ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

16.10.2008

Справа №2-2/2687.1-2008

За позовом Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) (01001,м.Київ, пров. Шевченко, б.12) в особі філії „Відділення Промінвестбанку у м. Феодосії” (98100,м.Феодосія, вул.Назукіна, 3)

до відповідачів: 1) Малого приватного підприємства „Сіуч” (98100, м.Феодосія, вул. Войкова, б.44); 2) Товариства з обмеженою відповідальністю „КРОСС-КАФА” (98100, м. Феодосія, вул.Куйбишева/пров.Базарний,б.1/4); 3) Малого приватного підприємства „Віос” (96012, м. Армянськ, вул. Больнична, б.35)

про стягнення 520897,87 грн.

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „КРОСС-КАФА” (98100, м.Феодосія, вул.Куйбишева/пров.Базарний,б.1/4)

до відповідача Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) (01001, м.Київ, пров.Шевченко, б.12) в особі філії „Відділення Промінвестбанку у м.Феодосії”

про визнання договору недійсним.

Суддя Толпиго В.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Позивач за первісним позовом: Фіцева Н.О. – представник по довіреності від 01.09.2008 р. № 624, довіреність у справі, Курбатова Л.Ю. – ю/к по довіреності від 10.5.2006 р. № 403, довіреність у справі.

Відповідачі за первісним позовом: не з’явились.

Суть спору: Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (ЗАТ) в особі філії „Відділення Промінвестбанку у м.Феодосії” звернувся до Господарського суду АРК з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості по кредитному договору № 49/03 від 23.08.2005р. в сумі 520 897,87 грн., в тому числі 500 000,00 грн. заборгованості по кредиту, 20 712,33 грн. заборгованості по процентам та 185,54 грн. пені., звернувши стягнення на предмет іпотеки – нежилі приміщення в літері „В” (приміщення №3) по договору іпотеки №72/03 від 28.04.2005р. та товари, які перебувають в обороті (бензин) по договору застави № 73/03 від 28.04.2005р. і від 07.12.2005р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та МПП «Віос» був укладений кредитний договір №31/03 від 28.4.2005р відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 500 000,00грн на строк до 26.4.2007р. У забезпечення зобов’язань по поверненню кредиту: 1) між позивачем та МПП «Сіуч» був укладений договір залогу №73/03 від 28.4.2005р на підставі якого позивачу були передані у залог товари у обігу (ПЗМ) – бензин А-92 у кількості 133 320,0л. бензин А-95 у кількості 125 435,0л на загальну суму 625 000,00грн (без ПДВ); 2) між позивачем та КП «Кросс», правонаступником якого є ТОВ „КРОСС-КАФА”, був укладений договір іпотеки №72/03 від 28.4.2005р, відповідно до якого позивачу були передані у іпотеку нежитлові приміщення у літері «В» (номер приміщень 3), що знаходяться за адресою: м.Феодосія, вул.Куйбишева, б.1/пров.Базарний, б.4, що належать другому відповідачу на праві власності. У зв’язку з неналежним виконанням позичальником (МПП „Віос”) зобов’язань по кредитному договору в частині своєчасної сплати процентів за користування кредитом, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 15.06.2006р. до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (ЗАТ) в особі філії „Відділення Промінвестбанку у м.Феодосії” прийнята зустрічна позовна заява ТОВ „КРОСС-КАФА” про визнання договору іпотеки №72/03 від 28.04.2005р. недійсним з моменту укладання та виключення з державного реєстру іпотек запису під порядковим номером 1938599 про обтяження іпотекою майна – нежилих приміщень літер „В” (приміщення №3), розташованих по

