ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.10.08

Справа № 5/705-07.

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Сумиобленерго»,

м. Суми

до відповідача           Відкритого акціонерного товариства «Сумського машинобудівного науково – виробничого об'єднання ім.. М. В. Фрунзе», м. Суми

про стягнення заборгованості в сумі 4 897 грн. 52 коп.

СУДДЯ І.В.МАЛАФЕЄВА

Представники сторін:

Від позивача:           Довганюк Р.М.

Від відповідача: не з'явився

В судовому за сіданні оголошувалась перерва з 22.10.2008р. до 28.10.2008р. до 10 год. 30 хв. для підготовки повного тексту рішення.

Суть спору: Позивач просить суд стягнути з відповідача 4 897 грн. 52 коп., в тому числі 3 504 грн. 54 коп. інфляційних збитків, 1 392 грн. 98 коп. 3% річних за неналежне виконання умов договору про постачання електричної енергії від 29.12.04р. № 3К, зокрема порушення строків здійснення платежів.

04.02.2008р. позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 3391 грн. 40 коп. інфляційних витрат та 1369 грн. 01 коп. - 3% річних на підставі уточненого розрахунку та відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач проти позову заперечує і вважає, що позивач, посилаючись на порушення відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №3К від 29.12.2004р., не надав згідно умов п. 4.4 цього договору актів про порушення строків оплати, які б могли бути, на його думку, підставою для нарахування інфляційних збитків та річних відсотків. Обов’язковість складання цих актів відповідач обґрунтовує п. 4.4 Типового договору про постачання електричної енергії, який є додатком №3 до Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. №28 (зареєстровано в Міністерстві юстиції 02.08.1996р. за №417/1442) та рішенням господарського суду Сумської області від 29.12.2004р. по справі №9/353-04, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями. Так, в цих судових актах зазначено, що у випадку порушення відповідачем строків сплати платежів за договором, що тягне за собою нарахування штрафних санкцій, повинен складатися акт про порушення відповідачем умов договору.

Також відповідач у додаткових запереченнях зазначає, що строк оплати за спірний період не був визначений договором, а визначався лише строк внесення планових платежів, які могли здійснюватися за умови підписання сторонами додатку до договору.

Крім того, відповідач заперечує методику, за якою позивачем розраховано інфляційні витрати, однак свого контр розрахунку суду не подав.

Позивач, спростовуючи посилання відповідача на п. 4.4 договору, пояснює, що право стягнення річних відсотків та інфляційних витрат надано йому ст. 625 Цивільного кодексу України і ці нарахування не є штрафними санкціями.

Протягом розгляду справи сторонами надавалися усні пояснення та письмові докази в обґрунтування їх позиції з предмету спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Згідно договору про постачання електричної енергії від 29.12.04 № 3К (а.с. 20-83, т. І), укладеного між сторонами у справі, позивач зобов’язався продавати відповідачу електричну енергію для забезпечення потреб його електроустановок, а відповідач зобов’язався оплачувати відкритому акціонерному товариству „Сумиобленерго” вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами зазначеного Договору та Додатками до нього, що є невід’ємними частинами зазначеного Договору.

Як свідчать матеріали справи, позивачем зобов’язання щодо постачання відповідачу електроенергії було виконано належним чином, що підтверджується актами про обсяги переданої та спожитої електроенергії ВАТ «СМНВО ім.М.В.Фрунзе» протягом розрахункового періоду від 01.12.2005р. по 01.10.2006р. (а.с. 84-135, т. І).

Порядок розрахунків за спожиту електроенергію визначений між сторонами у справі у додатку № 4 до договору (а.с. 30, т. І).

Відповідно до вказаного порядку відповідач протягом розрахункового періоду повинен здійснювати 3 планових платежів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у таких співвідношеннях: до 10 дня розрахункового періоду 30%, до 20 дня розрахункового періоду 40 %; до 28 дня розрахункового періоду 30 %.

Відповідач був зобов’язаний самостійно розраховувати суму планового платежу шляхом множення чинного у розрахунковому періоді рівня тарифу на обсяг електричної енергії, заявленої на поточний розрахунковий період із врахуванням планового платежу.

В разі, якщо здійснена оплата першого планового платежу перевищує розрахункову суму понад розрахункові, кошти зараховується як оплата наступного планового платежу.

В день надання «Акту про обсяги переданої споживачу (спожитої споживачем) електричної енергії» позивач надає споживачу рахунок вартості спожитої електроенергії.

Якщо фактичне споживання електричної енергії виявиться більшим, ніж очікуване, різниця між сумою планових платежів та вартістю фактично спожитої електроенергії має бути сплачена протягом 5 днів з дня отримання рахунку.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, відкритим акціонерним товариством «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» не здійснювались планові платежі, тобто розрахунки між сторонами у справі здійснювались за фактично спожиту відповідачем електроенергію відповідно до актів про обсяги переданої споживачу (спожитої споживачем) електроенергії» (а.с. 84-135, т. І).

