ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.06.2008
Справа  № 10/115

За позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1, м.Червоноград

до
Приватного підприємця  ОСОБА_2,
с.Ганичі Тячівського району

про стягнення
9837 грн. боргу за поставлене вугілля

Суддя   І.В.Івашкович

Представники:

від позивача:    -

від відповідача:  ОСОБА_3., представник за   довіреністю від 11.12.06.08

У судовому засіданні 12.06.08 за
участю представників: від позивача -ОСОБА_1., довіреність від 22.05.08; від
відповідача -ОСОБА_3., представник за довіреністю від 11.12.06.08,
оголошувалась перерва до 23.06.08  12
годин.

СУТЬ СПОРУ: приватний
підприємець ОСОБА_1, м.Червоноград звернулась з позовом до приватного
підприємця  ОСОБА_2, с.Ганичі
Тячівського району про  стягнення
9837 грн. боргу за поставлене вугілля.

Позов мотивовано тим, що відповідач
на підставі досягнутої між сторонами усної домовленості  у квітні 2005р. отримав 69 тонн вугілля марки
ГРО-200 на суму 13638грн., яку ним не було оплачено, внаслідок чого, з
урахуванням залишку оплати попередньої поставки, за відповідачем утворилась
заборгованість в розмірі 9837грн. Зазначає, що вартість поставленого відповідачу
вугілля (на суму 13638грн.) включає 8781,77грн. затрат на придбання вугілля в
ДП „Львіввугілля”, 2442грн. витрат на залізничне перевезення, 2412,23грн.
націнки на вугілля (дохід). Стверджує, що оскільки відповідач прийняв
відправлений йому вагон вугілля, то у такий спосіб він підтвердив попередню
домовленість про ціну вугілля, яка обумовлювалась в договорі на поставку
вугілля, не підписаному відповідачем.

Викладеними у додатково поданій заяві
від 10.06.08 письмовими поясненнями позивач обґрунтовує визначення ціни позову,
посилаючись на такі фактичні обставини:

- здійснення на адресу відповідача
поставок двох вагонів вугілля (по 69т вугілля в кожному) на загальну суму  34835грн., в т.ч. 30244,46грн. собівартості
та решта -націнка;

- здійснення відповідачем 03.11.04
передоплати за вугілля на суму 29000грн., із якої 4000грн. відповідачу було
повернуто;

- відправки відповідачу другого
вагону вугілля виключно через попереднє погодження ціни такої поставки.

Представником позивача позовні
вимоги підтримано повністю.

Відповідач згідно з поданим
письмовим відзивом на позов проти за позовних вимог повністю заперечив,
стверджуючи про те, що у жовтні 2004р. між сторонами було досягнуто усну
домовленість про відвантаження на адресу відповідача двох вагонів (138т)
вугілля марки ГЖКОМ на суму 29000грн., на яку і було здійснено передоплату
платіжним дорученням №3 від 03.11.04. В послідуючому між сторонами було
узгоджено проведення заміни одного вагону вугілля (69т) марки ГЖКОМ на один
вагон (69т) вугілля ЖР, яке гірше за якісними показниками та дешевше коштує. За
домовленістю сторін загальна сума
відправки вугілля склала 25000грн. Оскільки позивач на цю суму
погодився, то платіжним дорученням №91 від 11.11.04 він повернув відповідачу
4000грн. проведеної йому  передоплати.
Надалі позивач здійснив відправку на адресу відповідача 69т вугілля ГЖКОМ
(22.12.04) та 69т вугілля ЖР (27.04.05), а отже сторони повністю виконали свої
зобов'язання.

Відповідач стверджує, що всі наступні
вимоги позивача щодо здійсненні доплати за вугілля є необґрунтованими, оскільки
такі не відповідають умовам досягнутої між сторонами домовленості. Вважає,
що  позивач не надав жодного документа,
який би свідчив про прийняття цін та умов, запропонованих позивачем у договорі
№17/12-1 від 17.12.04, який відповідач відмовився підписати  через невідповідність умовам попередньо
досягнутої сторонами домовленості.

Посилаючись на норми ст.190
Господарського кодексу України, ст.632 Цивільного кодексу України, відповідач
вважає безпідставними вимоги позивача, такими, що не підтверджені жодними
доказами.

Представником відповідача заперечення
проти позову підтримано.

Заслухавши доводи та заперечення
сторін, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Із фактичних обставин і матеріалів
справи слідує, що за залізничною накладною № 35415891 від 27.04.05 приватним
підприємцем ОСОБА_1(м.Червоноград), через відправника державне підприємство
„Львіввуглезбут” управління „Західвугілля”, поставлено приватному підприємцю
ОСОБА_2(с.Ганичі Тячівського району)  69
тонн кам'яного вугілля марки ЖР, яке останнім прийнято без зауважень. Вугілля
за вказаною накладною було  відправлено
зі станції Червоноград Львівської
залізниці та доставлено до станції Тячів Львівської залізниці. Згідно з
наявною на залізничній накладній №35415891 від 27.04.05 відміткою  відправника відвантажене вугілля є власністю
приватного підприємця ОСОБА_1. (позивача). Із наявних у справі документів
вбачається, що вказане вугілля придбано приватним підприємцем ОСОБА_1. у ДП
„Львіввугіллязбут” за укладеним між ними договором №85/в від 17.12.2004р.
Вартість придбаного  позивачем вугілля
склала 8781,77грн. Зазначене, зокрема, підтверджується доданими до справи копіями
відомості відвантаженого вугілля та рахунку №322 від 29.04.05, податкової
накладної №322/426 від 29.04.05. За перевезення спірного вугілля позивачем
відшкодовано відправнику 1690грн. провізної плати та 345,05грн. плати за
послуги залізниці, що з урахуванням ПДВ, разом складає 2442,06грн. (додано
копію рахунку) №53 від 13.05.05 та податкової накладної №256/17 від 13.05.05.

