ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 12/203

24.09.08

За позовом                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Медфармсервіс»

До                              Товариства з обмеженою відповідальністю «Валедус»

Про                              стягнення 2579,50 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача                    не з'явився

Від відповідача          -//-

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Валедус»про стягнення 2579,50 грн. (2458,92 грн. –основний борг, 120,58 грн. –пеня) заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за Договором №03768 постачання лікарських засобів, предметів медичного призначення, косметичних засобів та предметів особистої санітарії і гігієни від 02.01.2007р.

Ухвалою суду від 31.07.2008 р. за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 12/203 та призначено розгляд справи на 02.09.08 р.

02.09.08 р. судове засідання не відбулось в зв’язку з перебуванням судді Прокопенко Л.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 05.09.08 р. призначено розгляд справи на 24.09.08 р.

01.09.08 р. до Господарського суду надійшло клопотання від позивача про розгляд справи без участі представника, в зв’язку з періодом чергових відпусток на підприємстві.

24.09.08 у судовому засіданні суд задовольнив клопотання позивача.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, представника в судове засідання 24.09.08 р. не направив.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні Господарського суду міста Києва, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз’яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02 - 5/289 із змінами “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України”).

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.07 р. між сторонами укладено договір № 03768 (далі - Договір) про постачання лікарських засобів, предметів медичного призначення, косметичних засобів та предметів особистої санітарії і гігієни.

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов’язувався поставити і передати лікарські засоби, предмети медичного призначення, косметичні засоби та предмети особистої санітарії і гігієни (далі Товар) у власність відповідача для використання його в підприємницькій діяльності чи в інших цілях, а відповідач зобов’язувався прийняти товар і сплатити за нього визначену грошову суму.

Згідно п. 1.3. Договору позивач зобов'язаний передати відповідачу Товар відповідно накладної, погодженої обома сторонами по кількості, асортименту, цінам і термінам придатності, що є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 1.6 Договору загальна сума Договору визначається вартістю видаткових накладних, які є невід'ємною частиною Договору.

Згідно п. 6.1 та п. 6.5 Договору відповідач зобов’язаний оплатити товар за цінами, встановленими у товарно-транспортних накладних після його прийняття, ціни і терміни оплати, що зазначені в накладній на окрему партію товару вважаються погодженими між сторонами і не можуть бути змінені в односторонньому порядку.

Позивачем відповідачу був переданий товар на загальну суму 2 494,72 грн., що підтверджується наступними товарно-транспортними накладними: № М0001318 від 05.02.2008 p., № М0001477 від 07.02.2008 p., № М0001692 від 12.02.2008 p., № М0001502 від 12.02.2008 p., № М0002107 від 21.02.2008 p., № М0002135 від 22.02.2008 p., № М0002364 від 27.02.2008 p., № М0002433 від 29.02.2008 p., № М0002459 від 03.03.2008 p., № М0002520 від 03.03.2008 p., № М0002610 від 04.03.2008 р, № М0002750 від 06.03.2008 p., № М0002766 від 06.03.2008 p., № М0002797 від 07.03.2008 p., № М0002839 від 11.03.2008 p., № М0002842 від 11.03.2008 p., № М0002846 від 11.03.2008 p., № М0003044 від 14.03.2008 p., № М0003054 від 14.03.2008 p., № М0003055 від 14.03.2008 p., № М0003209 від 18.03.2008 p., № М0003504 від 26.03.2008 p., № М0003543 від 27.03.2008 p., № М0003601 від 28.03.2008 p., № М0003603 від 28.03.2008 p., № М0003666 від 31.03.2008 p., № М0003738 від 01.04.2008 p., № М0004181 від 15.04.2008 p., № М0004387 від 18.04.2008 p., № М0004463 від 21.04.2008 р..

Проте розрахунок за договором відповідач провів частково, а саме у сумі 35,80 грн.

Станом на день розгляду спору заборгованість відповідача за послуги, становить 2 458,92 грн.

Крім суми основного боргу позивач ставить вимоги про стягнення пені, що згідно розрахунку становить 120,58 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного Кодексу України, виникли цивільні права та обов’язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати всій обов’язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Отже, факт порушення відповідачем договірних зобов’язань судом встановлено.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 2 458,92 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В п.7.5 Договору зазначено, що в разі порушення відповідачем строків оплати, останній сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1 % вартості товарів, по яких допущено прострочення оплати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 120,58 грн. (розрахунок в матеріалах справи). Контррозрахунку суми пені відповідачем суду не надано. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 120,58 грн. підлягають задоволенню.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати: державне мито і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 82-85 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валедус» (02154, м. Київ, Русановський бульвар, 7, Код 23538073, р/р 0287 в Дніпровському ПІБ м. Києва, МФО 322142, а у випадку відсутності коштів –з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медфармсервіс»(03022, м. Київ, вул.. Васильківська,30, код 32911643, р/р 4731 в КОФ АКБ "Укрсоцбанк", МФО 321013) 2 458 (дві тисячі чотириста п’ятдесят вісім) грн. 92 коп. основного боргу, 120 (сто двадцять) грн. 58 коп. пені, 102 (сто дві) грн.. 00 коп. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4.          Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня прийняття.

Суддя                                                                                                    Л.В.Прокопенко