СУД
Постанова

Іменем України

11
червня 2008 року

Справа
№ 2-7/12506-2007

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                  Прокопанич
Г.К.,

суддів                                                                      Антонової І.В.,

Котлярової О.Л.,

за участю
представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1 від
05.02.08,  суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1;

відповідача:
Дерюгіної Жанни
Анатоліївни, довіреність № 7 від 07.02.08,
Сакського районного споживчого товариства;

розглянувши
апеляційні скарги
Сакського районного споживчого товариства на рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 24.04.2008 у справі №
2-7/12506-2007

за
позовом           суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

до
Сакського районного
споживчого товариства

(вул.
Новоселівське шосе, 5,  місто Саки,
Автономна Республіка Крим,  96500)

про
визнання права на
викуп земельної ділянки та спонукання до виконання певних дій

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.04.2008 у справі №
2-7/12506-2007 (суддя Дворний І.І.)
позов суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до Сакського районного
споживчого товариства про визнання права на викуп земельної ділянки та
спонукання до виконання певних дій задоволено.

Не погодившись з
постановленим судовим актом, відповідач подав апеляційні скарги, в яких просить
рішення скасувати та прийняти нове.

Апеляційна скарга
мотивована  порушенням господарським судом
норм матеріального та процесуального права. На думку відповідача,  позивач не мав правових підстав для звернення
до суду, оскільки майнові інтереси
суб'єкта  підприємницької
діяльності ОСОБА_1 відповідачем  порушені
не були.

Заперечень на
апеляційну  скаргу  до суду не надходило.

За клопотанням сторін
судочинство здійснювалось  російською
мовою.

На підставі статті 101
Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно
розглянувши  справу, встановила наступне.

У вересні 2007 року  суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернулась до господарського суду
Автономної  Республіки Крим з  позовом до Сакського районного споживчого
товариства, просила   визнати за нею право
на викуп земельної ділянки  та
спонукати  відповідача укласти з нею
договір  купівлі - продажу  земельної ділянки під чебуречну літ.  "Э-Э1" за адресою: місто Саки, вул.
Радянська, 9 у розмірі, необхідному для обслуговування об'єкту.

Позивач  посилається на те, що відповідачем  порушується її право користування
вищезгаданим об'єктом нерухомості.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
вважає його безпідставним з огляду на наявність у Сакського районного
споживчого товариства  Державного акту на
право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 534500  від 21.04.2006 на підставі договору  купівлі - продажу № 2-144 від  27.02.2004. Отже,  об'єкт нерухомості позивача розташований на
земельній  ділянці, яка є власністю
відповідача.

Ухвалою господарського суду Автономної  Республіки Крим  від 19.09.2007,  залишеною без змін постановою
Севастопольського  апеляційного
господарського суду від 20 грудня 2007 року провадження у справі  зупинено у зв'язку з  призначенням у справі будівельно-технічної
експертизи.

Оскаржене
рішення мотивоване посиланням на положення частини 1  статті
377 Цивільного кодексу України, згідно якої до особи,  яка
придбала  житловий  будинок,
будівлю  або споруду,  переходить право власності на земельну
ділянку,  на якій вони розміщені,  без зміни її цільового призначення,  у
розмірах, встановлених договором.

Вивчивши матеріали справи,
вислухавши  представників сторін,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та
відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, судова колегія  вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Статтею
16 Цивільного кодексу України передбачено, що
кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та інтересу.

Як свідчать матеріали справи,  право власності  у суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
на об'єкт нерухомості   виникло на
підставі рішення  господарського суду
Автономної Республіки Крим  від 27 квітня
2006 року у справі № 2-29/77885-2006 (т.1 а.с 9-11).

Статтею 120  Земельного кодексу  України
передбачено, що до  особи,  яка  придбала  житловий
будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну ділянку,  на якій вони розміщені,  без зміни її цільового призначення,  у
розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового
будинку,  будівлі або споруди  розмір
земельної  ділянки  не
визначено,  до   набувача переходить  право
власності на ту частину земельної ділянки,  яка зайнята житловим будинком,  будівлею або спорудою,  та на
частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Задовольняючи  позов, суд першої інстанції виходив з того,
що висновком  судової  будівельно - технічної експертизи  № 2623 від 29.10.2007 встановлено, що площа
земельної  ділянки, необхідної для
розміщення належного позивачу  об'єкту нерухомості,
дорівнює площі забудови та складає  58 м2..
Площа земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об'єкта не
передбачена (т.1 а.с.75-89).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового Суду України,
викладених у пункті 1 постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”,
рішення  є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності -на
підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних  засад і змісту законодавства України. Рішення
суду першої інстанції цим вимогам не відповідає.