Обґрунтовуючи розрахунок розміру
позовних  вимог, позивач вказує, що
вартість відвантаженого відповідачу вугілля марки ЖР визначено з урахуванням
встановленої позивачем націнки в розмірі 2412,23грн., що разом з сумою
8781,77грн. (вартістю купівлі вугілля) та 2442,06грн. (плата за перевезення)
складає 13638грн. Враховуючи надлишок проведеної  відповідачем раніше оплати, що склав
3803грн., позивач стверджує про наявність заборгованості за відвантажене за
залізничною накладною №35415891 від 27.04.05 вугілля в розмірі 9837грн.

Відповідач, заперечуючи проти
наявності заборгованості у заявленому розмірі, посилається  про досягнення попередньої усної домовленості
про загальну вартість поставки вугілля марки ГЖКОМ (69т) та марки ЖР (69т) на
суму 25000грн., яка і була оплачена платіжним дорученням №3 від 03.11.04.

Надаючи правову оцінку спірних
позиції сторін стосовно вартості поставки вугілля марки ЖР в кількості 69т, що
мала місце за залізничною накладною №35415891 від 27.04.05, суд констатує такі
висновки.

В даному випадку між сторонами
виникли  відносини, що за правовою
природою відповідають договору поставки.

Відповідно до ст.712 Цивільного
кодексу України до договору поставки застосовуються загальні  положення про купівлю -продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не випливає
з характеру відносин сторін. Зокрема, ст.692 „Оплата товару”   параграфу 1 „Загальні положення про
купівлю-продаж” Цивільного кодексу України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати товару. Нормами ст..691 Цивільного кодексу
України встановлено, що покупець зобов'язаний          оплатити товар за  ціною, встановленою у договорі, або якщо вона
не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до ст.632 цього Кодексу. Зокрема, п.4 ст.632
Цивільного кодексу України передбачено, що якщо ціна у договорі не встановлена
і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із
звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент
укладення договору.

Оскільки в даному випадку з приводу
спірної поставки  договору у формі
підписаною сторонами  письмового
документу не було укладено, та, відповідно, конкретну ціну поставки сторонами
не визначено, суд, виходячи із регламентації вищенаведених правових норм,
вважає що ціна спірної поставки вугілля марки ЖР має визначатись з урахуванням
ціни його виробника ДП „Львіввугілля” станом
на день відправки, за якою таке вугілля було придбано позивачем
(8781,77грн. в т.ч. ПДВ). Окрім того, правомірним слід визнати включення до
загальної вартості вугілля плати за його перевезення (2442,06грн., в т.ч. ПДВ),
визначеної з урахуванням встановленого на момент відправки залізничного тарифу.

Виходячи з наведеного, суд констатує
висновок про визначення вартості спірного вугілля в загальному розмірі
11223,83грн.

Встановлення позивачем на власний
розсуд націнки в розмірі
2412,23 грн., за відсутності на це належного погодження сторін, суд
вважає необгрунтованим. Аналіз діючої нормативної бази показує, що чинним
законодавством України не визначено будь-яких граничних розмірів торгівельних
надбавок стосовно вільних цін, а отже, в будь-якому випадку, така складова
вільної ціни має визначитись за погодженням сторін.

Таким чином, виходячи з визначення
вартості спірної поставки в розмірі 11223,83грн. та враховуючи надлишок оплати
в розмірі 3803грн. за попередньо отримане відповідачем вугілля, суд констатує
висновок про наявність заборгованості за
спірне вугілля в розмірі 7420,83грн.

Доводи відповідача стосовно
здійснення із відповідачем повного розрахунку шляхом проведеної попередньої
оплати в розмірі 25000грн. за поставку двох вагонів вугілля (в т.ч. 69т вугілля
марки ГЖКОМ та 69т
вугілля ЖР) на підставі попередньої усної домовленості сторін, суд
вважає необґрунтованими.

Фактично відповідач здійснив
передоплату в розмірі 29000грн. платіжним дорученням №3 від 03.11.04 (4000грн.
повернуто платіжним дорученням №91 від 11.11.04). При цьому слід звернути
увагу, що вказане у платіжному дорученні №3 від 03.11.04 призначення платежу не
містить конкретизації щодо кількості вугілля, за яке здійснено передоплату.
Окрім того, відповідно до ст.693 Цивільного кодексу України  допускається часткова попередня оплата, а
отже факт здійснення  відповідачем
передоплати в розмірі 25000 грн. не означає проведенням ним повних  розрахунків.

Виходячи з вищенаведених
обґрунтувань, позов підлягає задоволенню частково.

Стягується сума 7420,83грн. боргу. В
задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

За правилами ст.49 ГПК України суд
покладає  по оплаті держмита в розмірі
76,95грн. та 89,02грн. -по оплаті інформаційно-технічних послуг, всього
-165,97грн.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 82,
84,  85
Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь приватного
підприємця ОСОБА_1 (м.АДРЕСА_2. НОМЕР_2) 7420,83грн. боргу та 165,97грн.
відшкодування судових витрат.

Видати наказ.

3.В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
порядку, передбаченому ГПК України.

Суддя
І.В.Івашкович

Рішення, оформлене відповідно до ст. 84
Господарського процесуального кодексу України, підписано 02.07.08