ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.08                                                                                 Справа № 17/82пн.

За позовом Державного підприємства «Луганськвугілля» в особі відокремленого виробничого підрозділу «Шахта «Никанор-Нова», м. Зорінск Перевальського району Луганської області

до Закритого акціонерного товариства «Гірничо-збагачувальна фабрика «Краснолуцька», м. Красний Луч Луганської області

про зобовязання вчинити певні дії

Суддя Фонова О.С.

Представники:

від позивача –Макаров І. В. - представник, , довіреність № 03/5-623 від 24.12.07;

від відповідача –Грекова Г.В., довіреність № б/н від 01.02.2008.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу: зобов‘язати Закрите акціонерне товариство Горно-збагачувальна фабрика «Краснолуцька»відвантажити продукти збагачення марки Т 0-100 у кількості 1842 тн. за наступними реквізитами:

Станція призначення - Зеленое Поле Придн. залізниці

Код станції - 466707

Одержувач - Криворізька ТЕС код 1487

П/а 53860 м. Зеленодольськ, Апостолівський район Дніпропетровської області

В графі 4 відвантажених документів вказати:

Власник ВП «Луганськвуглепостачання»ДП «Луганськвугілля»із вугілля ВВП «Шахта «Ніканор-Нова»

У власність ДП «Вугілля України»:за договором №08-08/1-ЕН від 13.07.2007.

У власність ВАТ «Дніпроенерго»згідно договору №03-ЕН/08 від 18.07.2007.

Платник залізничного тарифу ДП «Вугілля України»код Э-043021.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву № 716 від 08.10.2008, де з позовними вимогами не погодився та зокрема зазначив, що згідно п. 5.1 договору № 16 від 21.06.2005 відповідач повинен сплатити позивачу вартість послуг по збагаченню рядового вугілля шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача протягом 5-ти днів з моменту отримання рахунків позивачем.

Пункт 3.8 вказаного договору стосується лише відвантажених продуктів збагачення, оскільки він передбачає, що розрахункові документи на відвантажені продукти збагачення (залізничні накладні, посвідчення про якість, рахунки на оплату виконаних робіт) відповідач надає позивачу на протязі двох діб з моменту відвантаження.

Відповідачем за вказаним договором було відвантажено позивачу 15603 тони продуктів збагачення. Пунктом 6.4 договору № 16 від 21.06.2005 встановлено, що відповідач має право зупинити відвантаження продуктів збагачення позивачу до погашення ним заборгованості за фактично виконані роботи.

Рішенням суду в рамках справи № 9/106 було встановлено, що позивач має перед відповідачем заборгованість за надані послуги із збагачення вугілля, у зв’язку з чим відповідач скористався своїм правом та застосував щодо відповідача оперативно-господарські санкції, передбачені п. 6.4 Договору та ст. ст. 235, 236 ЦК України і зупинив відвантаження продуктів збагачення. Окрім цього, відповідач посилається на ст.35 ГПК України вказуючи на судове рішення в рамках справи № 9/106.

Позивач з доводами відповідача не погодився та вказує на те, що в рамках справи № 16/129пн господарським судом було встановлено, що за умовами договору №62 від 09.06.2005 відповідач не має права зупиняти відвантаження продуктів збагачення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що за умовами договору №62 від 09.06.05 відповідач був зобов’язаний збагатити вугілля і відвантажити продукти збагачення за реквізитами вказаними позивачем. Відповідачем умови договору виконувалися неналежним чином і на цей час збагачене вугілля марки Т 0-100 у кількості 2387 тон знаходиться у відповідача.

Дослідивши обставини справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Між позивачем – Державним підприємством „Луганськвугілля” в особі відокремленого виробничого підрозділу „Шахта „Никанор-Нова” (Замовник) та відповідачем – Закритим акціонерним товариством «Гірничо-збагачувальна фабрика «Краснолуцька»(Виконавець) був укладений договір № 16 від 21.06.2005 на надання послуг (далі – Договір).

За умовами розділу 1 Договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов’язання по збагаченню рядового вугілля Замовника. Замовник зобов’язується своїми силами та засобами поставити на збагачення Виконавцю рядове вугілля, та оплатити вартість послуг Виконавця, а Виконавець зобов’язується збагачувати вугілля Замовника на умовах давальницької вугільної сировини з метою отримання продуктів збагачення, з наступною передачею їх Замовнику.

Пунктом 3.8 Договору встановлено, що розрахункові документи на відвантажені продукти збагачення (залізничні накладні, посвідчення про якість, рахунки на оплату виконаних робіт) відповідач надає позивачу на протязі двох діб з моменту відвантаження.

Відповідно до п. 5.1. Договору, позивач сплачує відповідачу вартість послуг по збагаченню вугілля шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача протягом 5-ти днів з моменту отримання рахунків позивачем. Погоджена вартість послуг за переробку 1 тони вугілля складає 12 грн.

Пунктом 6.4 Договору встановлено, що у разі невиконання позивачем зобов’язань щодо оплати послуг, відповідач має право зупинити відвантаження продуктів збагачення позивачу до погашення ним заборгованості за фактично виконані роботи. При цьому штрафні санкції, передбачені п. 6.3 Договору до відповідача не застосовуються.

