ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 р.

№
3/164

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової
Т.Б. -головуючого Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

за
участю представників сторін:

позивача
за первісним позовом

ОСОБА_1

відповідача
за первісним позовом

Комар
В.Д. дов. від 17.11.2008 року

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного
підприємця ОСОБА_1

на
постанову

від
23.06.2008 року Львівського апеляційного господарського суду

у
справі

№ 3/164
господарського суду Чернівецької області

за
позовом

Приватного
підприємця ОСОБА_1

до

Сільськогосподарського
виробничо -переробного Закритого акціонерного товариства
"Буковинапродукт"

про

стягнення
71474,45 грн.

за
зустрічним позовом

Сільськогосподарського
виробничо -переробного Закритого акціонерного товариства
"Буковинапродукт"

до

Приватного
підприємця ОСОБА_1

про

стягнення
39817,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватний
підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Чернівецької області з
позовом до Сільськогосподарського виробничо-переробного закритого акціонерного
товариства "Буковинапродукт" про стягнення 79424, 00 грн. шкоди,
заподіяної неналежним виконанням умов договору.

Сільськогосподарське
виробничо -переробне Закрите акціонерне товариство "Буковинапродукт"
подало до господарського суду Чернівецької області зустрічну позовну заяву до
Приватного підприємця ОСОБА_1про стягнення 29251,51 грн. заборгованості.

Рішенням
господарського суду Чернівецької області від 24.02.2006 року первісний позов
про стягнення 79424,00 грн. збитків, у т.ч. 56337,00 грн. збитків у вигляді
вартості недоотриманої продукції та 23087,00 грн. вартості цукру задоволено
частково.

Стягнуто
з відповідача на користь позивача 33745,10 грн. збитків у вигляді вартості
недоотриманої продукції, так як продукція зберігалася у відповідача на складі
без наявності договору на зберігання, а в задоволенні решти первісних позовних
вимог (22591,90 грн. збитків у вигляді вартості недоотриманої продукції та
23087,00грн. вартості цукру) відмовлено, оскільки такі вимоги документально
необґрунтовані;

Зустрічний
позов про стягнення 29251,51 грн. задоволено частково.

Стягнуто
з відповідача на користь позивача 15668,44 грн. основного боргу, який виник у
результаті часткової не оплати замовником виконаних переробним підприємством
робіт по виготовленню варення, а в задоволенні решти зустрічних позовних вимог
(стягнення 2468, 72 грн. різниці вартості цукру в зв'язку зі збільшенням цін на
нього; 8743,35 грн. збитків у зв'язку зі сплатою відсотків за користування
кредитом; 2371,00 грн. витрат на зберігання продукції) відмовлено у зв'язку з
їх безпідставністю.

За
апеляційними скаргами Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1та Сільськогосподарського виробничо -переробного підприємства Закритого
акціонерного товариства "Буковинапродукт" Львівський апеляційний
господарський суд постановою від 11.12.2006 року рішення господарського суду
першої інстанції залишив без змін з тих же підстав.

Постановою
Вищого господарського суду України від 29.05.2007 року рішення господарського
суду Чернівецької області від 24.02.2006 року та постанова від 11.12.2006року
Львівського апеляційного господарського суду були скасовані в частині
первісного позову повністю. В частині зустрічного позову в частині відмови в
стягненні 8743, 35 грн. збитків. Справу в цій частині направлено на новий
розгляд до господарського суду Чернівецької області. В решті рішення та
постанова залишені без змін.

Під
час нового розгляду справи господарський суд Чернівецької області рішенням від
11.12.2007 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з
Сільськогосподарського виробничо -переробного підприємства Закритого
акціонерного товариства "Буковинапродукт" на користь Приватного
підприємця ОСОБА_1-65419,38 грн. збитків.

У
решті позову відмовлено.

У
задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення 8743,35 грн. збитків,
5933,65 грн. інфляційних, 2167,52 грн. 3% річних - відмовлено.

В
решті позову - провадження у справі припинено.

За
апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничо -переробного підприємства
Закритого акціонерного товариства "Буковинапродукт" судове рішення
переглянуте в апеляційному порядку і постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 26.03.2008 року скасоване та прийнято нове рішення.

Стягнуто
з Сільськогосподарського виробничо-переробного Закритого акціонерного
товариства "Буковинапродукт" на користь ОСОБА_123239,62 грн., 232.39
грн. - державного мита.

В
решті позову відмовлено.

Зустрічний
позов задоволено частково.