вул.Куйбишева,1/пров.Базарний,4 у м. Феодосії.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що для укладення договору іпотеки істотне значення мали обставини, пов’язані зі ступенем фінансового ризику підприємства, який суттєво зменшувався забезпеченням зобов’язань за кредитним договором заставою товарів в оброті. Повідомлення АК ПІБ про існування предмету застави, і замовчування тієї обставини, що наявність бензину взагалі не перевірялась, є умисним введенням в оману сторони по договору стосовно тих обставин, які мають істотне значення для справи, що є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Представник АК промислово-інвестиційного банку (ЗАТ) в особі філії „Відділення Промінвестбанку у м. Феодосії» у судовому засіданні 18.9.2008р надав суду відзив на зустрічну позовну заяву від 17.9.2008 р. № 625 ТОВ „КРОСС-КАФА”, у якій вказує на те, що ТОВ „КРОСС-КАФА” не надав суду доказів укладення договору іпотеки під впливом помилки, а також доказів введення в обман при укладені договору, оскільки залог є самостійним видом забезпечення виконання основного зобов’язання та також має похідний характер від основного зобов’язання, а тому не має суттєвого значення для укладення договору іпотеки, на підставі цього просить суд відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Також, представник АК промислово-інвестиційного банку (ЗАТ) в особі філії „Відділення Промінвестбанку у м. Феодосії» у тому ж судовому засіданні надав суду пояснення до позовної заяви від 17.09.2008 р. № 626, якою підтримає свої позовні вимоги та просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 28.4.2005 р. № 7203, який знаходиться у м. Феодосії, вул.. Куйбишева, б. 1/пров. Базарний, б.4 – приміщення, які належать ТОВ „КРОСС-КАФА”.

9 жовтня 2008 року у судовому засіданні позивач заявив клопотання, відповідно до якого просить суд стягнути 500 000,00 грн. заборгованості по кредиту, 20 712,33 грн. заборгованості по процентам та 185,54 грн. пені звернув стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №72/03 від 28.4.2005р, а саме нежитлові приміщення у літері «В» (номер приміщень 3), що знаходяться за адресою: м.Феодосія, вул.Куйбишева, б.1/пров.Базарний, б.4, що належать ТОВ „КРОСС-КАФА”. Вищенаведена заява мотивована тим, що на момент розгляду спірного питання у господарському суді була встановлена відсутність ПЗМ переданих під залог за договором залогу №73/03 від28.4.2005р та оголошення постановою ГС АРК від 07.8.2007р банкрутом позичальника МПП «Віос» та відкриття відносно його ліквідаційної процедури. Тому позивач, враховуючи відсутність на момент розгляду справи у господарському суді АРК предмету залогу –бензину, що виключає звернення на нього стягнення, та визнання боржника МПП «Віос» банкрутом, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №72/03 від 28.4.2005р.

Відповідачі у судове засідання не з’явилися, витребувані судом документи, у тому рахунку відзив на позовну заяву, не надали, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином: рекомендованою кореспонденцією.

Від ТОВ „КРОСС-КАФА” 9 жовтня 2008 року до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Клопотання ТОВ „КРОСС-КАФА” про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, так як суд не викликав для участі в процесі конкретну особу – Почивалову. У разі зайнятості даної особи в іншому процесі слід було направити іншу особу. Більш того, по клопотанню ТОВ „КРОСС-КАФА” справа слуханням вже відкладалась з 18.9.2008 р. на 09.10.2008 р. та неявка його представника не заважає суду розглянути справу по суті.

Спір розглядається за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Суд вважає необхідним дотримуватися принципів судочинства, що встановлені ст. 129 Конституції України, нормами якої вказано, що основними засідками судочинства є зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто суд вважає потрібним застосувати принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів.

Згідно з частиною 2 статті 9 Цивільного кодексу України, майнові відносини у сфері господарювання регулюються цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1ст. 14 ЦК України передбачає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, виконаним належним чином (ст.599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України невиконання або неналежне виконання зобов'язання визнається порушенням зобов'язання.

Відповідно до ст..629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст..525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

У силу ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено параграфом №2 і не випливає із суті кредитного договору

Між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) в особі філії „Відділення Промінвестбанку у м. Феодосії” та МПП „Віос” був укладений кредитний договір № 31/03 від 28.04.2005 року, згідно з пунктами 2.1, 2.2, 3.1 якого Банк надає МПП „Віос” кредит у розмірі 500 000,00 грн. строк повернення якого –25.04.2007 року, на умовах, передбачених договором, із сплатою щомісяця 21% річних за користування кредитом.

Відповідно до пункту 3.8 вказаного договору, забезпеченням виконання зобов’язань МПП „Віос” за цим договором є іпотека нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АР Крим, м.Феодосія, вул. Куйбишева, 1/пров.Базарний, 4 та застава товарів в обороті (паливно-мастильних матеріалів), що належать майновим поручителям.

