ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.10.08                                                                                           Справа№ 27/299

Господарський суд Львівської області у складі:

судді Масловська Л.З.

при секретарі Зубачик Н.

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Фірма Анонс”, м. Львів,

до відповідача: державного підприємства “Дрогобицьке лісове господарство” Державного лісогосподарського об’єднання “Львівліс”, м. Дрогобич, Львівська область,

про стягнення 192696 грн. збитків

за участю представників сторін:

від позивача –Горніцький С.І.-представ.

від відповідача –не з’явився

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Фірма Анонс”, м. Львів, звернулось із позовною заявою до державного підприємства “Дрогобицьке лісове господарство” Державного лісогосподарського об’єднання “Львівліс”, м. Дрогобич, Львівська область, про стягнення 192696 грн. збитків від втрати майна, переданого на зберігання.

30.10.2007 р. господарський суд Львівської області (суддя Судова-Хомюк Н.М.) порушив провадження у справі та призначив розгляд на 21.11.2007 р.. Розгляд справи відкладався на 06.12.2007 р. з мотивів, зазначених в ухвалі суду від 21.11.2007 р.. Розпорядженням голови господарського суду Львівської області від 16.11.2007 р. дану справу передано судді Масловській Л.З.. Розгляд справи відкладався з мотивів, зазначених в ухвалі суду від 06.12.2007 р.. В судовому засіданні 22.01.2007 р. оголошено перерву до 24.01.2007 р., про що представники сторін ознайомлені під розписку на звороті титульної сторінки судової справи.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 24.01.2008 р. позов було залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України - неподання позивачем без поважних причин витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору - доказів того, якого діаметру пиловник дуб передавався відповідачеві на зберігання. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.03.2008 р. ухвала господарського суду Львівської області від 24.01.2008 р. була скасована, а справа передана на розгляд місцевого господарського суду з тих підстав, що в ухвалах про відкладення розгляду справи судом не назначались витребувані докази, і що представники сторін поставили свій підпис під ознайомленням з оголошенням перерви у судовому засіданні 22.01.2008 р. до 24.01.2008 р. на звороті титульної сторінки судової справи у свою відсутність в ці дні.

Листом Львівського апеляційного господарського суду від 25.06.2008 р. матеріали справи було повернуто у господарський суд Львівської області. Ухвалою господарського суду Львівської області від 08.07.2008 р. призначено розгляд справи на 09.09.2008 р.. Ухвалою суду від 09.09.2008 р. відкладено розгляд справи на 21.10.2008 р. і зобов’язано позивача надати первинні документи, які підтверджують діаметр переданого дубу по договору відповідального зберігання №99/26-06/Д від 26.06.1999 р.

Представникам роз’яснені їх права, передбачені у ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача в судових засіданнях позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що на підставі договору №00/26-06/Д про відповідальне зберігання позивач передав відповідачу на зберігання лісоматеріали в кількості, яка станом на 06.06.2002 р. становила 211,61 м. куб.. Однак, відповідач на неодноразові вимоги позивача відмовився йому їх видати. В ході розгляду господарським судом Львівської області справи № 4/1615-15/267 (4/1701-26/258) між тими ж сторонами було встановлено, що відповідач відчужив лісоматеріали і не може їх повернути позивачу. З врахуванням ст. ст. 951, 623 ЦК України, просить стягнути з відповідача збитки в сумі 192696 грн., що становить ринкову вартість переданих на зберігання лісоматеріалів станом на дату подання позовної заяви. Заявою про часткову відмову від позовних вимог позивач визнав неможливість надання доказів того, якого діаметру дуб передавався на зберігання та просив задовольнити позов лише в частині суми 103930,62 грн., з розрахунку не середнього розміру дубу пиловника, а середньої продажної ціни 1 куб. м. пиловника дуба з найменшим діаметром (14-24).

У відповідності до ч. 2 ст. 78 ГПК України, позивачу були роз’яснені наслідки вчинюваної процесуальної дії. Передбачених у ч. 6 ст. 22 ГПК України підстав для неприйняття відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог не встановлено.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву. Визнавши факт отримання на зберігання лісоматеріалів у вказаній кількості та їх відчуження внаслідок псуття лісоматеріалів через довготривале зберігання. Посилається на фальсифікацію позивачем документів та свідоме створення ситуації для незаконного збагачення за рахунок підприємств лісового господарства. Просить направити матеріали справи до правоохоронних органів та припинити провадження у справі.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

26.06.1999 р. між правопопередником відповідача (зберігач) та позивачем (організація) укладено договір №99/26-06/Д про відповідальне зберігання, за яким відповідач зобов’язався прийняти на відповідальне зберігання лісоматеріали та видати їх по першій вимозі позивача після пред’явлення представником усіх необхідних документів (довіреність, паспорт) (п. п. 2.2., 2.3.). Згідно із п. 3.2. договору, незалежно від термінів зберігання зберігач зобов’язується повернути організації лісо- та пиломатеріали таких же якісних та кількісних параметрів. Відповідно до п. 4.1., договір діє до повної вибірки позивачем своїх лісоматеріалів зі збереження. Договір не розірваний, недійсним не визнавався, доказів зворотнього суду не надано.

30.06.1999 р. по акту прийому –передачі товару на відповідальне зберігання на підставі вказаного договору позивач передав, а відповідач отримав 294,84 куб.м. лісоматеріалів, зокрема, пиловник, дуб 2 с. –144,84 м. куб.; пиловник, дуб 3 с. –150 м. куб.. Факт отримання лісоматеріалів на відповідальне зберігання відповідач визнає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив часткову вибірку лісоматеріалів, переданих на зберігання відповідачу. Як вбачається з акту звірки від 06.06.2002 р., станом на вказану дату на зберіганні у відповідача залишалось 211,61 м. куб. лісоматеріалів, зокрема, пиловник, дуб 2 с. –139,24 м. куб.; пиловник, дуб 3 с. –72,37 м. куб.. Зазначена обставина сторонами не заперечувалась, визнана в ході судового розгляду.

