ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

09.09.2008

Справа №2-7/7820-2008

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліте Ойл» (99002, м. Севастополь, Нахімовський р-н, вул. Симонок, будинок 37, кімната 11, ідентифікаційний номер 31583683)

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Атан-Крим» (98100, м. Феодосія, вул. Галерейна, 22, ідентифікаційний код 32085677)

Про спонукання до виконання певних дій.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – Батаєв М. О., предст., дов. від 26.08.2008 р.

Від відповідача – Іванова С. В., предст., дов. від 20.06.2008 р.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліте Ойл» звернулось до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом, в якому просить зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Атан-Крим» виконати зобов’язання по поставці у власність позивача пально-мастильних матеріалів в кількості 300608 літрів, у тому числі 260584 дизельного палива, 31924 літра бензину марки А-80, 8100 літрів бензину марки А-92, на загальну суму 1013997,20 грн. за договором поставки товарів від 01.01.2007 р. №3/11.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки №3/11 від 01.01.2007 р. позивачем були перераховані на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Атан-Крим» грошові кошти у сумі 7 878 528,85 грн., у той час як відповідачем були поставлені пально-мастильні матеріали в кількості 1 984 249 літрів. ТОВ «Еліте Ойл» стверджує, що ПММ в кількості 300608 літрів на суму 1 013 997,20 грн. фактично поставлені не були, оскільки їх відвантаження та доставка були оформлені менеджером ТОВ «Атан-Крим» Казанцевим В’ячеславом Володимировичем підробленими товарно-транспортними накладними, за фактом чого було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. На підставі цього позивач, керуючись статтями 670, 693 Цивільного кодексу України просить зобов’язати відповідача виконати обов’язки в натурі та поставити необхідну кількість пального.

Відповідач у судове засідання з’явився, однак відзив на позов не надав, у зв’язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

01.01.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Атан-Крим» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліте Ойл» (Покупець) був укладений договір поставки товарів №3/11, пунктом 1.1 якого передбачено, що Постачальник зобов’язується передати у встановлені цим договором строки пально-мастильні матеріали (дали ПММ) у власність Покупця, а Покупець зобов’язується прийняти ПММ та сплатити за них визначену цим договором грошову суму.

Відповідно до пункту 2.1 Договору асортимент, кількість та ціна ПММ за відповідну одиницю виміру з урахуванням ПДВ визначаються сторонами в заявках та виставлених до оплати рахунках та товаросупровідних документах.

Загальний обсяг поставки ПММ за цим Договором визначається за фактом поставок та залежить від наміру сторін (п. 2.2 Договору).

Згідно з пунктом 3.1 Договору поставка ПММ здійснюється на підставі заявки Покупця, яка може бути передана будь-яким зручним для Покупця способом.

Постачальник в строк не більше 3 банківських днів після отримання заявки зобов’язаний виписати та направити Покупцю рахунок для оплати, в якому вказуються асортимент та кількість ПММ, ціна за одиницю ПММ та загальна сума до сплати з ПДВ. Рахунок дійсний до оплати протягом 3 днів з моменту його виписки, якщо інше не вказано в самому рахунку (п. 3.2 Договору).

В пункті 4.1 Договору сторони передбачили, що оплата ПММ здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Звертаючись до суду з цим позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліте Ойл» посилається на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Атан-Крим» не були поставлені оплачені позивачем пально-мастильні матеріали в кількості 300608 літрів на суму 1 013 997,20 грн. у зв’язку із зловживанням менеджером товариства Казанцевим В’ячеславом Володимировичем своїм службовим становищем та підробленням первинних документів.

Так, з наданих Головним управлінням Служби безпеки України в АР Крим на запит суду документів вбачається, що постановою слідчого ГУ СБУ в АРК від 29.05.2008 р. було порушено кримінальну справу №73/08 відносно Казанцева В’ячеслава Володимировича про заволодіння майном ТОВ «Атан-Крим» шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великому розмірі, тобто за ознаками злочину, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України.

