ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

21.08.08                                                                                           Справа № 16/26

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді

Кравчук Н.М.

суддів

Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши           апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Галич-Агро»(надалі ТзОВ «Галич-Агро») б/н від 04.04.2008р.

на рішення                    Господарського суду Львівської області від 25.03.2008 року

у справі                    №16/26

за позовом:                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Триденна Агро»(надалі ТзОВ «Тридента Агро»), м. Київ

до відповідача:           ТзОВ «Галич-Агро», с. Переволочна, Львівська область

про:                              стягнення заборгованості в сумі 27 180,88 грн.,

з участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не зґявився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.03.2008р. у справі № 16/26 (суддя Іванчук С.В.) позовні вимоги ТзОВ «Тридента Агро»до ТзОВ «Галич-Агро»задоволено, стягнуто з ТзОВ «Галич-Агро»на користь ТзОВ «Тридента Агро»23 040,00 грн. основного боргу, 711,94 грн. пені, 132,30 грн. 3% річних, 483,84 грн. інфляційних втрат , 1 612,80 грн. штрафу та 1 200,00 грн. збитків, 271,80 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума боргу підтверджується матеріалами справи, а доказів оплати заборгованості відповідачем не представлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати. Зокрема, свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що судом застосована до відповідача подвійна відповідальність за порушення покупцем грошових зобов’язань, а саме стягнуто 711,94 грн. пені та 1 612,80 грн. штрафу, що суперечить ст. 61 Конституції України, ст. 549 ЦК України та ч.2 ст. 343 ГК України. Порушення норм процесуального права, відповідач вбачає в тому, що суд розглянув справу та прийняв рішення за відсутності повноважного представника відповідача.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечує, рішення господарського суду вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін в судове засідання не з’явилися, причини неявки не повідомили, враховуючи, що останні належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, доказом чого є повідомлення про вручення, колегія суддів вважає за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу та матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

31.08.2007р. між ТзОВ «Тридента Агро»(продавець) та ТзОВ «Галич-Агро»(покупець) був укладений договір купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07 насіння.

Відповідно до п.2.1 договору асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у додатках та/або накладних документах відпуску товару, що є невід’ємною частиною цього договору. У випадку розбіжності даних у додатках щодо найменування, кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаного договору, додатку до договору та видаткових накладних: № РН-ЛВ00374 від 31.08.2007р. на суму 20 480,00 грн. та № РН-ЛВ00397 від 11.09.2007р. на суму 2 560,00 грн. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 23 040,00 грн.

Дані видаткові накладні підписані та скріплені печатками сторін (а.с. 19-20).

Пунктом 5.3 договору передбачено, що покупець проводить розрахунок за фактично отриманий товар в строк до 30 листопада 2007 р.

Однак, відповідач, в порушення умов договору, оплату за отриманий товар не здійснив, в зв’язку з чим у останнього перед позивачем виникла заборгованість на суму 23 040,00 грн.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 23 040,00 грн. грн. боргу, оскільки дана вимога позивачем документально обґрунтована, в свою чергу відповідач належними та допустимими доказами її не спростував.

Частиною 1 ст. 261 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Договором № ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007р., зокрема п. 8.2, сторони передбачили, що за прострочення виконання зобов’язання покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі 0,08% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань” від 22.11.1996 р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, проте (п.3) розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вимоги вказаного Закону, позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 30.11.2007р. по 07.02.2008р., що становить 802,94 грн., проте, позивач заявив вимоги про стягнення 711,94 грн. пені, які підлягають стягненню.

На підставі п.8.4 договору, яким передбачено за несплату товару штраф в розмірі 7% від вартості неоплаченого товару, позивач просить стягнути 1612,80 грн. штрафу.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов”язання та підлягає стягненню однократно за окремо здійснене правопорушення (в даному випадку за неоплату) та не носить характер тривалої санкції, натомість як пеня нараховується в залежності від кількості днів прострочення окремо по кожній накладній.

Отже посилання відповідача на ст.. 61 Конституції України, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, в даному випадку є безпідставним та необґрунтованим, оскільки штраф і пеня - це різні штрафні санкції.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі наведеного, суд першої інстанції правомірно задоволив позовні вимоги про стягнення з відповідача 483,84. інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, що становить 132,30 грн., нарахованих за період з 30.11.2007 р. 07.02.2008 р.

Щодо вимоги позивача про стягнення 1 200,00 грн. збитків, які ототожнюються позивачем як збитки у вигляді понесених витрат за юридичні послуги, колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає наступне:

Згідно зі ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміють витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені особою, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

В силу ч.2 ст.22 ЦК України, під збитками розуміються витрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Одним з елементів складу цивільного правопорушення, який вимагається законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, є об’єктивна сторона, яку утворюють: наявність збитків у майновій сфері кредитора; протиправні дії, які виражені у невиконанні або неналежному виконанні боржником взятого на себе зобов’язання; причинний зв’язок між протиправними діями боржника та збитками.

При цьому важливим елементом об’єктивної сторони правопорушення є причинний зв’язок між збитками, які виникли у кредитора та протиправними діями боржника, які виражені у порушенні ним взятих на себе зобов’язань. Тобто, протиправна дія є причиною, а збитки – наслідком протиправної дії.

Між тим, заявлена позивачем до стягнення грошова сума у розмірі 1 200,00 грн., витрачена ним у зв’язку з отриманням юридичних послуг від іншої юридичної особи безпосередньо, не може розглядатись як завдані йому (позивачу) відповідачем збитки, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному зв’язку з фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за іншим договором.

Таким чином, віднесення судом першої інстанції до збитків витрат позивача на правове обслуговування суперечить закону, зокрема положенням ст.ст.224, 225 ГК України та ст.22 ЦК України. За таких обставин, рішення в цій частині підлягає скасуванню, а в позові в цій частині слід відмовити.

Твердження скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо винесення рішення у відсутності представника відповідача, не береться до уваги та спростовується наступним. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення (а.с.2, 47), відповідно до цього, позивач мав час забезпечити в судове засідання іншого представника, оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб.

Відповідно до ст.41 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід частково скасувати, а апеляційну скаргу - частково задоволити.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Апеляційну скаргу ТзОВ «Галич-Агро»задоволити частково.

2.          Рішення господарського суду Львівської області від 25.03.2008р. у справі № 16/26 скасувати в частині стягнення 1 200,00 грн. збитків, в цій частині позову - відмовити. В решта рішення залишити без змін.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

4.          Справу передати в місцевий господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

судді                                                                       Г.М. Гнатюк

О.Л. Мирутенко