Стягнуто
з Приватного підприємця ОСОБА_1на користь Сільськогосподарського виробничо -
переробного Закритого акціонерного товариства "Буковинапродукт"
8743,35 грн., 87,43 грн. - державного мита.

В
частині стягнення 15668,44 грн. боргу та 2468,72 грн. різниці вартості цукру в
зв'язку зі збільшенням цін на нього провадження у справі припинено.

В
решті позову відмовити.

Приватний
підприємець ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України із
касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 23.06.2008 року та залишити без змін рішення
господарського суду Чернівецької області від 11.12.2007 року.

Скаржник
посилається на те, що суд апеляційної інстанції помилково вказує, що відповідно
статті 937 Цивільного кодексу України договору зберігання між сторонами не
було, а посилання суду першої інстанції на довідку від 20.01.204 року №9 як на
доказ підтвердження передачі готової продукції на відповідальне зберігання
відповідачу безпідставним, оскільки не вірно проаналізував норми частини 3
статті 937 Цивільного кодексу України в якій зазначено, що прийняття речі на
зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона,
іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це не встановлено
законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду
зберігання.

Також,
на думку заявника, апеляційний суд не проаналізував зміст частити 1 статті 950
Цивільного кодексу України, в якій вказується, що втрату (нестачу) або
пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних
підставах, що підтверджує те, що відповідач не мав правових підстав для
реалізації продукції без згоди позивача.

Посилання
апеляційного суду при розгляді зустрічного позову на норми статей 224, 218
Господарського кодексу України скаржник вважає невірним, оскільки при
задоволенні позову в цій частині суд не проаналізував абз. 1-4 пункту 1 статті
225 Господарського кодексу України, згідно якого до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення,
включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена
відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, якам зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання
зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом.

Також
скаржник вважає, що заявлені до стягнення збитки у сумі 8743,35 грн. у зв'язку
з несплатою відсотків за користування кредитом не підлягають задоволенню,
оскільки не мають природи збитків, а є платою за користування кредитними
коштами.

Сільськогосподарське
виробничо -переробне Закрите акціонерне товариство "Буковинапродукт"
звернулося до Вищого господарського суду України із заявою про зупинення
виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 23.06.2008
року до закінчення її перегляду у касаційному порядку, яка колегією суддів не
задоволена в зв'язку з відсутністю підстав.

Заслухавши
суддю -доповідача та присутніх у судовому засіданні позивача та представника
відповідача,  перевіривши наявні
матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу
України,  касаційна інстанція рішення
місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів
переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної
інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як
встановлено судом першої та апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів
справи спір стосується виконання зобов'язань, що передбачені договором
переробки давальницької сировини від 08.12.2003 року, укладеним між Сільськогосподарським
виробничим підприємством ЗАТ "Буковинапродукт" та Суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1(замовник за договором), за
яким замовник передає, а підприємство приймає на переробку сировину, а саме:
диню в кількості 10 т.

Згідно
з пунктом 1.2 договору підприємство із переданої сировини зобов'язується
виготовити варення з дині по ГОСТ 7061-88.

Вихід
готової продукції, витрати матеріалів і тари розраховуються згідно з діючими
нормами (п.1.3 договору).

За
умовами п.п.2.1, 2.2 та 2.3 договору всі необхідні компоненти для виробництва
продукції, матеріали і тара поставляються замовником, або придбаваються
підприємством за рахунок замовника. Підприємство приступає до виготовлення
продукції в момент постачання замовником сировини і матеріалів, при цьому
підприємство гарантує якість продукції згідно з діючими стандартами

Пунктом
3.1 договору сторони погодили проводити оплату за вироблену продукцію на
підставі калькуляції, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Крім
цього, сторони підписали доповнення до договору, відповідно до п.2.1.1 якого
при відсутності необхідних коштів у замовника підприємство закупає потрібні
матеріали самостійно за рахунок кредиту банку та відпускає їх замовнику по
фактичній собівартості. Згідно з п.3.1.1 доповнення до договору замовник може
частково за згодою сторін розрахуватися за виконані роботи сировиною (диня) за
ціною згідно з домовленістю.

Відповідно
до п.3.1.2 доповнення до договору замовник зобов'язався повністю викупити та
вивезти готову продукцію до 01.04.2004 року, а при необхідності (п.3.1.3)
підприємство може прийняти продукцію на зберігання з оплатою за домовленістю.