Відповідно до пункту 6.2 кредитного договору, умови цього договору, які встановлюють обов'язок Банка стосовно надання позичальнику кредитних коштів, вступають в дію з дати підписання договорів іпотеки, передбаченого пунктом 3.8 цього договору.

28 квітня 2005 року між Банком та КП „КРОСС”, правонаступником якого є ТОВ „КРОСС-КАФА”, укладено договір іпотеки № 72/03, згідно з пунктом 1.1 якого, він забезпечує всі вимоги Банка, які випливають з Кредитного договору від 28.4.2005р №31/03.

Згідно із ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов’язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення саме за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

КП „КРОСС”, з метою забезпечення виконання зобов’язань МПП „Віос” перед банком, зазначених в пункті 1.1 Договору іпотеки, на умовах, визначених цим договором, передало в іпотеку нежитлові приміщення літер „В” (номер приміщень 3), розташованих за адресою: м. Феодосія, вул. Куйбишева, буд.1/пров. Базарний, буд.4.

Згідно з пунктом 1.5 Договору іпотеки, вартість предмета іпотеки визначена за згодою сторін та складає 500 000,00 грн. без ПДВ.

Згідно з пунктом 5.7. Договору іпотеки, за рахунок предмету іпотеки Банк має право задовольнити в повному обсязі на момент фактичного задоволення свої вимоги за Кредитним договором, включаючи суму кредиту, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, що заподіяні порушенням зобов’язання, необхідних витрат на утримання переданого в іпотеку майна, які понесені у зв’язку з пред’явленням вимоги, а також всі інші зобов’язання, що випливають з Кредитного договору.

Договір іпотеки нотаріально посвідчено 28.04.2005 року нотаріусом на підставі повідомлення Банку. До Державного реєстру іпотек внесено запис за порядковим № 1938599 про обтяження іпотекою нерухомого майна –нежитлових приміщень літер „В” (номер приміщень 3), розташованих за адресою: м. Феодосія, вул. Куйбишева, буд.1/пров. Базарний, буд.4, а 29.04.2005 року накладено заборону на відчуження цього нерухомого майна.

28.04.2005 року Банк надав МПП „Віос” кредит в сумі 500 000,00 грн. шляхом сплати платіжного доручення позичальника з рахунку кредитної заборгованості.

Відповідно до п.3.1 Кредитного договору відсотки за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи зі встановленої банком процентної ставки у розмірі 21 відсотку річних.

Як вбачається з наданої Банком довідки, станом на 12.05.2006 року заборгованість МПП „Віос” із сплати процентів за користування кредитом за період з 01.03.2006 року по 11.05.2006 року склала 20 712,33грн. В той же час, за умовами Кредитного договору (пункт 3.3) відсотки за користування кредитом нараховуються Банком в останній робочий день поточного місяця за період з першого по останній календарний день місяця і сплачуються позичальником щомісяця в день нарахування або, у разі відсутності грошових коштів на поточних рахунках позичальника, протягом п'яти банківських днів з дня нарахування.

Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Кредитним договором встановлено строк повернення кредиту –25.04.2007 року. В той же час, згідно з пунктом 4.3.3. цього договору, банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку кінцевого повернення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом, процентів за користування ним, комісій, суми штрафних санкцій, передбачених цим договором, зокрема, в випадку невиконання позичальником в строк своїх обов'язків з повернення кредиту або сплаті відсотків за користування кредитом або інших обов'язків зі сплати грошових коштів, передбачених цим договором.

У зв'язку з порушенням МПП „Віос” умов Кредитного договору в частині сплати відсотків, листом від 01.04.2006 року за № 268 Банк пред'являв позичальнику вимогу про повернення кредиту, але протягом тридцяти днів після її пред'явлення кредит повернутий не був.

Відповідно до ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, при порушенні зобов'язань наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчинюється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Кредитним договором (п. 5.3) передбачено, що при несвоєчасній виплаті сум кредиту та відсотків за користування кредитом відповідач сплачує позивачу пеню, яка нараховується від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

Тому за несплату прострочених процентів за користування кредитом позивачем була нарахована правомірно пеня у розмірі 185грн54коп.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність у Банка права вимагати від МПП „Віос” повернення кредиту у розмірі 500 000,00грн, сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 20 712грн33коп та пені за їх несвоєчасну сплату у розмірі 185грн54коп.