Наявний в матеріалах справи висновок спеціаліста зонального експертного сектору Служби безпеки України №1 від 29.02.2008 р., складений в рамках кримінальної справи, свідчить, що підписи, розташовані в графах «Прийняв водій-експедитор» товарно-транспортних накладних №213 від 24.03.2007 р., №214 від 24.03.2007 р., №215 від 24.03.2007 р., №216 від 25.03.2008 р., №219 від 26.03.2007 р., №239 від 02.04.207 р., №359 від 26.04.2007 р., №1745/11 від 06.08.2007 р., №1749/11 від 06.08.2007 р., №1769/11 від 07.08.2007 р., №360 від 26.04.2007 р., №1746/11 від 06.08.2007 р., №1750/11 від 06.08.2007 р., №1777/11 від 07.08.2007 р., №370 від 26.04.2007 р., №372 від 27.04.2007 р., №1752/11 від 06.08.2007 р., №376 від 27.04.2007 р., №1751/11 від 06.08.2007 р., №516 від 28.07.2007 р. виконані не тими особами, які в них зазначені.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з розділом 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. N 363, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Згідно з пунктами 11.5-11.7 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Отже, наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін (чи-то виконання сторонам своїх обов’язків) підтверджується лише первинними документами, які повинні містити відповідні обов’язкові реквізити.

Таким чином, зазначені вище товарно-транспортні накладні не можуть бути розцінені судом як належні докази виконання відповідачем своїх обов’язків по поставці пально-мастильних матеріалів позаяк їх підроблення підтверджується відповідними письмовими доказами.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з частиною 1 статті 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи свідчать, що в рамках кримінальної справи Кримським науково-дослідним інститутом судових експертиз був складений висновок №597 від 12.05.2008 р., з якого вбачається, що сума шкоди у вигляді недопоставленого ТОВ «Еліте Ойл» з ТОВ «Атан-Крим» в кількості: 260584 літра дизельного палива, 31924 літра бензину А-80, 8100 літрів бензину А-92, за період з 01 березня 2007 року по 01 жовтня 2007 року складає 1013997,20 грн.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 2 статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Положення частини другої статті 124 Конституції України треба розглядати у системному зв’язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п’ята статті 55 Конституції України). Отже, право особи (зокрема юридичної особи) на судовий розгляд спору, не можуть бути поставлені в залежність від наявності чи відсутності в законах України спеціальних положень про можливість звернення до суду по кожній конкретній категорії справ. Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов’язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційний суд України в Рішенні від 01.12.2004 р. у справі №1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Статтею 16 Цивільного кодексу України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Причому способом захисту цивільних прав та інтересів, може бути, у тому числі, примусове виконання обов'язку в натурі.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що невиконання відповідачем своїх обов’язків по поставці пально-мастильних матеріалів на суму отриманих грошових коштів підтверджується матеріалами справи, а чинним законодаством України передбачено право покупця вимагати від постачальника виконання договірного обов’язку в частині передання оплаченого товару, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліте Ойл» є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу суд покладає на відповідача згіно з положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Атан-Крим» (98100, м. Феодосія, вул. Галерейна, 22, ідентифікаційний код 32085677) виконати обов’язки за договором поставки товарів від 01.01.2007 р. №3/11 та поставити у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліте Ойл» (99002, м. Севастополь, Нахімовський р-н, вул. Симонок, будинок 37, кімната 11, ідентифікаційний номер 31583683) пально-мастильні матеріали в кількості 300608 літрів, у тому числі 260584 дизельного палива, 31924 літра бензину марки А-80, 8100 літрів бензину марки А-92, на загальну суму 1013997,20 грн.

3.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атан-Крим» (98100, м. Феодосія, вул. Галерейна, 22, ідентифікаційний код 32085677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліте Ойл» (99002, м. Севастополь, Нахімовський р-н, вул. Симонок, будинок 37, кімната 11, ідентифікаційний номер 31583683) 10139,97 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.