ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.08.08                                                                                           Справа№ 19/124

За Позовом: Відкрите Акціонерне Товариство "Львівський завод радіоелектронної медичної апаратури", м. Львів;

до Відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "ВКВ Сервіс", м. Львів.

про: стягнення неустойки 7140,96 грн.

Суддя Левицька Н.Г.

Секретар судового засідання Байко А. Я.

В судовому засіданні взяли участь представники Сторін:

Позивача: Геляра Ю. І. –предст. (Дов. №50/170 дійсна до 31.12.2008р.);

Відповідача: Климишин І. П. –предст. (Дов. б/№ від 25.07.2008р.)

Представникам Сторін, які взяли участь у справі, роз'яснено їх права та обов’язки, передбачені ст.ст.20,22 ГПК України, в тому числі право заявляти відводи.

Суть спору:

Позов заявлено ВАТ "Львівський завод радіоелектронної медичної апаратури", м. Львів до Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "ВКВ Сервіс", м. Львів про стягнення неустойки 7140,96 грн.

Обставини Справи:

Ухвалою суду від 12.05.2008р. порушено провадження у справі і розгляд справи призначено на 28.05.2008р.

Ухвалою суду від 28.05.2008р., від 08.07.2008р., від 21.08.2008р. судові засідання відкладались з підстав наведених у відповідних Ухвалах суду.

Представник Позивача в судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Представник Позивача в судовому засіданні пояснив наступне: 01.03.2000р. ВАТ "ЛЗ РЕМА" (орендодавцем) та ТзОВ ВКП "ВКВ Сервіс" (орендарем) було укладено договір оренди майна, що належить до державної власності (далі - Договір).

Відповідно до Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду наступне обладнання, а саме - токарний станок ІК 62 Д вартістю 2500,00грн. та фрезерувальний станок 6720 В вартістю 4022,00грн., про що свідчить акт приймання-здавання майна від 01.03.2000р. підписаний сторонами.

Згідно з п. 8.1 Договору він є строковим і укладений терміном на п'ять років - до 01.03.2005р. включно. Листом №279/50 від 18.11.2004р. керуючий санацією попередив Відповідача про припинення договірних правовідносин та повернення майна орендодавцю до 05 12.2004р. Згідно з п.5.1.3. розділу 5 Договору у випадку припинення договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві у 5-ти денний термін орендоване майно у належному стані з урахуванням фізичного нормального зносу. Станом на 11.04.2008р. майно ВАТ "ЛЗ РЕМА" не повернуто, відповідно до вимог Договору та умов чинного законодавства України.

У зв'язку з фактичним неповерненням Відповідачем майна та користуванням ним, Позивач застосував санкцію з листопада 2005р. по квітень 2008р. в розмірі 7140,96грн.

Представник Відповідача в судове засідання з’явився, подав обгрунтований Відзив на позовну заяву з поясненнями, наведеними у Відзиві, позовні вимоги заперечив, просив суд у позовних вимогах відмовити.

Заслухавши пояснення Представника Позивача та Представника Відповідача, оглянувши в судовому засіданні первинні документи та оцінивши докази, що знаходяться в матеріалах справи, судом встановлено наступне:

01.03.2000р. між ВАТ "ЛЗ РЕМА" (орендодавцем) та ТзОВ ВКП "ВКВ Сервіс" (орендарем) було укладено Договір оренди майна, що належить до державної власності (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду наступне обладнання: токарний станок ІК 62 Д вартістю 2500,00грн. та фрезерувальний станок 6720 В вартістю 4022,00грн. Пунктом 2.1 Договору визначено, що вступ Орендаря у володіння та користування майном настає одночасно із підписанням Сторонами цього Договору та Акта прийому-передачі вказаного майна.

Даний факт підтверджується Актом приймання-здавання майна від 01.03.2000р., який був підписаний Сторонами.

Згідно з вимогами п. 8.1 Договору термін оренди є строковим і укладений терміном на п'ять років - до 01.03.2005р.

Листом №279/50 від 18.11.2004р. керуючим санацією, відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом",- було попереджено Відповідача про припинення договірних правовідносин та повернення майна орендодавцю до 05.12.2004р.

Рішенням від 08.09.2005р. господарського суду було встановлено, що даний лист свідчить про розірвання договору оренди від 01.03.2000р. і обов'язок орендаря повернути орендоване майно.

Відповідач зобов'язався повернути орендоване майно до 27.02.2005р., про що свідчить гарантійний лист.

Враховуючи викладене, на підставі ч.З ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992р. № 2269-ХП, де визначено, що у разі припинення договору оренди за обставин, зазначених у частині першій цієї статті, орендар окремого індивідуально визначеного майна зобов'язаний повернути це майно відповідному підприємству.

Згідно з п.5.1.3. розділу 5 Договору у випадку припинення договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві у 5-ти денний термін орендоване майно у належному стані з урахуванням фізичного нормального зносу. Крім того, в ч.І ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992р. № 2269-ХП у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Відповідно до умов п. 2.3. розділу 2 Договору сторонами було погоджено, що майно вважається повернутим Орендодавцю з часу підписання сторонами акта приймання-передачі.

У зв'язку із фактичним неповерненням Відповідачем майна та користуванням ним, Позивач застосував санкцію, згідно з ч.2 ст. 785 ЦК України, де вказано, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З листопада 2005р. по квітень 2008р. Відповідачу нарахована неустойка в розмірі 7140,96грн. Розрахунок неустойки, нарахованої за неповернення майна Відповідачем, згідно з Договором б/№ від 01.03.2000р міститься в матеріалах справи.

Відповідач посилається на вимоги ст. 256 ЦК України: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 258 Цивільного кодексу України для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Відповідно до положень частини 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Рішенням господарського суду від 08.09.2005 року було встановлено, що Договір оренди був розірваний з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від Договору, тобто з 02.12.2004 року. Згідно з п.5.1.3. розділу 5 договору у випадку припинення договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві у 5-ти денний термін орендоване майно в належному стані з урахуванням фізичного нормального зносу. У відповідності до положень ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи те, що строк виконання Відповідачем зобов'язання щодо повернення предмета оренди сплинув 07.12.2004р.,- річний строк позовної давності, відповідно, сплинув 07.12.2005р.. Позивач звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення неустойки лише 06.05.2008 року. Отже, Позивач пред'явив позов після закінчення строку позовної давності.

Слід зазначити, що Позивач не надавав доказів чи заяви щодо пропуску строку позовної давності з поважних причин.

Крім того, вимогою ч.б ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. За поданим позивачем розрахунком розмір пені за 36 місяців прострочення становить 7140, 96 грн. Враховуючи те, що строк виконання Відповідачем зобов'язання щодо повернення предмета оренди сплинув 07.12.2004р.,- шестимісячний строк нарахування штрафу відповідно, сплинув 07.06.2005р., що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки (пені) нарахованої за межами шестимісячного строку у розмірі 5950, 80 грн.

Частина 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов’язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами частини б ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За вимогами ст. 256 ЦК України,- позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За вимогами ст. 258 ЦК України - для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення нарахованої неустойки за неповернення майна в сумі 7140,96 грн. та судових витрат та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу задоволенню не підлягають, оскільки, Позивачем було пропущено строк позовної давності.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.33, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.          У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду, в порядку встановленому розділом ХII ГПК України.

Суддя                                                                                           Левицька Н.Г.