ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М   У К
Р А Ї Н И

"22" липня 2008 р.
Справа №  14/3242

Господарський
суд у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., при секретарі
судового засідання Швидкій О.В., за участю представників за
довіреностями -ОСОБА_2, ОСОБА_3 (від позивача), Лихолат М.О. (від
відповідача), розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у
приміщенні суду справу за позовною заявою

позивача

фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1

до
відповідача

акціонерного
товариства «Українська пожежно-страхова компанія»у особі Черкаського
обласного управління

про

стягнення
12800 грн., -

УСТАНОВИВ:

1.Заявлено
позов про стягнення 12800 грн. (з них: 10000 грн. страхового відшкодування
(основного боргу); 0,1% неустойки за кожен день прострочення платежу на момент
винесення рішення (у позовній заяві на момент її подання згідно з наявним у ній
розрахунком неустойку вказано у розмірі 2800 грн.), а також судові витрати 1526
грн. (з них: 128 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, 1280 грн. за послуги адвоката) з підстав
несплати відповідачем коштів після подання заяви про настання страхового
випадку у визначений договором строк.

2.У
ході розгляду справи представник позивача уточнив (збільшив) свої вимоги щодо
стягнення 0,1% неустойки і просив стягнути її у сумі 3040 грн. із розрахунку на
момент проведення судового засідання 15.07.2008. При цьому, на запитання суду
чи будуть ним подані письмова заява з відповідним обгрунтованим розрахунком,
докази доплати державного мита, останній заявив про усне збільшення своїх вимог
у цій частині відповідно до сформульованої у п.2 позовної заяві вимоги. У решті
позову заявлені вимоги підтримав відповідно до викладеного у позовній заяві і
на запитання суду пояснив, що первинним документом на відшкодування фактичних
витрат адвоката є квитанція від 09.06.2008 №1809 про оплату позивачем адвокату
1280 грн. і інших документів він не має, що має вищу юридичну освіту та стаж
роботи адвокатом з 1979 року, що відомостей про кількісні і вартісні показники
затрат на виконання договору про надання правової допомоги позивачу та їх
розрахунку не має, а при визначенні розміру гонорару адвоката сторони виходили
із судової практики щодо визначення його у розмірі 10% від суми позову. Таким
чином, за вказаними уточненнями, фактично позивач збільшив початкові вимоги в
частині основного боргу та пені (з яких має обчислюватись державне мито) з
12800 грн. до 13040 грн.

У
ході судових дебатів позивач заявив, що просить повернути сплачені позивачем
судові витрати у розмірі 111,38 грн. державного мита, сплачених по квитанції
від 29.01.2008 №2789.18.1 та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, сплачених по квитанції від 29.01.2008
№2789.19.2. Після поновлення розгляду справи по суті, на запитання суду
пояснив, що просить забезпечити їх повернення не за рахунок відповідача.

3.Відповідач
у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні позов не визнали
повністю і на його заперечення вказали, що у даному випадку відсутній страховий
випадок, оскільки винним у спричиненні шкоди є громадянин ОСОБА_4, що позивач у
порушення умов п.2.2.2 і п.2.2.6 договору не повідомив його про зміну стану
об'єкта страхування та про пред'явлення до нього претензій і не вжив будь-яких
заходів до залучення відповідача до участі у справі №05/6, яка розглядалась
господарським судом Черкаської області.

4.У
засіданні оголошувалась перерва з 15.07.2008, про що присутні учасники
засідання були повідомлені під розписку. Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України у судовому засіданні 22.07.2008 оголошено
вступну  та резолютивну частини рішення.

5.Заслухавши
представників сторін та дослідивши наявні у справі докази суд встановив
наступне.

20.02.2007
позивач уклав з фізичною особою -підприємцем ОСОБА_5 договір оренди торгового
обладнання вартістю 10400 грн. (далі -договір оренди) , та розмістив
його в належному позивачу магазині.

26.04.2007
позивач уклав з відповідачем договір
страхування цивільної відповідальності власників або користувачів майна
№000509 (далі -договір страхування). Об'єктом страхування за даним
договором є майнові інтереси страхувальника пов'язані з володінням,
розпорядженням та користуванням торговим обладнанням магазину, що належать
страхувальнику (позивачу) на праві власності чи на іншій передбаченій законом
підставі, зокрема, майнові інтереси, пов'язані з відшкодуванням ним шкоди особі
або її майну, а також шкоди заподіяної юридичній особі. Страховим ризиком
(випадком) є завдання шкоди життю, здоров'ю або майну третіх осіб. Перелік
майна, яким може бути завдано таку шкоду у договорі відсутній.