Як зазначається в договорі про постачання електричної енергії від 29.12.04 № 3К, під час виконання його умов, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені ним, сторони зобов’язалися керуватися Правилами користування електричною енергією (а.с. 20-83, т. І).

Відповідно до п. 6.11. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 2 серпня 1996 р. за № 417/1442, дія яких (Правил) поширюється в т.ч. на позивача та відповідача, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

При цьому слід зазначити, що тривалість періоду для здійснення споживачем розрахунків зазначається у договорі та/або на платіжному повідомленні і має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які оплачують електричну енергію самостійно.

Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

В матеріалах справи містяться належним чином завірені копії банківських виписок (а.с. 24-137, т. ІІ), в котрих вказані номера платіжних доручень, згідно яких ВАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» перераховувались кошти, в якості оплати вартості спожитої електричної енергії, підстави та найменування платежу і також зазначені реквізити рахунків, що виставлялися відповідачу для сплати, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 136-161, т. І). Суми коштів, перераховані відповідачем згідно платіжних доручень, що вказані в виписках банку, відповідають вартості спожитої електроенергії, зазначеної в виставлених рахунках.

Вказані обставини підтверджують факт отримання відповідачем виставлених позивачем рахунків за фактично спожиту електроенергію.

З належним чином завірених копій рахунків, які містяться в матеріалах справи, (а.с. 136-162, т. І) також вбачається, що вони були отримані представником ВАТ „СМНВО ім. М.В. Фрунзе”. Тобто на цих рахунках, за винятком рахунка від 05.01.06 №13-40/139 та рахунка від 05.01.06 № 13-40/140 є підписи представника відповідача про одержання документа із зазначенням дати його отримання.

Доказом отримання відповідачем рахунків від 05.01.06 за № 13-40/139 та від 05.01.06 за № 13-40/140 є витяг із журналу реєстрації виданих рахунків, в якому є підпис представника відповідача про одержання цих рахунків і зазначена дата отримання (а.с. 19, т. ІІ).

Відносно банківських виписок (а.с. 24-137, т. ІІ) слід зазначити, що ними підтверджується терміни виконання відповідачем грошових зобов’язань.

З огляду на вищевикладене відповідачем розрахунки за фактично спожиту електроенергію здійснювались з порушенням строків, передбачених умовами додатку № 4 до договору про постачання електричної енергії від 29.12.04 № 3К (а.с. 30, т. І) та п. 6.11. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28.

Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Внаслідок прострочення відповідачем виконання грошових зобов’язань позивач виставив відповідачу до сплати рахунки, в яких вказав суми інфляційних втрат та 3 % річних (а.с. 161-179, т. І). З урахуванням уточненого розрахунку , наданого позивачем до суду, який відповідає вимогам чинного законодавства, сума інфляційних збитків становить 3 391 грн. 40 коп. , розмір 3% річних складає – 1 369 грн. 01 коп.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторони повинні довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належних доказів у розумінні ст.ст. 32-36 ГПК України в обґрунтування власної позиції відповідач не надав, контррозрахунок позовних вимог відповідач до суду також не подав. Крім цього, відповідачем не надано доказів своєчасного виконання грошових зобов’язань або сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву щодо необхідності складання акту порушення, про який йдеться в п. 4.4 договору від 29.12.2004 № 3К, укладеного між сторонами у справі (а.с. 20-83, т. І), судом не приймається, оскільки вказаним пунктом договору передбачено складання подібного акту в разі виявлення однією з сторін порушень, за які законодавством передбачене застосування санкцій чи які тягнуть за собою збитки, недоотриману продукцію або вигоду тощо.

Предметом даного спору є стягнення 3% річних та інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов’язання з боку відповідача.

Таке право позивачу надане ст. 625 Цивільного кодексу України.

При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту майнових прав та інтересів позивача, зміст якого полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отримання компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що утримуються боржником, та які належать до сплати кредитору.

Тобто інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять в склад грошового зобов’язання та не є санкціями за невиконання або неналежне виконання грошових зобов’язань.

Таким чином, вимоги позивача з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 16-18, т. ІІ) і наданих уточнених та обґрунтованих розрахунків стягуваної суми (а.с. 138-146, т. ІІ) щодо стягнення з відповідача 3 391 грн. 40 коп. інфляційних втрат та 1 369 грн. 01 коп. 3 % річних визнаються судом правомірними і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44,49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32-36, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Сумиобленерго» - задовольнити.

2.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім. М.В. Фрунзе” (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, код 05747991) на користь Відкритого акціонерного товариства „Сумиобленерго” (40035, м.Суми, вул. Д. Коротченко, 7, р/р 0536 ВАТ Банк „БІГ Енергія” м. Київ, МФО 322603, код 23293513) 3 391 грн. 40 коп. інфляційних втрат, 1 369 грн. 01 коп. - 3% річних, 102 грн. 00 коп. витрат по сплаті держмита та 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ І.В. МАЛАФЕЄВА