Як стверджує позивач і підтверджено матеріалами справи, позивач поставив відповідачу для збагачення рядове вугілля, яке було перероблене (збагачене) відповідачем. За даними позивача збагачене вугілля марки Т 0-100 в кількості 1842 тон знаходиться у відповідача не зважаючи на те, що позивач направляв відповідачу вимоги про відвантаження вугілля по вказаним позивачем реквізитам.

По ствердженню позивача, відповідач порушує законодавство та умови договору, оскільки не відвантаження вугілля марки Т 0-100 позбавляє позивача можливості продати збагачене вугілля та сплатити відповідачу надані послуги по збагаченню вугілля; дії відповідача по притримуванню збагаченого вугілля порушують право власності позивача на це вугілля, у зв’язку з чим, він звернувся до суду з вимогою зобов’язати відповідача відвантажити продукти збагачення у кількості 1842 тони за реквізитами позивача.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених вище.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання не допускається, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), тощо.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини та які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Статтею 35 ГПК України визначено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Судом встановлено, що, відповідач на виконання умов Договору збагатив вугілля та відвантажив 15603 тони продуктів збагачення позивачу, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) на зазначену кількість. Однак, позивач сплатив тільки 50000 грн.

Крім того, рішенням господарського суду Луганської області у справі № 9/106, яке набрало чинності 07.07.2008, за позовом ЗАТ ГЗФ „Краснолуцька” до ДП „Луганськвугілля” про стягнення заборгованості за договором від 21.06.2005 № 16, на користь ЗАТ ГЗФ„Краснолуцька” було стягнуто заборгованість за надані послуги у сумі 219232,75 грн., інфляційні нарахування у сумі 112502,92 грн., 3% річних у сумі 17496,28 грн. та пеню у сумі 189199,80 грн., крім того, держмито - 5384,31 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,0 грн.

Отже, саме наявність зазначеної заборгованості за надані послуги (без пені та інфляційних нарахувань) є підставою для застосування до позивача умов п. 6.4 договору; зміст п.6.4 договору передбачає, що відповідач має право при невиконанні позивачем п.5.1 договору (сплатити вартість послуг у 5-ти денний термін з моменту отримання рахунку) призупинити відвантаження продуктів збагачення, тобто застосування цього пункту договору можливо при наявності доведеної заборгованості взагалі, а не саме заборгованості за спірну кількість 1842 тони збагаченого вугілля марки Т 0-100.

Таким чином, є безперечним та доведеним факт наявності заборгованості позивача перед відповідачем та правомірним зупинення відвантаження продуктів збагачення до погашення позивачем заборгованості за фактично виконані роботи по збагаченню вугілля.

Відповідач обґрунтовано вказує на те, що відповідно до п. 6.4 договору № 62 від 09.06.05 він правомірно зупинив відвантаження продуктів збагачення до погашення позивачем заборгованості за фактично виконані роботи, оскільки пункт 6.4 договору передбачає, що у разі невиконання Замовником зобов’язань у відповідності з п. 5.1 цього договору, Виконавець має право призупинити відвантаження продуктів збагачення Замовнику до погашення їм заборгованості за фактично виконані роботи. При цьому штрафні санкції, передбачені п. 6.3 цього договору до Виконавця не застосовуються, та заборгованість позивача перед відповідачем встановлена у судовому порядку.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 594 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов’язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов’язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов’язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитор має право притримати річ у себе також у разі, якщо права на неї, які виникли після передачі речі у володіння кредитора, набула третя особа. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження притриманої речі несе кредитор, якщо інше не встановлено законом.

Сторони у Договорі обумовили можливість зупинення відвантаження збагаченого вугілля, якщо позивач не сплатив надані послуги по збагаченню вугілля як санкцію, що дає підставу вважати зазначені дії відповідача оперативно-господарською санкцією, застосування яких передбачено ст. ст. 235-237 Господарського кодексу України.

Зокрема, стаття 235 Господарського кодексу України передбачає, що за порушення господарських зобов’язань до суб’єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов’язання, що використовуються самими сторонами зобов’язання в односторонньому порядку. До суб’єкта, який порушив господарське зобов’язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб’єкта, який порушив господарське зобов’язання.

Види оперативно-господарських санкцій передбачені ст. 236 Господарського кодексу України, яка містить в тому числі відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо.

Підстави та порядок застосування оперативно-господарських санкцій визначені у статті 237 Господарського кодексу України, яка передбачає, що підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов’язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред’явлення претензії порушнику зобов’язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.

Позивач не згоден із застосуванням такої санкції відповідачем, але не довів суду необґрунтованість застосування відповідачем вищезазначеної санкції.

Оскільки зупинення відвантаження вугілля передбачено договором, законом і при цьому передбачається, що право власності позивача зберігається за ним або передається іншій особі за його вказівкою, посилання позивача на обмеження його прав як власника, є недоречним та безпідставним.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача щодо зобов’язання відповідача виконати зобов‘язання в натурі шляхом відвантаження продуктів збагачення марки Т 0-100 у кількості 1842 тон за вищевказаними реквізитами не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України при відмові у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

У судовому засіданні оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення: 18.11.2008.

Суддя О.С.Фонова