ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2008 р.

№ 14/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів:

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю

“Науково-виробниче об’єднання “Інкор і Ко”

на постанову

від 15.09.2008 року Донецького апеляційного

господарського суду

у справі

господарського суду

№ 14/17

Донецької області

за позовом

ТОВ “Науково-виробниче об’єднання

“Інкор і Ко”

до

Відкритого акціонерного товариства “Новгородський комбінат комунального господарства”

за участю третьої особи без самостійних вимог:

Новгородської селищної ради

про

стягнення 1 699 104,67 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

Прядка І.М. (довіреність № 756 від 03.11.2008р.);

Гавура Т.Г. (довіреність № 776/2008 від 10.11.2008р.)

від відповідача:

третя особа:

Супрун І.Ф. –директор

не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Донецької області (суддя Левшина Г.В.) від 05.08.2008 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Стойка О.В., судді –Діброва Г.І., Шевкова Т.А.) від 15.09.2008 року, у справі № 14/17 позовні вимоги задоволено частково в сумі 780 506,48 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 780 506,48 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 8017,09 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 54,21 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; повернуто позивачу надлишково сплачене державне мито в сумі 314,83 грн.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені по справі судові акти в частині відмови в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.632 ЦК України, ст.129 Конституції України, ст.20 Закону України “Про теплопостачання”, ст.43 ГПК України.

Відзиву на касаційну скаргу відповідач не надіслав.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представників позивача, які підтримали викладені в ній доводи, заперечення на касаційну скаргу представника відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договорами №№ 352, 305 та 406 від 20.12.2005 року, 20.10.2006 року та 15.10.2007 року відповідно.

Судами встановлено, що між позивачем та відповідачем були укладені договори № 352 від 20.12.2005 року та № 305 від 20.10.2006 року, згідно з умовами яких позивач прийняв на себе зобов’язання постачати відповідачу теплову енергію на опалення, а відповідач зобов’язався сплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

На виконання умов договору № 352 від 20.12.2005 року позивач протягом жовтня 2005 року - квітня 2006 року поставив позивачу теплову енергію на суму 343 469,12 грн. з урахуванням часткового погашення заборгованості з боку відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами №10в від 01.11.2005р., №11в від 01.12.2005р., №12в від 01.01.2006р., №1в від 01.02.2006р., №2в від 01.03.2006р., №3в від 01.04.2006р., №4в від 17.04.2006р.

За договором № 305 від 20.10.2006 року позивач з листопада 2006 року по квітень 2007 року поставив відповідачу теплову енергію на суму 437 037,36 грн. з урахуванням часткового погашення заборгованості з боку відповідача, що підтверджується актами №11в від 01.12.2006р., №12в від 01.01.2007р., №1в від 01.02.2007р., №2в від 01.03.2007р., №3в від 01.04.2007р., №4в від 16.04.2007р.

Факт постачання позивачем теплової енергії за вищезазначеними договорами на суму 780 506,48 грн. відповідачем підтверджується.

Відповідач взяті на себе зобов’язання щодо своєчасної та повної сплати спожитої енергії за договорами виконував не належним чином, у зв’язку з чим за ним виникла заборгованість в сумі 780 506,48 грн., що також підтверджується наявними в матеріалах справи актами звірок взаємних розрахунків №№ 7, 8 від 20.05.2008 року станом на 01.05.2008 року.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України, ст.526 Цивільного кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 780 506,48 грн., оскільки матеріалами справи підтверджено наявність боргу відповідача перед позивачем в сумі 780 506,48 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 964 614,91 грн. за договором № 426 від 15.10.2007 року, то колегія суддів погоджується, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Встановлено, що між позивачем та відповідачем був підписаний договір № 426 від 15.10.2007 року, за умовами якого позивач зобов’язався постачати відповідачу теплову енергію і, на період дії вказаного договору, підтримувати параметри теплоносіїв в межі розмежування і балансової приналежності теплових мереж, не припускати відхилень, визначених відповідними нормативами та договором, а відповідач зобов’язався прийняти теплову енергію та сплатити її вартість за тарифами та строками, передбаченими вказаним договором.

Вказаний договір відповідачем був підписаний з протоколом розбіжностей від 12.12.2007 року, де було викладено інший порядок формування тарифу на виробництво теплової енергії як складової частини ціни за договором, а також визначено третю особу, як сторону за договором. Вказаний протокол розбіжностей був отриманий позивачем та підписаний останнім з протоколом узгодження розбіжностей від 29.12.2007 року.