З пояснень відповідача вбачається, що внаслідок тривалого зберігання та погіршення якості лісоматеріалів позивача, відповідач прийняв самостійне рішення здійснити їх реалізацію за цінами 1998 року із знижкою 30%, що підтверджується відзивами відповідача, інформаційним листом №923 від 17.10.2005 р.. Доказів погіршення якісних характеристик лісоматеріалів, дати і цін їх фактичної реалізації, чи повідомлення позивача про реалізацію отриманих на схов пиломатеріалів відповідач не надав.

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.11.2006 р. у справі № 4/1615-15/267 (4/1701-26/258) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Фірма Анонс”, до державного підприємства “Дрогобицьке лісове господарство” Державного лісогосподарського об’єднання “Львівліс”, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –товариства з обмеженою відповідальністю “Транспортно-експедиційна компанія “Леополіс-Логістик” про стягнення 118281,60 грн. було встановлено факт порушення відповідачем свого обов’язку вжити всіх заходів, необхідних для збереження майна, звернення позивача до відповідача за отриманням лісоматеріалів та їх фактичної невидачі відповідачем, а також факт відсутності у відповідача лісоматеріалів, які б відповідали характеристикам, зазначеним в акті прийому –передачі товару на відповідальне зберігання від 30.06.1999 р.. У відповідності до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Однак, зазначені факти підтверджуються і матеріалами даної справи. Доказів, які б спростовували зазначені висновки, зокрема, появи у відповідача необхідних лісоматеріалів станом на дату розгляду цієї справи, суду не надано.

У зв’язку із посиланням відповідача на фальсифікацію документів, судом оглянуто відповідні оригінали документів. Однак, належних підтверджень невідповідності поданих суду доказів фактичним обставинам справи наведено не було, у зв’язку із чим суд не вбачає підстав для направлення матеріалів справи правоохоронним органам, зазначаючи, однак, що за наявності відповідних підстав відповідач вправі самостійно звернутись до компетентних органів із заявами. Враховуючи, що вимоги, заявлені позивачем по цій справі не були розглянуті господарським судом Львівської області у справі № 4/1615-15/267 (4/1701-26/258), передбачених у ст. 80 ГПК України підстав для припинення провадження у справі з матеріалів справи не вбачається.

Згідно зі ст. ст. 161, 162 ЦК УРСР, ст. ст. 526, 629 ЦК України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються. Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із ст. 413 ЦК УРСР, ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання зберігач зобов’язується зберігати річ, передану йому поклажодавцем і повернути її поклажодавцеві у схоронності. У відповідності до ст. 951 ЦК України, збитки, завдані поклажедавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі – у розмірі її вартості.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Згідно із ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора, а якщо вимога не була задоволена добровільно –у день пред’явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Листом Львівської торгово-промислової палати №19-08-03/ від 11.09.2007 р. повідомляється про ринкову вартість пиловника дуба різних сортів, яка, однак, залежить від його діаметру. Однак, жодних доказів того, якого діаметру пиловник дуб передавався відповідачеві на зберігання, суду не надано не зважаючи на вимоги суду. Позивач повідомив про відсутність таких доказів, що підтверджується заявою про часткову відмову від позовних вимог. У зв’язку із цим позивач обчислює розмір завданих йому збитків виходячи не з діаметру фактично переданого на зберігання дубу пиловника, а виходячи найменшого діаметру поліна. Однак, посилання позивача на вимоги по ГОСТ 9462-88 про те, що згідно із вимогами найменший діаметр поліна становить 14 см до уваги не приймається, оскільки зазначений ГОСТ встановлює лише загальні вимоги до сортності, що не доводить того, що саме такого діаметру деревина передавалась на зберігання. Крім того, зі змісту даного ГОСТ вбачається, що вимоги до сортності не обмежуються лише діаметром поліна, а й діаметрами найбільшого сучка чи пасинка, діаметрами табачного сучка, товщини вирізки ядрової гнилі і дупла, долі діаметру торця тощо.

З листа Львівської торгово-промислової палати №19-08-03/ від 11.09.2007 р. випливає не вартість на відповідну дату переданого позивачем на зберігання відповідачу дуба, а лише середня продажна ціна пиловника дуба другого та третього сорту і лише за критерієм діаметру поліна.

У відповідності до п. 2 роз’яснення ВАС України №02-5/422 від 10.12.1996 р. “Про судове рішення”, у відповідності з статтею 4 ГПК України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, зокрема тих, які стверджувались позивачем щодо якісних характеристик втраченого дубу та, відповідно, його приблизних цінах.

Враховуючи, що згідно із ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна встановлюється за домовленістю сторін, та приймаючи до уваги недоведеність позивачем ні діаметру переданого на зберігання дуба, ні фактичного стану дуба на відповідну дату, обумовленого тривалим його зберіганням та стверджуваним відповідачем природним псуттям, а також ту обставину, що наявні у справі докази свідчать лише про приблизну (усереднену, орієнтовну) вартість деревини в загальному, а не саме тієї, яка була передана на зберігання та була втрачена, переконавшись в ході розгляду справи про неможливість отримання інших додаткових доказів щодо цього, оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог.

Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин судові витрати покладаються на позивача у відповідності до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.526,629, 611, 623, 951 ЦК України, ст.ст. 33, 35 43, 75, 82, 84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                           Масловська Л.З.