СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" вересня 2008 р.
Справа  № 3/106

За позовом  Учасника товариства з обмеженою
відповідальністю - торгового підприємства "Гастроном-78"

до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю - торгового підприємства "Гастроном-78"

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору  на
стороні позивача  учасники
товариства ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4.

про визнання недійсним (нікчемним)
правочину.

Суддя

Представники:

від позивача:
не з'явився;

від відповідача:  представник Кітовський В.Л. (довіреність
№01/08-02 від 01.08.2008 року)

Статті 20, 22, 91, 107
Господарського процесуального кодексу України роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених
статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання
складено відповідно до статті 811 ГПК України.

В судовому за згодою відповідача
оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

Позивач -учасник Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торгового підприємства «Гастроном-78»ОСОБА_5
звернулась до господарського суду Рівненської області з позовом до ТОВ ТП
«Гастроном-78» про визнання недійсними та скасування державної реєстрації змін
до Установчого договору та Статуту ТОВ ТП «Гастроном-78» від 06.05.1998 року
№851 в частині розподілу часток між учасниками товариства. Позовні вимоги
мотивує наступним: відповідно до прийнятого загальними зборами рішення від
20.03.1998 року, були порушені корпоративні права позивачки, оскільки внаслідок
неправомірно прийнятого рішення була невірно визначена (зменшена)  частка позивача у статутному фонді
товариства. Позивачка вважає зміни до установчого договору та статуту
товариства недійсними, та просить застосувати ч.4  ст.256 ЦК України. Крім того, зазначає, що ч.1
ст.83 ЦК УРСР визначено, що позовна давність не поширюється на вимоги, що
випливають з порушення особистих немайнових прав.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Відповідач у відзиві на позов та в
судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити в
задоволенні позову.

05.09.2008 року суду надійшла заява
учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Торгового підприємства
«Гастроном-78»ОСОБА_3,ОСОБА_4., ОСОБА_1, ОСОБА_2 про залучення до участі у
справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача. Ухвалою господарського суду Рівненської області від
05.09.2008 року вищевказаних осіб залучено до участі у справі в якості третіх
осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивача.

В судовому засіданні 18.09.2008
року оголошувалась перерва до 15.00 год., про що сторони та представник третіх
осіб були повідомлені належним чином та розписались в протоколі судового
засідання. Після перерви представник позивача та треті особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання не
з'явились.

Керуючись ст.75 ГПК України, суд
вважає за можливе розглянути справу та вирішити спір без участі позивача за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представника відповідача,
вивчивши подані сторонами письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий
господарський суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

При винесенні рішення суд

ВСТАНОВИВ

20.03.1998 року загальними зборами
засновників (учасників) товариства з обмеженою відповідальністю -торгового
підприємства «Гастроном-78»(протокол №3 від 20.03.1998 року) прийнято рішення
якими:

-
задоволено заяву учасника товариства -приватної фірми «Сван»про її вихід
зі складу  членів ТОВ ТП «Гастроном-78» з
виділенням належної їй частки в майні товариства, пропорційній фактично внесені
в сумі до статутного фонду -67543 грн. 83 коп. або 51,917 % - повністю в
натуральній формі відповідно до розподільчого балансу та актів  прийомки-передачі з урахуванням боргових
зобов'язань товариства;

- надано згоду громадянці ОСОБА_6
на вступ в члени ТОВ ТП «Гастроном-78»з 20.03.1998 року з додатковим грошовим
внеском в сумі 199 грн. 50 коп. в статутний фонд підприємства та переуступку їй
частки учасника товариства ОСОБА_7;

- надано згоду громадянці ОСОБА_8
на вступ в члени ТОВ ТП «Гастроном-78»з 20.03.1998 року з додатковим грошовим
внеском в сумі 200 грн. 00 коп. в статутний фонд підприємства та переуступку їй
частки учасника товариства ОСОБА_9;

- задоволено заяву учасника
товариства ОСОБА_9 про її виключення з ТОВ ТП «Гастроном -78»з 20.03.1998 року
в зв'язку з переуступкою нею її  частки в
статутному фонді товариства на користь учасника ОСОБА_8;

- задоволено заяву учасника
товариства ОСОБА_7 про її вихід з ТОВ ТП «Гастроном -78»з 20.03.1998 року в
зв'язку з переуступкою нею її  частки в
статутному фонді товариства на користь учасника ОСОБА_6;

- в зв'язку з виходом учасника
товариства Приватної фірми «Сван»та виділенням належної йому частки в майні
зменшити статутний фонд ТОВ ТП «Гастроном -78»з 130100,00 грн. до 62955 грн. 67
коп. ; при цьому учасниками товариства затверджено перерозподіл статутного
фонду товариства;

- затверджено зміни до статуту та
установчого договору товариства та доручено юрисконсульту товариства Гембергу
О.М. зареєструвати затверджені зміни у встановленому законодавством порядку.

