КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2008                                                                                           № 6/72

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:           Зубець Л.П.

Лосєва А.М.

при секретарі:           Єрьоменко О.В.

За участю представників:

від позивача -Сергієнко К.Є. (дов. №248-103 від 11.04.2008 р.)

від відповідача -Галітко С.П. (дов. №249/10 від 29.12.2007 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП НАЕК "Енергоатом"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.04.2008

у справі № 6/72 (Ковтун С.А.)

за позовом                               Державне підприємство завод "Електроважмаш"

до                                                   Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 1249,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство завод „Електроважмаш” (далі – ДП завод „Електроважмаш”) звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом” (далі – ДП “НАЕК „Енергоатом”, відповідач) інфляційних витрат у розмірі 1036,27 грн. та 3% річних в розмірі 213,41 грн. (за період з січня по жовтень 2007 р.) за прострочення відповідачем грошового зобов’язання, що виникло після набрання чинності рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2006 р. у справі №7/506; стягнення судових витрат в розмірі 102,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2008 р. у справі № 6/72 позов задоволено частково. Стягнуто з ДП “НАЕК „Енергоатом” на користь ДП „Електроважмаш” 796,61 грн. інфляційних витрат, 3% річних в розмірі 213,41 грн., 82,44 грн. державного мита та 95,37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2008 р. скасувати і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому, апеляційна скарга мотивована тим, що сума інфляційних нарахувань та сума річних не підлягають стягненню в силу положень ч.2 ст. 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, крім того зазначено, що в діях відповідача відсутні вина та протиправна поведінка, тобто основні умови притягнення до цивільно-правової відповідальності, що передбачено ст. 611, 614 ЦК України.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, просив вказане рішення скасувати і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

07.02.2002 р. між Науково-виробничим об’єднанням „Електроважмаш”, правонаступником якого є позивач, як постачальником, та ДП „НАЕК „Енергоатом”, як замовником, було укладено Договір №12/02 нпо від 07.02.2002 р., відповідно до умов якого позивач зобов’язався надати технічні консультації в процесі монтажу та ревізії відновлених, придатних для зборки вузлів та деталей гідрогенераторів – двигунів типу СВО 1190/210-44 УХЛ4, а замовник зобов’язався сплатити грошові кошти за надані послуги.

У зв’язку з оформленням фінансових актів, відповідач в порядку, передбаченому абз.2 п.3.1 Договору №12/02 нпо від 07.02.2002 р. зобов’язаний був сплатити позивачу грошові кошти за виконану роботу. Однак, відповідач в порушення умов договору не сплатив 16976,20 грн. за надані позивачем послуги.

ДП завод „Електроважмаш” звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ДП „НАЕК „Енергоатом” про стягнення 16976,20 грн. заборгованості за договором №12/02 нпо від 07.02.2002 р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2006 р. у справі №7/506, яке набрало законної сили, було частково (з урахуванням строку позовної давності) задоволено позов. Стягнуто з ДП “НАЕК „Енергоатом” на користь ДП завод „Електроважмаш” 8539 – основного боргу, 78,45 грн. – пені, 69,79 грн. інфляційних витрат, 85,35 грн. державного мита та 59,35 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч.2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З ухваленням судового рішення від 16.10.2006 р. у справі №7/506 у відповідача виник обов’язок його виконати, але до подання позивачем позову і ухвалення рішення в цій справі воно виконано не було.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідач не надав доказів погашення заборгованості перед позивачем, а також не надав доказів виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2006 р. у справі №7/506.

В силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому застосування положень частини другої вказаної статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2003 р. у справі №43/167 порушено провадження у справі про банкрутство ДП „НАЕК „Енергоатом” за заявою ВАТ „Донецькобленерго” та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2007 р. у справі №43/167 провадження у справі про банкрутство ДП „НАЕК „Енергоатом” припинено на підставі п.7 ч.1 ст. 40 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Чинним законодавством не встановлено, що зупинення виконання судового рішення у справі, у тому числі у зв'язку з введенням мораторію, припиняє виконання зобов'язання.

Посилання відповідача на безпідставне стягнення сум інфляційних нарахувань і процентів річних, оскільки ці суми не підлягають стягненню в силу положень ч. 2 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", є помилковим та ґрунтується на неправильному витлумаченні вказаної правової норми.

Підстави стягнення сум інфляційних нарахувань і процентів річних передбачені, зокрема, частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, згідно з якою боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання, як його визначено у статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Скаржник безпідставно ототожнює зазначені складові грошового зобов'язання із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань у розумінні абзацу четвертого частини четвертої статті 12 цього Закону.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-103, ст.105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2008 року у справі № 6/72 - без змін.

Матеріали справи № 6/72 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                                      Мартюк А.І.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Лосєв А.М.