Відповідно до ст..33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Між іншим звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п.3.1.5 та 5.1 договору іпотеки №72/03 від 28.4.2005р позивачу надано право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки та їх реалізацію, якщо у момент настання строку виконання МПП «Віос» зобов’язань за кредитним договором вони не будуть виконані повністю (у тому рахунку при несплаті у передбачені договором строки сум відсотків).

Таким чином, позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані та підлягають задоволенню, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача за первісним позовом шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №72/03 від 28.4.2005р, а саме нежитлові приміщення у літері «В» (номер приміщень 3), що знаходяться за адресою: м.Феодосія, вул.Куйбишева, буд.1/пров.Базарний, буд.4, що належать ТОВ „КРОСС-КАФА”.

Що стосується заявлених зустрічних позовних вимог, то зустрічна позовна заява ТОВ „КРОСС-КАФА” про визнання договору іпотеки №72/03 від 28.04.2005р. недійсним не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Свої вимоги ТОВ „КРОСС-КАФА” обґрунтовує тим, що Банк навмисно ввів в оману ТОВ „КРОСС-КАФА” відносно фактичної наявності товарів в оборотів , що були надані МПП „Сіуч” як заставу відповідно до Договору застави № 73/03 від 28.04.05 року між ним та Банком для забезпечення вимог за Кредитним договором № 31/03 від 28.04.05 року між Банком та МПП „Віос”. ТОВ „КРОСС-КАФА” вважає, що внаслідок цього ним невірно був визначений ступінь фінансового ризику при укладенні Договору іпотеки, оскільки у разі звернення стягнення на предмет іпотеки до нього не перейшли б права кредитора по вищезазначеному Договору застави. Однак такі доводи не можуть бути прийняті судом виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України правочин може бути визнано недійсним як такий, що вчинений під впливом обману, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману відносно обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК України).

Відповідно до ст. 229 ЦК України правочин може бути недійсним лише тоді, якщо особа помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов’язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

При цьому відповідно до абз.2 ч.1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 13 Роз’яснень ВАСУ від 12.03.99р. № 02-5/111 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” при вирішенні спорів про визнання недійсними угод, вчинених під впливом обману, слід мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності фактів обману і наявності їх безпосереднього зв’язку з волевиявленням іншої сторони щодо укладання угоди.

Враховуючи вищевикладене, для визнання оспорюваного Договору іпотеки недійсним необхідно, щоби мав місце обман, а саме заперечення наявності обставин або замовчування обставин щодо природи вказаного договору, прав та обов’язків його сторін, властивостей і якостей речі. Крім того, відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона має довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази надаються сторонами та іншими учасниками господарського процесу. Відповідно до ст. ст. 32, 34 та 36 ГПК України, наявність обману в даному випадку має бути підтверджено належними письмовими доказами, на що вказав ВГСУ в постанові від 07.02.2008 року у справі № 2-6/9754-2006.

Однак ТОВ „КРОСС-КАФА” не надало суду жодного доказу обману його Банком при укладанні Договору іпотеки. Крім того, ствердження ТОВ „КРОСС-КАФА” про наявність обману, оскільки предмет застави - товари в обороті були відсутні на момент укладання Договору іпотеки, не базується на законі. Наявність або відсутність товарів в обороті як застави при укладанні договору іпотеки не є обставиною, яка підпадає під такі, що мають істотне значення в розумінні ст.229, ст. 230 ЦК України, оскільки ця обставина не стосується ні природи договору іпотеки, ні прав та обов’язків його сторін, ні властивостей та якостей речі. Тому суд не має законних підстав вважати, що в даному випадку мав місце обман, внаслідок чого не має підстав для визнання оспорюваного Договору іпотеки недійсним як таким, що укладений під впливом обману.

Застосування ТОВ „КРОСС-КАФА” до Договору іпотеки положень глави 49 ЦК України про поруку є неправомірним. Так, відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, утриманням, завдатком. Таким чином в розумінні ст. 546 ЦК України порука і застава є окремими самостійними способами забезпечення зобов’язань.

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до частини 3 ст. 575 ЦК України правила про іпотеку землі та інших окремих видів застави встановлюються законом. Стосовно іпотеки такі правила встановлені Законом України „Про іпотеку”, відповідно до ст. 1 якого іпотека це вид забезпечення виконання зобов’язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов’язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим

Законом. Таким чином іпотека є різновидом застави і окремим засобом забезпечення зобов’язання.