Пунктом
4.5 доповнення до договору сторони встановили строк дії договору до 01.05.2004
року.

Задовольняючи
частково первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що
відповідно до довідки Сільськогосподарського виробничо -переробного
підприємства Закритого акціонерного товариства "Буковинапродукт" від
20.01.2004 року №9 виготовлене для ОСОБА_1 варення із дині в склобанках вагою
650 і 350 г, в загальній кількості 13 тонн, собівартістю 70000,00 грн.
знаходиться на складі підприємства на відповідальному зберіганні, а реалізація
продукції, яка перебувала на зберіганні, без згоди підприємця, підтверджена
матеріалами справи призвела до збитків, які складають 54000,00 грн. Крім того,
суд першої інстанції визнав такими, що підлягають задоволенню заявлені до
стягнення 11419,38 грн. неодержаного доходу.

Стосовно
зустрічного позову суд першої інстанції припинив провадження у справі згідно
пункту 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо вимог про
стягнення 15668,44 грн. боргу, оскільки в цій частині 24.02.2006 року прийнято
рішення господарським судом Чернівецької області по даній справі, яке в цій
частині набрало законної сили.

Щодо
заявлених до стягнення збитків в розмірі 8743.35 грн. у зв'язку із сплатою
відсотків за користування кредитом, то такі на думку суду задоволенню не
підлягають, оскільки не мають природи збитків, а є платою за користування
кредитними коштами.

Також
суд визнав безпідставними нарахування інфляційних та 3% річних оскільки вони
нараховані на необґрунтований борг. Господарським судом також відмовлено у
стягненні 4836,26 грн., оскільки юридичні послуги не є судовими витратами в
розумінні статті 44 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційний
суд, скасовуючи рішення місцевого суду та приймаючи нове рішення, яким
первісний позов задовольнив частково в сумі 23239,62 грн. виходив із того, що
між сторонами був укладений договір підряду по якому відповідно статті 837
Цивільного кодексу України одна сторона зобов'язана на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої сторони, а замовник прийняти та оплатити
виконану роботу.

Згідно
частин 5, 6 статті 853 Цивільного кодексу України, якою сторонам договору
підряду надані певні права стосовно виготовленої речі у разі ухилення замовника
від прийняття виконаних робіт, зокрема, якщо замовник протягом одного місяця
ухиляється від прийняття виконаної роботи, підрядник має право після дворазового
попередження продати результат роботи, якщо інше не встановлено договором.

На
виконання вказаного договору Сільськогосподарським виробничо -переробним
підприємством Закритим акціонерним товариством "Буковинапродукт" з
сировини замовника в кількості 12506 кг. дині виготовлено варення: 11700 банок
ТО ємкістю 0,35 л., 6600 банок ТО ємкістю 0,5 л., 8328 банок СКО.

Протягом
лютого 2004 року - червня 2005 року Приватний підприємець ОСОБА_1 отримав у
Сільськогосподарського виробничо -переробного підприємства Закритого
акціонерного товариства "Буковинапродукт" варення з дині: 8848 євро
банок місткістю 0,35 л., 3206 євро банок місткістю 0,5 л., 5360 банок (СКО)
місткістю 0,5 л.

Апеляційним
судом встановлено, що згідно акта звірки взаєморозрахунків, підписаного
сторонами станом на 30.03.2004 року борг приватного підприємця перед
Сільськогосподарським виробничо -переробним підприємством Закритим акціонерним
товариством "Буковинапродукт" становить 41668,44 грн., в тому числі
33848,36 грн. - борг за роботу пов'язану з переробкою, 7820,28 грн. - борг за
цукор. Приватним підприємцем ОСОБА_1 заборгованість погашена частково в сумі
26000,00 грн.

В
порушення умов договору Приватний підприємець ОСОБА_1 не оплатив
Сільськогосподарському виробничо -переробному підприємству Закритому
акціонерному товариству "Буковинапродукт" вартість робіт у повному
обсязі та не отримав продукцію - варення дині до 01.04.2004 року, як
передбачено доповненням до договору.

Також
апеляційним судом встановлено, що Сільськогосподарське виробничо -переробне
підприємство Закритого акціонерного товариства "Буковинапродукт"
направляло Приватному підприємцю ОСОБА_1 телеграми 04.10.2005 року та
02.11.2005 року (а.с.98,99 т.1), в яких пропонувало забрати виготовлену
продукцію згідно договору від 08.12.2003 року та відшкодувати понесені ним
витрати.

