ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.07.08 р.
Справа № 8/120пд

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.Ясинувата,

код НОМЕР_1

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м.Ясинувата,

код НОМЕР_2

про визнання договору оренди
недійсним

С

уддя  Ємельянов А.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - по пасп.

від відповідача: ОСОБА_3 - по дов.

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, м.Ясинувата, позивач, звернувся до господарського суду з позовною
заявою до відповідача, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Ясинувата, про
визнання недійсним договору від 26.05.2008р. оренди нежитлового приміщення.

В обгрунтування своїх вимог позивач
посилається на невідповідність спірного договору оренди положенням
законодавства, у зв'язку з відсутністю у відповідача права власності на предмет
цього договору - нежитлове приміщення площею 56,3 кв.м, яке розташовано за
адресою: АДРЕСА_1. За таких обставин, приймаючи до уваги, що згідно із ст.761
Цивільного кодексу України право передання майна у найм належить власникові
речі, за твердженням позивача, передача відповідачем в оренду нежитлового
приміщення, яке не є його власністю, суперечить вимогам закону. Крім того, як
вказує позивач, договір оренди укладений в простій письмовій формі, що є
порушенням ст.793 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві без номеру та
дати, який надійшов на адресу господарського суду Донецької області
28.07.2008р., проти позовних вимог заперечив, посилаючись на відсутність
будь-яких порушень норм діючого законодавства під час укладання спірного
договору.

23.07.2008р. відповідач звернувся
до господарського суду з зустрічною позовною заявою до позивача про:

- визнання права власності на
нежитлове приміщення - магазин загальною площею 56,3 кв.м, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1;

-
визнання дійсним договору від 26.05.2008р. оренди нежитлового
приміщення.

Ухвалою від 24.07.2008р. зустрічна
позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог відповідач посилається на виникнення у нього права власності на нежитлове
приміщення, внаслідок укладання договору від 16.01.2008р.  купівлі-продажу квартири та проведення її
перебудови.

Позивач у відзиві без номеру та
дати, який надійшов на адресу господарського суду Донецької області
28.07.2008р., проти зустрічних позовних вимог надав заперечення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та відповідача, господарський суд встановив:

Зобов'язання згідно із ст.ст.11,
509 Цивільного кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу
України за  договором  купівлі-продажу  одна
сторона  (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Як встановлено судом, 16.01.2008р.
між відповідачем (покупець) та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (продавці) був
укладений договір купівлі-продажу.

За умовами зазначеного договору,
продавцями було передано у  власність
покупця квартиру загальною площею 56,50 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1

Відповідно до ч.1 ст.334 Цивільного
кодексу України право  власності  у
набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше
не встановлено договором або законом.

У п.20 договору купівлі-продажу від
16.01.2008р. сторонами встановлено, що право власності на нерухоме майно у
відповідача виникає з моменту державної реєстрації договору.

Згідно із п.1 Тимчасового порядку
державної реєстрації правочинів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів
України №671 від 26.05.2004р., державна реєстрація правочинів проводиться
відповідно до вимог Цивільного кодексу України шляхом внесення реєстратором
відповідної інформації до Державного реєстру правочинів.

При цьому, реєстратори - це
державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами,
укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів,
змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії, приймають запити,
видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим
Порядком.

Як встановлено судом, згідно з
надписом, зробленим на другій сторніці договору купівлі-продажу від
16.01.2008р., останній був зареєстрований державним нотаріусом Ясинуватської
державної нотаріальної контори ОСОБА_7 у державному реєстрі за номером №107.

За таких обставин, приймаючи до
уваги встановлений договором купівлі-продажу момент переходу права власності до
покупця, враховуючи проведення державної реєстрації договору та витяг №17571799
від 31.01.2008р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий
Комунальним підприємством „Бюро технічної інвентраризації Ясинуватської міської
ради”, суд дійшов висновку, що відповідач набув право власності на квартиру
загальною площею 56,50 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1

Згідно із ст.317 Цивільного кодексу
України власникові належать права володіння, користування та розпорядження
своїм майном. При цьому, за приписами ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України
власник має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, що не суперечать закону. Зокрема, ст.320 Цивільного
кодексу України власникові надане право використовувати майно для здійснення
підприємницької діяльності.

За твердженням відповідача,
враховуючи передбачені діючим законодавством повноваження власника об'єкта
нерухомості, придбане нерухоме майно було перебудовано ним в нежитлове
приміщення - магазин.

Згідно з технічним паспортом,
складеним 24.04.2008р. Комунальним підприємством „Бюро технічної
інвентраризації Ясинуватської міської ради” приміщення спірного магазину
складається з торгового залу площею 35,5 кв.м, складів площею 8,2 кв.м та 4,9
кв.м, туалету площею  3,0 кв.м, коридору
площею 4,7 кв.м.

Відповідно наданого до матеріалів
справи науково-технічного звіту, складеного Дочірнім підприємством
"Науково-дослідницький та проектний інститут „ДОНЕЦЬКИЙ
ПРОМБУДНДІПРОЕКТ" Державного акціонерного товариства „Будівельна компанія
„УКРБУД”, встановлено, що загальне технічне становище конструкцій
переобладнаного приміщення (з проведенням демонтажу міжкімнатних перегородок)
задовільне, подальша експлуатація нерухомого майна можлива.

Відповідно до ст.328 Цивільного
кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом. Тобто, у відповідності до ст.328
Цивільного кодексу України встановлюється презумпція правомірності набуття
права власності, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлено
судом.