02.09.2007
близько 04 годин гр. ОСОБА_4, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння,
намагався проникнути в приміщення магазину «Нептун», що знаходиться по вул.
Плисюка в селі Степанці Канівського району Черкаської області, належного
фізичній особі -підприємцю  ОСОБА_1 з
метою знищення чужого майна. За допомогою запальнички гр. ОСОБА_4  підпалив поліетиленову плівку на даху
магазину. Виникла пожежа, внаслідок якої було знищено орендоване позивачем у
фізичної особи -підприємця ОСОБА_5 обладнання, про що складено акт про пожежу
від 02.09.2007. Канівський міськрайонний суд вироком від 28.12.2007 у справі
№1-236 визнав винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК
України, а також задовольнив цивільний позов ОСОБА_1 та стягнув на його користь
із засудженого 51716,58 грн. матеріальної шкоди та 48000 грн. моральної шкоди.

Фізична
особа -підприємець ОСОБА_5 звернувся до господарського суду Черкаської області
з позовом про стягнення з позивача 10400 грн. 03.01.2008 господарський суд у
справі №05/6 прийняв рішення, яким стягнув з позивача на користь фізичної особи
-підприємця ОСОБА_5 10400 грн. вартості знищеного обладнання. Цим рішенням
установлені факти укладення договору оренди та знищення орендованого майна.

Позивач
звернувся із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування. Листом
від 21.09.2007 №3124 відповідач (акціонерне товариство «Українська
пожежно-страхова компанія») відмовив позивачу у виплаті страхового
відшкодування, з посиланням на п.п.1.2, 1.4 договору. Відповідно до п.1.4
договору страхування випадок визнається страховим за наявності наступних ознак:
1) випадок відбувся внаслідок дії чи бездіяльності Страхувальника, пов'язаної з
володінням, користуванням чи розпорядженням майном; 2) випадок став причиною
обгрунтованої, доведеної до шкоди третім особам; 3) у зв'язку з випадком
Страхувальнику пред'явлені третіми особами майнові претензії чи позов
відповідно до чинного законодавства України про відшкодування заподіяної шкоди;
4) наявність вини страхувальника в нанесені шкоди третім особам.

6.Суд
вважає, що зі змісту пункту 1.4 договору страхування вбачається необхідність
наявності усіх ознак одночасно для визнання випадку страховим і виплати
страхового відшкодування.

Проаналізувавши
установлені обставини справи суд погоджується з доводами відповідача про те, що
у даному випадку відсутні докази вини позивача у спричиненні шкоди третій особі
(орендодавцю), що пошкодження орендованого майна сталося не внаслідок дій чи
бездіяльності позивача, а внаслідок умисного злочину (підпалу) встановленою
особою ОСОБА_4, тобто дій третьої особи.

Саме
винна особа має відшкодовувати спричинену шкоду відповідно до ст.1166
Цивільного кодексу України, що і здійснено при задоволенні цивільного позову
позивача у кримінальній справі №1-236. Кошти, які були сплачені позивачем
ОСОБА_5, не є шкодою в розумінні договору страхування та вищеназваної ст.1166
Цивільного кодексу України, оскільки підлягають відшкодування незалежно від
наявності вини позивача відповідно до п.4.6 договору оренди (і така вина
відсутня). Для отримання страхового відшкодування за знищене пожежею в магазині
майно позивач мав би застрахувати ризик (випадок) його втрати. Але і в такому
випадку (за наявності вказаного вироку) він не міг би отримати страхове
відшкодування відповідно до п.4 ч.1 ст.26 Закону України “Про страхування”,
згідно з якою отримання страхувальником повного відшкодування збитків за
майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні є підставою для відмови
у виплаті страхового відшкодування. Також у даному випадку навіть якби позивач
сам знищив орендоване майно, то за умовами договору страхування не мав би права
на отримання страхового відшкодування. За договором же страхування право на
отримання страхового відшкодування виникає, якщо майном (а не майну) позивача
спричинено шкоду третім особам і якщо цю шкоду спричинено позивачем і якщо в
цьому є його вина.