Крім
того, апеляційний суд встановив, що Сільськогосподарське виробничо -переробне
підприємство Закритого акціонерного товариства "Буковинапродукт"
реалізацію продукції - варення дині на суму 27137,14 грн. (з ПДВ) не
заперечувало, що підтверджено довідкою останнього та розрахунку вартості
реалізованого варення. З вказаної суми ПДВ в розмірі 3897,52 грн. сплачено в
бюджет. В розпорядженні підприємства залишилась сума 23239,62 грн.

Реалізація,
своєчасно не отриманої Приватним підприємцем ОСОБА_1 продукції також
підтверджується доданими до матеріалів справи договорами купівлі-продажу між
Сільськогосподарським виробничо -переробним підприємством Закритим акціонерним
товариством "Буковинапродукт" та третіми особами від 20.11.2004 року,
25.05.2004 року, 23.12.2005 року.

Проаналізувавши
діюче законодавство та умови доповнення до договору апеляційний суд дійшов
висновку, що Приватний підприємець ОСОБА_1 ухилявся від прийняття виконаних
робіт, оскільки частково отримував виготовлену продукцію на протязі 2004-2005
років, в той час як повинен був згідно доповнення до договору отримати до
01.01.2004 року.

При
цьому, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком господарського суду
першої інстанції щодо припущення про можливість отримання прибутку позивачем,
оскільки стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів
цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри
відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та збитками, і вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Із
змісту статті 611 Цивільного кодексу України випливає, що стягнення збитків це
правові наслідки порушення зобов'язання, в зв'язку з чим, для застосування
відповідальності необхідно встановити які саме зобов'язання порушено та
наявність всіх елементів цивільного правопорушення: протиправної поведінки,
збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, і вини. За
відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно
до частини 1, 2 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За
таких обставин підприємство зобов'язано виконати роботу з виготовлення варення
із дині та передати його замовнику, а останній прийняти та оплатити вартість
роботи, пов'язаної з його виготовленням, а також сплатити підприємству вартість
сировини, закупленої ним на виготовлення варення по собівартості, так як такий
порядок сторони встановили в договорі.

Виходячи
із наведеного та матеріалів справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що
відповідач за первісним позовом (підрядник) своєчасно виконав роботи з
переробки давальницької сировини, що підтверджується довідкою від 20.01.2004
року №9 і не заперечується позивачем ПП ОСОБА_1 Проте, останнім зобов'язання за
договором підряду не виконано, а саме не отримано всю готову продукцію і не
проведено повністю оплату за роботи по переробці дині та необхідні компоненти,
які використано при цьому.

Таким
чином, Сільськогосподарське виробничо -переробне Закрите акціонерне товариство
"Буковинапродукт" виходячи із вимог частини 5, 6 статті 853
Цивільного кодексу України мало право реалізовувати результат роботи, термін
придатності якого до споживання обмежений.

Суд у
рішенні також вказує, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення
збитків є підставними, посилаючись при цьому на наявність довідки
Сільськогосподарського виробничо -переробного Закритого акціонерного товариства
"Буковинапродукт" від 20.01.2004 року №9, в якій останнє зазначає, що
продукція Приватного підприємця ОСОБА_1 знаходиться на складі підприємства на
відповідальному зберіганні та, що саме в довідці погоджено сторонами відносини
зберігання виготовленої продукції відповідно до пункту 3.1.3 доповнення до
договору.

Проте,
як вбачається із доповнення до договору, пунктом 3.1.3 якого передбачено, що
при необхідності Сільськогосподарське виробничо -переробне Закрите акціонерне
товариство "Буковинапродукт" може прийняти продукцію на зберігання з
оплатою за домовленістю.

Крім
зазначеної довідки позивач за первісним позовом інших доказів у підтвердження
передачі готової продукції на відповідальне зберігання суду не подав.

Згідно
із статтею 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у
письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Договір
зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в
майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі,
яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою,
якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим
документом, підписаним зберігачем.

Надавши
оцінку довідці апеляційний суд дійшов висновку, що вона не може бути доказом
укладення договору зберігання, оскільки не містить підписів відповідальних
осіб, яким передано продукцію на відповідальне зберігання, а також домовленості
сторін про оплату наданих послуг із зберігання продукції.

Таким
чином, договору зберігання між сторонами не було, а посилання суду першої
інстанції та Приватного підприємця ОСОБА_1 на довідку від 20.01.2004 року №9 як
на доказ підтвердження передачі готової продукції на відповідальне зберігання
Сільськогосподарському виробничо -переробному Закритому акціонерному товариству
"Буковинапродукт" апеляційний суд обґрунтовано визнав безпідставним.