Таким чином, приймаючи до уваги
гарантовану законом можливість проведення власником перебудови нерухомого
майна, враховуючи відсутність будь-яких доказів порушення  будівельних норм та правил при здійснення
відповідачем перепланування квартири під магазин, за висновками суду Фізична
особа - підприємець ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення - магазину
загальною площею 56,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.16 Цивільного
кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути
визнання права.

За змістом ст.392 Цивільного
кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється або невизнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.4-3 Господарського
процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється
на засадах змагальності.

За приписом ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які
вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, обґрунтовуючи
вимоги про визнання права власності на спірне майно відповідач посилається на
фактичне невизнання його прав позивачем.

Зокрема, позивач у позовній заяві
стверджує про відсутність у відповідача права власності на спірне майно.

За таких обставин, виходячи з того,
що зустрічний позов в частині вимог про визнання права власності повністю
доведений відповідачем, обґрунтований законодавством та фактичними матеріалами
справи, враховуючи, що право власності відповідача фактично не визнається
позивачем, вимоги про визнання права власності на нежитлове приміщення -
магазин загальною площею 56,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
підлягають задоволенню.

Згідно із ст.215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною
(сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу
України.

За приписом ч.1 ст.203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.220
Цивільного кодексу України у  разі   недодержання   сторонами
вимоги   закону   про нотаріальне посвідчення договору такий
договір є нікчемним.

Виходячи зі змісту позовної заяви,
за твердженням позивача, договір від 26.05.2008р. оренди нежитлового
приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, не відповідає вимогам закону.

Як встановлено судом, в
обгрунтування факту невідповідності спірного договору оренди від 26.05.2008р.
вимогам закону позивач посилається, зв тому числі,  на відсутність у відповідача права власності
на майно, яке є предметом цього договору.

Зокрема, як вказує позивач, у
відповідності з вимогами ст.761 Цивільного кодексу України право передання
майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Проте, згідно з висновками суду,
викладеними вище, відповідач є власником магазину загальною площею 56,3 кв.м.,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Твердження позивача про недійсність
договору від 26.05.2008р. з огляду на відсутність нотариального посвідчення є
необгрунтованими та неправомірними, враховуючи наступне:

Статтею 209 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин,
який  вчинений  у
письмовій  формі,   підлягає нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю  сторін.

Згідно із ст.793 Цивільного кодексу
України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої
частини) підлягає нотаріальному посвідченню, якщо він укладений на строк   три
роки  і  більше.

Проте, згідно з положеннями п.5.2
договору оренди від 26.05.2008р. нежитлового приміщення останній укладений
строком на двадцять чотири місяці.

Тобто, враховуючи положення
ст.ст.209, 793 Цивільного кодексу України спірний договір оренди не підлягає
обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Одночасно, інших доказів
невідповідності спірного договору оренди від 26.05.2008р. вимогам закону
позивачем всупереч ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України
до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене, приймаючи до уваги, що вимоги про визнання недійсним договору
від 26.05.2008р. недоведені фактичними обставинами справи, позов в цій частині
підлягає залишенню без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги про
визнання дійсним договору від 26.05.2008р. оренди нежитлового приміщення
залишаються без задоволення з огляду на таке:

Відповідно до приписів ст.129
Конституції України суд вживає виключно ті засоби захисту законних прав та
охоронюваних законом інтересів осіб, які прямо передбачені законом.

При цьому, згідно із ст.220
Цивільного кодексу України з урахуванням п.4 Постанови Пленуму №3 від
28.04.1978р. Верховного суду України «Про судову практику у справах про
визнання угод недійсними» визнання договору дійсним як форма судового захисту
застосовується лише відносно угод, щодо яких законом встановлена обов'язкова
нотаріальна форма, від дотримання якої одна з сторін, незважаючи на
узгодженість всіх істотних умов та повне або часткове виконання угоди,
ухиляється.

Проте, за висновками суду, згідно з
положеннями ст.ст.209, 793 Цивільного кодексу України нотаріальне посвідчення
договору оренди від 26.05.2008р. не передбачено.

Оскільки судом встановлено, що
діюче законодавство України не вимагає обов'язкового вчинення укладеного
26.05.2008р. договору у нотаріальній формі, застосування такого засобу судового
захисту як визнання спірного договору оренди дійсним є безпідставним, внаслідок
чого зустрічні позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню без
задоволення.

Враховуючи, що спір, за висновками
суду, виник внаслідок неправильних дій позивача, на останнього підлягають
віднесенню судові витрати за первісним позовом.

Судові витрати за зустрічним
позовом у відповідності до ст.49
Господарського процесуального кодексу України підлягають розподілу між
сторонами порівну.

За таких обставин, керуючись
ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Ясинувата до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2, м.Ясинувата про визнання недійсним договору від
26.05.2008р. оренди нежитлового приміщення - магазину загальною площею 56,3
кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зустрічні позовні вимоги Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2, м.Ясинувата до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м.Ясинувата задовольнити частково.

Визнати право власності Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2, м.Ясинувата на нежитлове приміщення - магазин
загальною площею 56,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти зустрічних
позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.Ясинувата на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
м.Ясинувата витрати по сплаті державного мита в сумі 42 грн. 50 коп., витрати
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

За згодою сторін в судовому
засіданні 31.07.2008р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано
31.07.2008р.

Суддя