Крім
вказаного вище, суд враховує порушення позивачем п.2.2.6, 2.2.8 та п.2.2.9
договору страхування, відповідно до яких страхувальник (позивач) зобов'язаний:
у разі пред'явлення до нього претензії щодо відшкодування шкоди невідкладно,
протягом 3-х днів, переслати усі скарги, листи та інші документи, що мають
відношення до цієї претензії, а також негайно, але не пізніше 2-х днів,
переслати страховику всі інші документи, що надійшли пізніше; у разі розгляду в
суді спору про стягнення зі страхувальника завданої шкоди, цивільна
відповідальність за яку застрахована на умовах цього договору, залучати
страховика в якості третьої особи на своїй стороні; у разі виникнення або
задоволення будь-яких претензій щодо відшкодування, здійснення будь-якого
погодження з цього приводу або дій, що якимось чином можуть ускладнити захист
проти цих претензій, виконувати за власні кошти
і  тільки за узгодження із
страховиком. Доказів виконання даних умов договору страхування позивачем не
надано і такі у нього відсутні, вирішує питання про залучення третьої особи
суд, але принаймні заявити таке клопотання відповідно до договору позивач був
повинен.

Крім
того, позивачем було визнано позов щодо відшкодування шкоди, спричиненої майну
третьої особи, у справі №05/6 без погодження цих дій зі страховиком, у зв'язку
з цим виконання рішення господарського суду Черкаської області ОСОБА_1 має
проводити за власний рахунок.

Решту
доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обгрунтовано вище, суд
відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

За
таких обставин позов про стягнення страхового відшкодування задоволенню не
підлягає.

7.У
зв'язку з відмовою у задоволені вимоги про стягнення суми основного боргу не підлягають
задоволенню і вимоги про стягнення суми пені у розмірі 2800 грн. Збільшення
розміру вимог по стягнення пені з 2800 грн. до 3040 грн. (на 240 грн.) має
супроводжуватись письмовою заявою, обгрунтованим розрахунком та доплатою
державного мита у розмірі 2,40 грн., що позивачем не виконано. Тому в цій
частині усна заява позивача відповідно до ст.63 Господарського процесуального
кодексу України залишається без розгляду.

8.Приймаючи
до уваги роз'яснення Вищого господарського суду України, дані у п.11 листа від
13.02.2002 №01-8/155, оцінюючи ті обставини, що докази фактичних витрат
надавача послуг (адвоката) на вказані ним у розрахунку потреби на вимогу суду
не надані, що проведені обчислення суми позову нескладні, що кількість фактів у
справі та матеріалів, доданих до позовної заяви, є незначними, що ступінь
складності юридичної оцінки фактів є простим, що кількість вчинених для
виконання доручення дій і проведених судових засідань незначні, а також
порівнюючи фаховий досвід, необхідний для підготовки справи та наявний у
надавача послуг, враховуючи затрати часу для представництва інтересів, а також
допущені порушення при підготовці і веденні справи (ухвали від 11.02.2008 та
від 29.02.2008, усна заява по збільшення суми пені) суд вважає вказаний і
сплачений позивачем (згідно з квитанцією від 09.06.2008 №1809 на суму 1280
грн.) розмір витрат неспіврозмірним. З огляду на розумну необхідність судових
витрат для даної справи суд вважає, що цей розмір на момент винесення даного
рішення мав би бути у сумі 600 грн. Однак, у зв'язку з відмовою у задоволенні
позову судові витрати повністю покладаються на позивача і відповідачем не
відшкодовуються.

9.Клопотання
позивача про забезпечення повернення судових витрат у розмірі 111,38 грн.
державного мита, сплачених по квитанції від 29.01.2008 №2789.18.1, та 118 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, сплачених по
квитанції від 29.01.2008 №2789.19.2 задоволенню не підлягає, оскільки не є
судовими витратами по цій справі, одночасно з поверненням позовної заяви
позивачу були видані господарським судом довідки на повернення вказаних сум з
Державного бюджету України.

Керуючись
ст.ст. 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1.Усну
заяву позивача, подану у судовому засіданні 15.07.2008, про збільшення
заявленої до стягнення суми пені на 240 грн. залишити без розгляду.

2.У
задоволенні усної заяви позивача про забезпечення стягнення судових витрат у
розмірі 111,38 грн. державного мита, сплачених по квитанції від 29.01.2008 №2789.18.1,
та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу,
сплачених по квитанції від 29.01.2008 №2789.19.2, відмовити.

3.У решті позову
відмовити повністю.

Рішення
може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського
суду.

Суддя
Хабазня Ю.А.

Повний текст рішення
підписано 23.07.2008