Посилання
суду в рішенні першої інстанції на можливість отримання Приватним підприємцем
ОСОБА_1 доходу від реалізації варення Сокирянській ВК-67 згідно укладених
договорів у квітні 2004 року і в травні 2005 року та підприємцю ОСОБА_2.,
згідно договору №1 від 15.04.2005 року також апеляційний суд не прийняв до
уваги, з огляду на те, що позивачем за первісним позовом на неодноразову вимогу
суду доказів отримання коштів за варення по вказаних у рішенні цінах від
Підприємства Сокирянської ВК-67 та ПП ОСОБА_2 не представлено. Доказів
можливості реалізації варення дині за цінами вказаними в рішенні, тобто вищими
за ті, за якими здійснювало реалізацію Сільськогосподарське виробничо
-переробне Закрите акціонерне товариство "Буковинапродукт" Приватний
підприємець ОСОБА_1 не подав, отже упущену вигоду і збитки не підтвердив.

Таким
чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що матеріалами справи не
підтверджується твердження позивача про те, що в результаті реалізації частини
не отриманої ним продукції без його дозволу, відповідач завдав йому збитки.

Разом
з тим, апеляційним судом при розгляді справи встановлено, що відповідачем -
Сільськогосподарським виробничо -переробним Закритим акціонерним товариством
"Буковинапродукт" реалізовано варення дині, яке належить позивачу на
загальну суму 23239,62 грн. (без ПДВ), в зв'язку з чим стягнув із
Сільськогосподарського виробничо -переробного Закритого акціонерного товариства
"Буковинапродукт" на користь ПП Петрушко М.С 23239,62 грн., а в решті
вимог відмовив.

Стосовно
зустрічного позову про стягнення 8743,35 грн. - збитків у зв'язку зі сплатою
відсотків за користування кредитом, 5933,65 грн. - інфляційних, 2167,52 грн. -
3% річних та 4836.26 грн. судових витрат апеляційний суд встановив, що
відповідно до доповнення до договору переробки давальницької сировини від
03.12.2003 року, а саме п.2.1.1 за відсутності необхідних коштів у замовника -
ОСОБА_1, підприємство Сільськогосподарське виробничо -переробне Закрите
акціонерне товариство "Буковинапродукт" закупляє потрібні матеріали
самостійно за рахунок кредиту банку і відпускає їх замовнику по фактичній
собівартості.

ЗАТ
"Буковинапродукт" одержало кредит, згідно договору від 01.10.2003
року № 159 в сумі 200000,00 грн. зі сплатою 18% річних та договору від
17.09.2004 року № 155 на суму 300000,00 грн. зі сплатою 21% річних.

Відповідно
до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин,
який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту,
права або законні інтереси якого порушено.

Згідно
із статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової
відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у
сфері господарювання.

Врахувавши,
що ПП ОСОБА_1 порушено умови договору щодо отримання продукції і термінів
розрахунків, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення вимог
Сільськогосподарського виробничо -переробного Закритого акціонерного товариства
"Буковинапродукт" про стягнення 8743.35 грн. - збитків, які виникли
за рахунок оплати відсотків за користування банківським кредитом отриманим по
вищевказаних кредитних угодах.

Поряд
з цим, апеляційний суд визнав безпідставними заявлені до стягнення 5933,65 грн.
-інфляційних, 2167,52 грн. - 3% річних, оскільки Сільськогосподарське виробничо
-переробне Закрите акціонерне товариство "Буковинапродукт"
користувалось коштами отриманими від реалізації продукції Приватного підприємця
ОСОБА_1

Таким
чином, матеріали справи свідчать, що господарський суд апеляційної інстанції в
порядку статті 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно,
повно і об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх
сукупності; дослідив, встановив та надав юридичну оцінка наданим сторонами
доказам та дійшов обґрунтованого висновку по суті спору.

Твердження
заявника про порушення судом норм матеріального та процесуального права не
знайшли свого підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до
переоцінки доказів, що відповідно статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України не входить до компетенції касаційної інстанції в
зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування постанови апеляційної інстанції
колегія суддів не вбачає.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом
1 статті 1119, статтею 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П
О С Т А Н О В И В :

Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 23.06.2008 року у справі №
3/164 господарського суду Чернівецької області залишити без змін.

Касаційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                        Т.
Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач