ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА

23.09.2008

Справа №2-22/8994-2008

23 вересня 2008 року                     Справа №2-22/8994-2008

За позовом           Відкритого акціонерного товариства «Нижньогірський» (97124, АР Крим, Нижньогірський район, с. Листвене, вул.Верхня, 57)

до          Товариства з обмеженою відповідальністю «Нефтяник» (96100, м.Феодосія, вул.Дружби, 113)

про           визнання погашеним зобов’язання та визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню

Суддя: Калініченко А.А.

Представники сторін:

Позивача :          Вдовін А.Ф. – представник, дов. б/н від 04.07.2008 р. , паспорт ЕС 483232.

Відповідача:

не з’явився.

Позивач - Відкрите акціонерне товариство «Нижньогірський» - звернулось до Господарського суду АР Крим із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Нефтяник», у якій просить зобов’язання по сплаті 13081,28 грн. на користь ТОВ «Нефтяник» визнати погашеним згідно ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а наказ господарського суду АР Крим по справі № 2-9/1483-2005 від 19.12.2005 р. таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач явку представника у судове засідання, яке відбулось 23.09.2008 р., не забезпечив.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Суд, керуючись ст. 75 ГПК України, вважає можливим розглянути справу по наявними у ній матеріалам.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази, суд

встановив:

Рішенням Господарського суду АР Крим по справі № 2-9/1483-2005 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Нефтяник» про стягнення з відповідача – Відкритого акціонерного товариства «Нижньогірський» 1308, 28 грн., 19.12.2005 р. видано наказ на примусове виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 13.06.2005 р. порушено провадження у справі про банкрутство Відкритого акціонерного товариства «Нижньогірський» ( справа № 2-20/10231-2005). Товариство з обмеженою відповідальністю «Нефтяник» до їх складу не увійшло.

Цією ж ухвалою вимоги конкурсних кредиторів, які заявлені після закінчення строку, встановленого для їхньої подачі, або не заявлені взагалі, визнані такими, що не підлягають розгляду та вважаються погашеними на підставі ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відкрите акціонерне товариство «Нижньогірський» звернулось до господарського суду із позовом, у якому просить зобов’язання по сплаті 13081,28 грн. на користь ТОВ «Нефтяник» визнати погашеним згідно ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а наказ господарського суду АР Крим по справі № 2-9/1483-2005 від 19.12.2005 р. таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 2 статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Положення частини другої статті 124 Конституції України треба розглядати у системному зв’язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п’ята статті 55 Конституції України). Отже, право особи (зокрема юридичної особи) на судовий розгляд спору, не можуть бути поставлені в залежність від наявності чи відсутності в законах України спеціальних положень про можливість звернення до суду по кожній конкретній категорії справ. Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов’язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право.

Статтєю 16 Цивльного кодексу України встановленою що, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування

майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом,що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Позивач звернувся до господраського суду із позовною заявою саме про погашення зобов’язання по сплаті, однак такого засобу захисту прав діючим законодавством не передбачено, отже позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Поряд з вимогами про погашення зобов’язання по сплаті позивач також просить визнати наказ Господарського суду АР Крим від 19.12.2008 р. по справі № 2-9/14385-2005 р. таким , що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 116 ГПК виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили. У наказі господарського суду згідно із статтею 117 ГПК зазначається, зокрема, резолютивна частина рішення.

Згідно з рекомендаціями президії Вищого господарського суду від «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 04-5/212 від 10.02.2004 р. частинами другою - п'ятою статті 117 ГПК визначено підстави подання та загальний порядок розгляду господарським судом заяв стягувачів або боржників про виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, та стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за наказом. Відповідні заяви слід розглядати за правилами ГПК в межах розглянутої господарським судом справи. Частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті: якщо його видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Наведений перелік підстав є вичерпним. Що ж до позовних заяв про визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню, то такі заяви на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК не підлягають розгляду в господарських судах, оскільки оскарження наказу поза межами апеляційного чи касаційного перегляду рішення, на виконання якого такий наказ видано, неможливе. Тому заінтересована сторона у справі може у встановленому ГПК порядку оскаржити лише відповідне рішення господарського суду. Враховуючи викладене, провадження у частині визнання наказу Господарського суду від 19.12.2005 р. по справі № 2-9/1483-2005 таким, що не підлягає виконанню, підлягає припиненню.

У судовому засіданні, яке відбулось 23.09.2008 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішенн. Повний текст рішення оформлено та підписано 30.09.2008 р.

З урахуванням викладеного, керуючись п.1 ст.80,ст.ст. 82-84 ГПК України, суд

вирішив :

1. Відмовити у позові у частині визнання погашеним зобов’язання Відкритого акціонерного товариства «Нижньогірський» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Нефтяник» по сплаті 13081,28 грн.

2. У частині позовних вимог про визнання наказу Господарського суду АР Крим від 19.12.2005 р. по справі № 2-9/1483-005 таким, що не підлягає виконанню – провадження у справі припинити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Калініченко А.А.