Протокол узгодження розбіжностей від 29.12.2007 року відповідачем та третьою особою підписано не було.

Таким чином, згідно умов договору № 426 від 15.10.2007 року, сторонами не визначено певного розміру тарифу, а вказано лише порядок його формування, оскільки тариф на виробництво теплової енергії визначений як складова частина тарифу, що затверджується третьою особою та формується згідно калькуляції, що є невід’ємною частиною договору.

За приписами статті 181 ГПК України, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов’язковим для сторін на підставі закону, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжностей, що залишились неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

З протоколу розбіжностей від 12.12.2007 року вбачається, що тариф на виробництво теплової енергії є динамічним при зміні цін на вихідні енергоносії. Теплогенеруюча організація змінює ціну згідно діючого законодавства.

За таких обставин, враховуючи, що згідно із ст.19 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” укладання договору у сфері житлово-комунальних послуг є обов’язковим, виходячи з того, що позивачем неврегульовані розбіжності не були передані на розгляд суду, пропозиції відповідача вважаються прийнятими, а договір № 426 від 15.10.2007 року є підписаним сторонами в редакції відповідача.

За приписом ст.638 ЦК України, ст.180 ГК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.26 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, істотними умовами договору в наданні житлово-комунальних послуг є, зокрема, тарифи та їх складові на кожну з послуг, загальна вартість послуг.

Таким чином, згідно умов договору № 426 від 15.10.2007 року, сторонами не визначено певного розміру тарифу, а вказано лише порядок його формування, оскільки тариф на виробництво теплової енергії визначений як складова ціни, що затверджується третьою особою та формується згідно калькуляції, що є невід’ємною частиною договору.

В матеріалах справи відсутня калькуляція формування тарифу на виробництво теплової енергії за договором № 426 від 15.10.2007 року, що оформлена як додаток до Договору, тому суди обґрунтовано не прийняли калькуляцію тарифу, надану позивачем в судовому засіданні 05.08.2008 року, оскільки складена калькуляція підписана тільки позивачем, в той час за умовами зазначеного договору калькуляція, як додаток до договору, повинна бути підписана всіма сторонами цього договору.

Відповідно до статті 20 Закону України “Про теплопостачання”, тариф на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб’єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно листа Новгородської селищної ради від 15.07.2008 року, пояснень її представника, наданих в судовому засіданні 05.08.2008 року, рішення виконкому Новгородської селищної ради №1 від 13.01.2007 року приймалось стосовно опалювального періоду 2006-2007 років, рішення про затвердження позивачу тарифу на 2007-2008 років нею не приймалось.

Суди правомірно не прийняли посилання позивача на те, що у останнього не було підстав для зміни тарифу на виробництво теплової енергії у період 2007-2008 року, порівняно з попереднім періодом, тому і необов’язкове повторне затверджування тарифу, оскільки відповідно до п.5 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою КМ України від 10.06.2006 року №995, формування тарифів підприємствами, які здійснюють виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, здійснюється відповідно до річних планів виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів, ставок податків і зборів та цін у планованому періоді, визначених на підставі прогнозних індексів цін виробників промислової продукції.

Посилання заявника скарги на те, що згідно актів спожитої відповідачем теплової енергії, підписаних з обох сторін, відповідач повинен сплатити позивачу суму боргу за вартістю теплової енергії по договору № 426 від 15.10.2007 року, оскільки позивач виконав всі умови договору, судами вірно не прийнято до уваги з огляду на те, що згідно п.3.1 зазначеного договору тариф на виробництво теплової енергії є складовою частиною тарифу затвердженого третьою особою та перераховується на вартість метру квадратного опалюваної площі і Гкал, цей тариф формується згідно калькуляції і повинен схвалюватись всіма сторонами Договору.

З огляду на зазначене, суди обґрунтовано дійшли висновку, що внаслідок неврегулювання сторонами такої істотної умови, як ціна договору, договір № 426 від 15.10.2007 року є неукладеним, тобто таким що не породжує прав та обов’язків.

Щодо фактичної поставки теплової енергії позивачу та прийняття її позивачем, то ці дії сторін ніякими чином не свідчать про узгодження сторонами її ціни саме за Договором постачання. Своє право на отримання компенсації вартості поставленої теплової енергії та інших витрат позивач може захистити шляхом звернення із відповідними вимогами у передбаченому законом порядку.

Беручи до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови Донецького апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ТОВ “Науково-виробниче об’єднання “Інкор і Ко” на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.09.2008 року у справі № 14/17 залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.09.2008 року у справі № 14/17 –без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

О.Глос