Як вбачається з Договору іпотеки № 72/03 від 28.04.05р., предметом вказаного договору є саме іпотека, тобто нерухоме майно - нежилі приміщення в літері „В” (приміщення № 3), що розташовані за адресою м. Феодосія, вул. Куйбишева, буд. 1/ пров. Базарний, буд. 4 і які залишаються у володінні та користуванні іпотекодавця. Тому з урахуванням вищенаведених норм закону застосування до іпотеки положень Цивільного Кодексу України про поруку є безпідставним і суперечить ст.ст. 546, 575 ЦК України і Закону України „Про іпотеку”.

Неправомірним є також застосування ТОВ „КРОСС-КАФА” до правовідносин іпотеки положень Цивільного Кодексу України про поруку і в частині об’єму прав , що переходять до поручителя , що виконав зобов’язання, забезпечене порукою.

Відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України до поручителя, що виконав зобов’язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов’язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Таким чином такий об’єм прав переходить до поручителя саме по договору поруки. Однак, як вказано вище, в даному випадку має місце саме іпотека, а не порука. Відповідно до п.2 ст.11 Закону України „Про іпотеку” в разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов’язанням. Таким чином питання об’єму прав іпотекодавця врегульовано Законом України „Про іпотеку” і тому застосування до правовідносин іпотеки положень ЦК України про поруку в частині об’єму прав іпотекодавця також суперечить Закону України „Про іпотеку”.

Що стосується доводів ТОВ „КРОСС-КАФА” про його солідарну з МПП „Сіуч” відповідальність, то такі доводи також є неправомірними, оскільки є безпідставними.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов’язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема неподільності предмета зобов’язань. Однак ні Договором іпотеки № 72/03, ні Договором застави № 73/03, ні Кредитним договором № 31/03 не встановлено солідарної відповідальності іпотекодавця та заставодавця. Крім того, предмет Кредитного договору не є неподільним. При таких обставинах відсутні законні підстави для визначення ТОВ „КРОСС-КАФА” та МПП „Сіуч” солідарними боржниками.

Витрати по оплаті держмита, інформаційно-технічних послуг за первісним та за зустрічним позовами відносяться на ТОВ „КРОСС-КАФА”.

У судовому засіданні оголошувалась перерва на 16.10.2008р для підготовки рішення.

Рішення оголошене 16.10.2008р.

Керуючись ст. ст. 49,75,77,82,84,85ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          Первісний позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „КРОСС-КАФА” (98100, м. Феодосія, вул.Куйбишева/пров.Базарний,б.1/4,п/р 01 у ФФ АКБ «Київська Русь», кодбанку 364607, ІНН 16323946) на користь Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (ЗАТ) (01000 р. Київ, пер. Шевченко,12) в особі філії „Відділення Промінвестбанку у м. Феодосії” (98100,м.Феодосія, вул.Назукіна, 3, п/р 290919131, код банку 324388, ІНН 09324388) 500 000,00грн сума заборгованості за кредитом, 20 712грн33коп заборгованості по відсоткам та 185грн54коп пені за прострочення сплати процентів, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №72/03 від 28.4.2005р, а саме нежитлові приміщення у літері «В» (номер приміщень 3), що знаходяться за адресою: м.Феодосія, вул.Куйбишева, буд.1/пров.Базарний, буд.4, що належать ТОВ „КРОСС-КАФА”

3.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „КРОСС-КАФА” (98100, м. Феодосія, вул.Куйбишева/пров.Базарний,б.1/4,п/р 01 у ФФ АКБ «Київська Русь», кодбанку 364607, ІНН 16323946) на користь Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (ЗАТ) (01000 р. Київ, пер. Шевченко,12) в особі філії „Відділення Промінвестбанку у м. Феодосії” (98100,м.Феодосія, вул.Назукіна, 3, п/р 290919131, код банку 324388, ІНН 09324388) 5 208грн98коп. державного мита та 118,00грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

4.          У частині стягнення 520 897грн87коп шляхом звернення стягнення на товари у обігу (бензин) за договором залогу 73/03 від 28.4.2005р у позові відмовити.

5.          У задоволенні зустрічного позову відмовити.

6.          Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.