20.03.1998 року на загальних зборах
присутні учасники, що володіють 100% голосів; рішення з вище вказаних питань
порядку денного прийняті загальними зборами одноголосно.

На момент судового розгляду справи
рішення загальних зборів засновників (учасників) товариства з обмеженою
відповідальністю -торгового підприємства «Гастроном-78»від 20.03.1998 року
(протокол №3) є дійсним та не оскаржене в судовому порядку.

На виконання вищевказаного рішення
загальних зборів розпорядженням міського Голови м.Рівне №851р від 06.05.1998
року зареєстровано зміни до Установчого договору та Статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю Торгового підприємства «Гастроном -78».   При цьому зміни до установчого договору та
зміни до Статуту ТОВ ТП «Гастроном-78»відповідають рішенням, прийнятим
загальними зборами ТОВ ТП «Гастроном-78»20.03.1998 року.

Позивач учасник товариства -ОСОБА_5
була присутня та приймала участь у прийнятті рішень загальними зборами ТОВ ТП
«Гастроном-78».

Позивач стверджує, що змінами до
Установчого договору та статуту товариства з обмеженою відповідальністю Торгове
підприємство «Гастроном-78», зареєстрованими розпорядженням міського голови
м.Рівне 06.05.1998 року №851р були протизаконно збільшені частки учасників
ОСОБА_8 з 3,226%  статутного фонду
(2030,85 грн.) до 3,715% (2338,80 грн.); та ОСОБА_6 з 10,650% статутного фонду
(6704,50 грн.) до 18,205% (11461,08 грн.), чим порушені корпоративні права
учасника товариства, оскільки внаслідок неправомірно прийнятого рішення була
невірно визначена (зменшена) частка позивача в статутному фонді товариства.

Позивач вказує, що ч.1 ст.83 ЦК
УРСР було визначено, що позовна давність не поширюється на вимоги, що
випливають з порушення особистих немайнових прав. Відповідно до ст.100
Цивільного кодексу України до особистих немайнових прав віднесено право участі
в товаристві. При цьому позивач зазначає, що про порушення свого особистого
немайнового права йому стало відомо лише у 2007 році, коли вона отримала
можливість ознайомитись з окремими документами товариства щодо розподілу часток
між учасниками.

Стаття 269 ЦК України містить
поняття особистих  немайнових  прав та
визначає їх як такі, що належать кожній фізичній особі від народження
або за законом. Особисті  немайнові  права
фізичної   особи   не
мають економічного змісту. Особисті
немайнові  права  тісно
пов'язані  з  фізичною особою. Фізична особа не може
відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих
прав. Особистими   немайновими  правами
фізична  особа  володіє довічно. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦК
України та розділу ІІ Конституції України фізична особа  має
право  на життя,  право на охорону здоров'я,  право на безпечне для життя  і
здоров'я  довкілля,  право
на  свободу  та особисту недоторканність,  право
на недоторканність особистого і сімейного життя,  право на повагу до гідності та честі,  право
на таємницю  листування,  телефонних
розмов,  телеграфної  та
іншої кореспонденції,  право на
недоторканність житла,  право на вільний
вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу
літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Згідно ч.1 ст.100 ЦКУ право участі
у товаристві є особистим немайновим правом не може окремо передаватися іншій
особі.

Відповідно до ч.1 ст.167 ГК України
корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь
цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої
відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та
статутними документами.

Однією із складових права особи на
участь у господарському товаристві є право особи на участь в управлінні
товариством, закріплене ст.10 Закону України «Про господарські товариства»,
ст.88 ГК України, ст.116 ЦК України.

Право на управління в товаристві з
обмеженою відповідальністю  реалізується
шляхом участі в органах управління, зокрема загальних зборах товариства, які є
вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю (ч.1 ст.58 Закону України
«Про господарські товариства»).