Згідно з пунктами 1, 2 статті
78 Земельного кодексу України  право    власності
на   землю   -
це   право  володіти, користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.

Право власності на землю набувається  та
реалізується  на підставі  Конституції
України,  цього Кодексу,  а також інших законів, що видаються
відповідно до них.

Структура власності на землю
реалізується через такі земельно-економічні і державно-організаційні елементи,
як володіння,  користування і
розпорядження. Зазначені положення відтворені у статті 317 Цивільного
кодексу  України, відповідно до пункту 1
якої до особи,  яка  придбала
житловий  будинок,  будівлю
або споруду,  переходить право
власності на земельну ділянку,  на якій
вони розміщені,  без зміни її цільового
призначення,  у  розмірах, встановлених договором.

З матеріалів справи вбачається, що
земельна ділянка, яка розташована за адресою: місто Саки, вул. Радянська,
9/11/15 площею 1,1559 га на підставі Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 534500 від 21.04.2006  належить саме відповідачеві і з його
власності не вибувала.

Суд не звернув увагу на  ту обставину, що об'єкт нерухомості, який
належить позивачці, зареєстрований за адресою: місто Саки, вул.                  Радянська, 9 ю.

Крім того, постановою  загальних зборів пайовиків Сакського
районного споживчого товариства від 27.10.2006
належна відповідачеві земельна  ділянка
зарахована до неподільного суспільного майна споживчої кооперації України.

Однак, перехід права власності
на будівлю  і споруду до набувача  нерухомого майна не тягне за собою
автоматичного переходу права власності на земельну ділянку, на якій розташована
будівля (споруда). Перехід права власності на землю вимагає в цьому випадку
окремого договірно-правового регулювання шляхом укладання відповідних
цивільно-правових угод  між власником
земельної ділянки і набувачем споруди, але жодна норма закону не встановлює
обов'язковість укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, на якій
розташована будівля.

У
зв'язку з переходом права власності на будівлі (споруди) за нормами статті 120
Земельного кодексу України можливим є як перехід права власності на земельну
ділянку, так і перехід права користування земельною ділянкою.

Судом
першої інстанції не надана оцінка доводам відповідача стосовно його пропозиції
про укладення договору оренди відповідної земельної ділянки з позивачем, тому
вважати безспірною вимогу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про  визнання права на викуп земельної ділянки під
розміщення об'єкту нерухомості - чебуречної з навісом літ. "Э-Э1", що
значиться за адресою: місто Саки, вул. Радянська, 9ю за наявності у відповідача
Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 534500 від
21.04.2006, на якій розташований
вищезгаданий об'єкт, є порушенням права власності Сакського районного
споживчого товариства  на землю.

Крім того,  позивачем не
надано суду доказів дотримання нею вимог статті 181 Господарського
кодексу України, відповідно до якої
господарський договір за загальним правилом викладається у формі
єдиного  документа,  підписаного
сторонами  та  скріпленого печатками.   Проект
договору  може  бути
запропонований  будь-якою  з сторін.
У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається
другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у
разі згоди з його умовами  оформляє  договір відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає  один  примірник
договору  другій  стороні
або надсилає відповідь на лист, факсограму  тощо у двадцятиденний строк після одержання
договору.

З
врахуванням вищенаведеного оскаржене рішення прийняте з порушенням норм
матеріального права та підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 101,  пунктом 2 статті 103,  пунктом 4 частини 1 статті 104, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги
Сакського районного споживчого товариства
задовольнити.

2. Рішення господарського
суду Автономної Республіки Крим від 24.04.2008 у справі № 2-7/12506-2007  скасувати.

3. У позові відмовити.

Головуючий
суддя
Г.К. Прокопанич

Судді
І.В. Антонова

О.Л. Котлярова