ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.08.08 р.                     Справа № 29/167

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Джарти В.В.

При секретарі Перекрестній О.О.

за участю:

Представників сторін:

Від позивача: Пефти О.К., довіеність № 2126 від 04.08.08

Від відповідача: Доценко І.В., довіреність № б/н від 25.08.08

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом: Комунального підприємства “Маріупольське виробничого управління водопроводно-каналізаційного господарства” м. Маріуполь

До відповідача: Приватного підприємства “Гранд-Г” м. Маріуполь

Предмет спору: стягнення суми основного боргу в розмірі 1552,35 грн., 3% річних в розмірі 29,55 грн., суми інфляції в розмірі 388,69 грн., пені в сумі 139,62 грн.

СУТЬ СПРАВИ:

Комунальне підприємство “Маріупольське виробничого управління водопроводно-каналізаційного господарства” м. Маріуполь (далі - Постачальник) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства “Гранд-Г” м. Маріуполь (далі - Абонент) про стягнення суми основного боргу в розмірі 2676,39 грн., 3% річних в сумі 29,55 грн., суми інфляції в розмірі 388,69 грн., пені 139,62 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір № 4067 від 28.12.2001 р. на відпуск питної води і прийом господарсько-побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації на 2002 рік, акти від 21.11.06, 20.12.06, 18.01.07, 23.01.07, 12.02.07, 21.02.07, 03.2007 р., 20.04.07, 15.05.07, 18.06.07, 18.07.07, 22.08.07, 21.09.07, 22.10.07, 19.11.07, 18.12.07, 21.01.08, 19.02.08, 19.03.08, 18.04.08, 21.05.08, рахунки № 4067 від 22.12.2006 р., 13.02.2007 р., 17.05.07, 19.06.07, 28.09.07, реєстри вручення рахунків, розрахунки боргу, акт звірки.

Позивач в судовому засіданні 28.08.2008 р. уточнив позовні вимоги та зменшив суму позову, у зв’язку з тим, що до позовних вимог включена сума заборгованості, яка повинна бути погашена згідно з умовами мирової угоди по справі № 12/413 від 14.02.2007 р., та просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 1552,35 грн., 3% річних в розмірі 29,55 грн., суму інфляції в розмірі 388,69 грн., пені в сумі 139,62 грн.

Відповідач надав відзив на позов від 25.08.2008 р, яким частково визнав суму боргу, а саме в розмірі 200 грн. Клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляв, у зв’язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 ГПК України.

Суд розглядає остаточні вимоги позивача.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем укладено договір № 4067 від 28.12.2001 р. на відпуск питної води і прийом господарсько-побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації на 2002 рік, строком дії до 31.12.2002 р., який вважається пролонгованим на кожний наступний, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору не поступає заяви однієї зі сторін про відмову від даного договору або його перегляду. Договір укладено без додаткових угод та протоколів розбіжностей. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що на момент виникнення боргу, сторони перебували у договірних відносинах.

Згідно умов договору позивач подає питну воду до об’єктів Абонента та приймає стоки, а відповідач, в свою чергу, зобов’язується оплачувати ці послуги.

Пункт 1.3 договору встановлює об’єм (ліміт) питної води і скидання стоків у міську мережу каналізації: вода – регульований тариф, каналізація – регульований тариф з розбивкою щомісячно згідно до таблиці.

Згідно п. 3.2 договору, Абонент за споживану питну воду і скидання стоків в міську каналізацію здійснює оплату зі свого розрахункового рахунку на рахунок Постачальника в п’ятиденний термін із моменту отримання рахунку в повному обсязі.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок та зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідач свої зобов”язання щодо виконання умов договору не виконав, суму заборгованості не сплатив, у зв’язку з чим виникла заборгованість у сумі 1552,35 грн. за період з грудня 2006 по травень 2008 р., з яких визнав 200,00 грн. та надав акт звірки, підписаний обома сторонами.

З огляду на вищевикладене, акт звірки бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов’язань сторін підтверджується первинними документами (накладними, рахунками), але позивач додав до позовної заяви рахунки, які підтверджують суму заборгованості.

Суд вважає вимоги позивача щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 1552,35 грн. доведеними та задовольняє вимоги в цій частині.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний уплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 4.7 договору, якщо Абонент прострочив виконання грошового зобов”язання, вказаного у п. 3.2 договору, на вимогу Постачальника зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Позивач просить стягнути з відповідача за період з грудня 2006 р. по травень 2008 р. 3% річних в сумі 29,55 грн., які відповідають вимогам чинного законодавства і підлягають стягненню з відповідача.

Також позивач просить стягнути індекс інфляції в сумі грн. за період з

Позивачем на суму заборгованості нарахована інфляційна складова в розмірі 388,69 грн. в період з грудня 2006 р. по травень 2008 р., яка підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке:

Перевіривши розрахунок інфляційної складової, суд вважає його арифметично невірним, оскільки позивач неправильно провів розрахунок та відмовляє в задоволенні інфляційної складової на суму 56,66 грн., як безпідставно заявлену і задовольняє на суму 282,03 грн.

Відповідно до ст.ст. 216 – 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 4.6 договору, при прострочуванні оплати рахунку Абоненту на борг нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожну прострочену добу.

Позивач у позові просить стягнути з відповідача 139,62 грн. пені за період з грудня 2006 р. по травень 2008 р.

Суд, арифметично перевіривши розрахунок пені, вважає його вірним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а вимоги щодо стягнення пені в сумі 139,62 грн., - задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні оголошено рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати слід покласти на відповідача.

На підставі ст.ст. 526, 527, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216 – 218 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 32, 33, 34, 38, 49, 78, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд –

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Комунального підприємства “Маріупольське виробничого управління водопроводно-каналізаційного господарства” м. Маріуполь до Приватного підприємства “Гранд-Г” м. Маріуполь про стягнення суми основного боргу в розмірі 2676,39 грн., 3% річних в сумі 29,55 грн., суми інфляції в розмірі 388,69 грн., пені 139,62 грн. задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства “Гранд-Г” (87554, м. Маріуполь, Донецької області, пр. Будівників, 189-81, р/р 6 в МФ АКБ УСБ, МФО 334185, ЗКПО 24467228) на користь Комунального підприємства “Маріупольське виробничого управління водопроводно-каналізаційного господарства” (87500, м. Маріуполь, Донецької області, вул. Варганова, 7, р/р 6790 Донецька обласна філія АКБ Укрсоцбанка м. Донецька, МФО 334011, ЗКПО 03361508) 1552,35 грн. – боргу, 282,03 грн. - індексу інфляції, 29,55 грн. - 3% річних, 139,62 грн. – пені, 96,84 грн. – державного мита, 112,04 грн. – плати за інформаційно-технічне обслуговування судового процесу.

У стягненні суми індексу інфляції у розмірі 56,66 грн. відмовити як безпідставно заявленій.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту його прийняття.

Суддя