Відтак, позивач реалізував своє
особисте немайнове право на участь в товаристві шляхом участі в загальних
зборах товариства 20.03.1998 року, наслідком проведення яких стали внесення
змін до установчого договору та статуту товариства.

Позивач стверджує, що зареєстровані
зміни до установчого договору та статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю Торгового підприємства «Гастроном-78»відповідно до  ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України є
недійсними (нікчемними) правочинами, оскільки в момент їх вчинення не були
додержані вимоги актів цивільного законодавства, зокрема ст.11 Указу Президента
України «Про заходи щодо прискорення процесу малої приватизації в Україні»від
30.12.1994 року №827.  З огляду на
вищевказане позивач зазначає, що відповідно до ч.4 ст.258 Цивільного кодексу
України до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину встановлено
позовну давність у 10 років.

Доводи позивача щодо застосування
до спірного установчого договору та статуту товариства наслідків нікчемного
правочину й застосування до даного спору 10-тирічного строку позовної давності
спростовуються наступним

Підставами для визнання акта, в
тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного
законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав
(затвердив) цей акт. Крім того, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є
порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів
позивача. На час реєстрації змін до установчого договору та Статуту ТОВ ТП
«Гастроном-78»ці установчі документи повинні були відповідати вимогам норм
діючого на той час законодавства і підлягали б приведенню у відповідність з
вимогами норм діючого на даний час законодавства, в тому числі ГК України, який
набрав чинності з 1 січня 2004 року та ЦК України (2004 р), при умові, якщо б
їм суперечили, проте, позивачем цього не доведено, а судом не встановлено.

Стаття 1 ГПК надає підприємствам,
установам, організаціям та громадянам-підприємцям право звертатися до
господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. Тому, якщо за наслідками розгляду справи
господарським судом не встановлено порушення прав або охоронюваних законом
інтересів позивача зумовленого невідповідністю змісту установчих документів
закону або недотриманням закону під час їх прийняття, суд не має підстав для
прийняття рішення про визнання установчих документів товариства або їх окремих
положень недійсними.

Статут підприємства є локальним
нормативним актом, а не правочином, тому до нього не можуть застосовуватися
положення статей ЦК УРСР, які визначають підстави недійсності правочину.

Відповідно до ст.41 ЦК УРСР угодами
визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав або обов'язків, отже в розумінні ст.41 ЦК УРСР
установчий договір є правочином.

Відповідно до п.п.6, 7 Прикінцевих
та перехідних положень Цивільного кодексу України (2003 року) правила
Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив
до набрання чинності цим Кодексом; до позовів про визнання заперечуваного
правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного
правочину, право на пред'явлення якого
виникло до 01.01.2004 року, застосовується позовна давність, встановлена
для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ч.3 ст.267 Цивільного
кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення ним рішення. Така заява була зроблена
відповідачем.

Відповідно до  ст. 71
Цивільного кодексу УРСР загальний строк позовної давності встановлюється
тривалістю в  три роки.

Відповідно до ст.76 Цивільного
кодексу УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення
права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення свого права.

Позивач стверджує, що дізнався про
порушення свого права лише у 2007 році, проте не надав суду жодних доказів, що
підтверджують дану обставину.

Відповідно до вимог ч.1 ст.33
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Всупереч вимогам чинного законодавства позивачем не надано суду доказів, які
вказували на те, що позивач дізнався про порушення свого права значно пізніше
після реєстрації змін до Установчого договору та Статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гастроном-78».

З наданої позивачкою копії
протоколу №3 зборів засновників ТОВ-ТП «Гастроном-78»від 20 березня 1998 року,
на яких було затверджено зміни до статуту товариства, вбачається, що вона була
присутня на зборах, а отже їй було відомо про зміни до статутних документів.

Таким чином, строк позовної
давності пропущено без поважних причин.

Відповідно до ст. 80 Цивільного
кодексу УРСР, п.4 ст.267 Цивільного кодексу України закінчення строку позовної
давності є підставою для відмови в позові.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу  України, суд

ВИРІШИВ:

1.
В задоволенні позову відмовити.

Суддя
Мамченко Ю. А.

Повний
текст рішення суддею підписано «23»вересня 2008 року.