ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2008 р.

№ 5/251-4343

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Шевчук С.Р. (доповідач)

Суддів

Владимиренко С.В.

Барицької Т.Л.

розглянувши касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 13.05.2007р.

у справі

№5/251-4343

за позовом

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз"

про

стягнення 7819631,86 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

-          позивача: Матвєєва В.А. дов. №121/10 від 15.07.2008р.

-          відповідача: Ловчук М.В. дов. №01/261 від 01.02.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення з відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Тернопільгаз" 5271177,40 грн. заборгованості за поставлений природний газ протягом січня-грудня 2006р., 873229,86 грн. пені, 343620,85 грн. 3% річних та 1331603,75 грн. індексу інфляції.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 19.12.2007р. (суддя Андрушків Г.З.) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 5271177,40 грн. боргу за поставлений природний газ, 43661,50 грн. пені, 1303895,51 грн. втрат від інфляції, 343650,85 грн. трьох відсотків річних, 25500 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.05.2007р. (головуючий Процик Т.С., судді Городечна М.І., Кузь В.Л.) вказане рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України Демченко С.Ф. від 04.11.2008р. змінено колегію суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючого Шевчук С.Р., суддів Владимиренко С.В., Барицької Т.Л.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що 19.12.2005 року між сторонами у справі укладено договір №06/05-1893, згідно умов якого позивач зобов'язався здійснювати постачання природного газу для подальшої реалізації населенню, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти його та сплатити встановлену плату.

В пункті 6.1 встановлено, що розрахунки за газ будуть здійснюватись відповідачем грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки, а остаточний розрахунок до 10 числа наступного за місяцем поставки газу.

Позивач на виконання своїх зобов’язань по договору в період з січня по грудень 2006 року здійснив постачання відповідачеві природного газу в об’ємі 435829,456 тис. куб. на загальну суму 71448697,46 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами подачі-приймання природного газу, які підписані сторонами.

Тоді як, відповідач свої зобов’язання по оплаті отриманого газу виконав частково на суму 66177520,06 грн. і станом на день подання позову за ним рахується заборгованість в розмірі 5271177,40 грн., яка підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, враховуючи, що згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції задовольнив позов в частині основного боргу.

Також судами визнані обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 873229,86 грн. пені, однак враховуючи клопотання відповідача про її зменшення, оскільки заборгованість за спожитий газ виникла у зв’язку з важким фінансово-економічним станом товариства із-за великої дебіторської заборгованості, з тривалою кризою неплатежів у паливно-енергетичному комплексі, оскільки основною категорією споживачів природного газу є населення, невідшкодуванням пільг з бюджету та у зв’язку з тим, що відповідачем здійснюється оплата за отриманий природний газ у відповідності до алгоритму розщеплення коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України та НБУ за №759 від 12.07.2000р., місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходячи з вимог п. 3 ст. 83 ГПК України зменшив розмір пені до п’яти відсотків і стягнув з відповідача лише 43661,49 грн.

Окрім цього, враховуючи, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом суди дійшли висновку про наявність підстав для стягнення 3% річних в сумі 343620,85 грн. та втрат від інфляції в сумі 1303895,51 грн. При цьому, в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних в сумі 27708,24 грн. відмовлено, оскільки вони нараховані безпідставно.

Проте, висновки попередніх судових інстанцій в частині пені, 3% річних та інфляційних колегія суддів касаційної інстанції вважає передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступень виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Натомість, місцевий господарський суд скористався наданим п.3 ст. 83 ГПК України правом про можливість зменшення розміру нарахованої пені, яка підлягає стягненню з відповідача, без належного дослідження згідно ст.43 ГПК України відповідних документів на підтвердження тяжкого фінансового стану відповідача і суд апеляційної інстанції на дане порушення норм процесуального процесу не звернув увагу.

Наведене свідчить про те, що господарські суди попередніх інстанцій скористались правом, наданим п. 3 ст. 83 ГПК України, однак зменшуючи розмір пені до 5 % на підставі клопотання відповідача, не перевірили винятковість даного випадку, що дозволяло застосувати дану норму закону.

При цьому, судам слід було перевірити можливість застосування до даних правовідносин Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію" та в залежності від цього з’ясувати чи взагалі підлягає нарахуванню пеня на спірну заборгованість виходячи з положень ст. ст. 1, 5 даного Закону.

Окрім цього, задовольняючи позов в частині стягнення втрат від інфляції та 3 % річних суди не врахували вимоги п. 10.5 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", який передбачає, що реструктуризована заборгованість не підлягає індексації та на неї не нараховується пеня, штрафні та інші фінансові санкції, крім випадків, розірвання договору про реструктуризацію заборгованості, укладеного відповідно до цього Закону.

Отже, для виконання вимог ст. 43 ГПК України щодо всебічності розгляду справи судам слід було перевірити чи укладались договори реструктуризації заборгованості у відповідності до вищезазначених вимог Закону і в залежності від цього вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову в частині пені, 3% річних та інфляційних.

За таких обставин, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень у справі.

З огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, Вищий господарський суд України вважає за необхідне скасувати прийняті у справі рішення в частині пені, 3% річних та інфляційних, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від цього прийняти основане на законі рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Тернопільської області від 19.12.2007р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.05.2007р. у справі №5/251-4343 скасувати частково в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних та в цій частині направити справу на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області в іншому складі суду.

В решті залишити без змін.

Головуючий                                                              Шевчук С.Р.

С у д д я                                                                                Владимиренко С.В.

С у д д я                               Барицька Т.Л.