ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

12.08.2008

Справа №2-16/8471-2008

за позовом Прокурора Київського району м.Сімферополя АР Крим, (95000, м. Сімферополь, вул.. Сергеєва-Ценського, 26) в інтересах держави в особі ДПІ у м. Сімферополі, (95053, м. Сімферополь, вул.. М. Залки, 1/9) та в особі Головного Управління Юстиції Міністерства Юстиції України в АР Крим, (95006, м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта, 16)

до Незалежної релігійної громади Месіанських євреїв, (95000, м. Сімферополь, вул.. Кечкеметська, 196, кв. 130)

про припинення юридичної особи

Суддя Омельченко В.А

представники:

Позивачів: 1) Підронова Є.В. – ст. держ. под. інспектор, дов. № 13/10-0 від 23.01.08 р.4.; 2) не з’явився;

Відповідача: Савченко – пастор, протокол зборів від 16.12.2000 р.;

Прокурор: не з’явився;

Сутність спору:

Прокурор в інтересах держави в особі ДПІ у м. Сімферополі та ГУЮ МЮУ в АРК, м. Сімферополь звернувся до господарського суду АРК з позовом до відповідача незалежної релігійної громади Месіанських євреїв, м. Сімферополь про припинення юридичної особи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не надає більше року до державної податкової інспекції декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов’язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов’язкових платежів), що є порушенням приписів ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування” та, відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, є підставою для припинення юридичної особи.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, але проти позову заперечує та повідомив, що організація здійснює свою діяльність.

Представник Головного Управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим у судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Справа розглядається по наявним в ній матеріалам у порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

У слухання справи оголошувалась перерва в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України. Після перерви слухання справи було продовжено.

Розглянувши матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін суд, -

Встановив:

Незалежна релігійна громада месіанських євреїв була зареєстрована Радою у справах релігій при Раді Міністрів АРК 04 червня 1998 року, про що було видано свідоцтво про реєстрацію за № 698.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу совісті та релігіозні організації» від 23.04.1991 року (далі Закон України) релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб (ст. 8 Закону України ).

Релігійна організація визнається юридичною особою з моменту реєстрації її статуту (положення).

Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов'язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є неприбутковою організацією та перебуває на податковому обліку у ДПІ у м. Сімферополі з 04.06.1998 року.

ДПІ в м. Сімферополі було проведено перевірку Незалежної релігійної громади месіанських євреїв за місцем знаходження юридичної особи: м. Сімферополь, вул.. Кечкеметська, 196, кв. 130. Цією перевіркою було встановлено, що організація за вказаною адресою відсутня, про що було складено акт № 1070/151від 06.02.2008 року.

Згідно довідки ДПІ у м. Сімферополі № 1701/151 від 18.02.2008 р. відповідач надав останню звітність до органів державної податкової інспекції за І квартал 1999 року.

Як вбачається з матеріалів справи в обґрунтування позовних вимог покладено норми ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» та ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування”, однак немає жодного посилання на приписи Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Згідно ст. 14 цього закону реєструючим органом релігійної організації є державний орган України у справах релігій.

Згідно ст. 16 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» діяльність релігійної організації може бути припинено у зв'язку з її реорганізацією (поділом, злиттям, приєднанням) або ліквідацією.

У разі порушення релігійною організацією, що є юридичною особою, положень цього Закону та інших законодавчих актів України її діяльність може бути припинено також за рішенням суду.

У судовому порядку діяльність релігійної організації припиняється лише у випадках:

1) вчинення релігійною організацією дій, недопустимість яких передбачена статтями 3, 5 і 17 цього Закону;

2) поєднання обрядової чи проповідницької діяльності релігійної організації з посяганнями на життя, здоров'я, свободу і гідність особи;

3) систематичного порушення релігійною організацією встановленого законодавством порядку проведення публічних релігійних заходів (богослужінь, обрядів, церемоній, походів тощо);

4) спонукання громадян до невиконання своїх конституційних обов'язків або дій, які супроводжуються грубими порушеннями громадянського порядку чи посяганням на права і майно державних, громадських чи релігійних організацій.

Суд розглядає справу про припинення діяльності релігійної організації порядком позовного провадження, передбаченого Цивільним процесуальним кодексом України, за заявою органу, уповноваженого здійснювати реєстрацію статуту конкретної релігійної організації, або прокурора.

Однак позивачем не надано ніяких доказів, які б могли бути підставою для ліквідації відповідача.

Крім того, слід зазначити що при подачі позову прокурором невірно визначений належний позивач у справі, оскільки це має бути орган, який здійснив реєстрацію релігійної громади, а саме: Рада у справах релігій при Раді Міністрів АРК.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд не вбачає достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49,,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

Вирішив:

1. В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.