачі в оренду. Отже відсутні підстави для нарахування упущеної вигоди.

Згідно Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу (п.2.4), затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007р. та Методичних рекомендацій щодо застосування вказаної Методики, затверджених Наказом державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель затверджених наказом від 12.09.2007р. № 110 розподіл коштів (у відсотках), які мають отримати держава, територіальна громада, юридична чи фізична особа внаслідок відшкодування заподіяної їм шкоди, повинен здійснюватись відповідно до порядку, затвердженого Держземагентством за погодженням з Мінфіном, Мінекономіки та Мінприроди (пункт 8 Методики). Прокурором та позивачами не надано суду доказів того, що заявлені позовні вимоги в частині відшкодування шкоди узгоджуються з вищевказаним порядком розподілу. Так прокурором в позові взагалі не визначено на чию користь суд має здійснити відповідні стягнення.

Враховуючи викладене підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 82, 84 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и и в :

В позові відмовити.

Суддя                                                                      Ю.В. Гладюк