ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.08 Справа № 20/616/07

Суддя Гандюкова Л.П.

м. Запоріжжя

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Запорізький комбінат будматеріалів”, м.Запоріжжя

до Комунального підприємства “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання №10”, м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відкрите акціонерне товариство “Запоріжжяобленерго” в особі Запорізьких міських електричних мереж, м.Запоріжжя

про стягнення суми 26302,45 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача –Кулакова Н.В. (дов. №б/н від 09.01.2007р.);

Від відповідача –Панченко Т.І. (дов. №01/10-1 від 04.01.2007р.);

Від третьої особи –Стініч М.М. (дов.№194 від 09.10.2007р.);

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача на користь позивача суми 26302,45 грн. як відшкодування оплаченої позивачем вартості електроенергії, поставленої в будівлю гуртожитку по вул. Цегельна,13 у м.Запоріжжі за період з листопада 2004 р. по травень 2006р.

Ухвалою господарського суду від 29.11.2007р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 20/616/07, судове засідання призначено на 18.12.2007р. Ухвалою суду від 18.12.2007р. на підставі ст.27 ГПК України до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –ВАТ “Запоріжжяобленерго” в особі Запорізьких міських електричних мереж, цією ж ухвалою розгляд справи відкладено на 23.01.2008р.

У судовому засіданні 23.01.2008р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, які обґрунтовані ст.15,16,319,322,1212 ЦК України, ст.ст.20,136 ГК України та мотивовані наступним. Після перетворення за розпорядженням Запорізької обласної ради народних депутатів №105-р від 14.03.1995р. Запорізького комбінату будівельних матеріалів у ВАТ “Запорізький комбінат будматеріалів” на баланс позивача був переданий гуртожиток, розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Цегельна,13. З метою постачання мешканцям гуртожитку електроенергії, між позивачем та ВАТ “Запоріжжяобленерго” був укладений договір користування електричною енергією №3607 від 09.07.1997р. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.10.2004р. №412/2 гуртожиток був переданий позивачем до комунальної власності м.Запоріжжя в повне господарське відання КП “ВРЕЖО №10” (відповідач) та прийнятий останнім на баланс. Згідно з п.3 “Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій”, затвердженого постановою КМУ від 06.11.1995р. №891, разом з відомчим житловим фондом передаються відповідним комунальним підприємствам зовнішні мережі електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення. Відповідач є балансоутримувачем майна (гуртожитку) та у відповідності до ст.37 Закону України “Про власність”, ст.136 ГК України це майно належить йому на праві повного господарського відання, до якого застосовуються правила про власність. Згідно з ст.ст.319,322 ЦК України власник зобов’язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки до відповідача перейшло право повного господарського відання на гуртожиток, відповідно до нього перейшов обов’язок утримувати зазначене майно, зокрема, нести витрати по оплаті електроенергії. Однак, оскільки договір електропостачання відповідачем з ВАТ “Запоріжжяобленерго” укладений не був, поставка електроенергії здійснювалася на підставі договору №3607 від 09.07.1997р., укладеного з позивачем. В липні 2006р. ВАТ “Запоріжжяобленерго” звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до позивача про стягнення заборгованості за електроенергію, поставлену в гуртожиток за період червень 2003р.-травень 2006р. на загальну суму 65190,13 грн. Рішенням господарського суду від 12.01.2007р. у справі №15/230/06-6/340/06 позов ВАТ “Запоріжжяобленерго” був задоволений, з позивача стягнуто суму 65190,13 грн., з якої сума у розмірі 26302,45 грн. становить вартість електроенергії, поставленої в гуртожиток за період з листопада 2004р. по травень 2006р., після його передачі на баланс КП “ВРЕЖО №10”. Платіжними дорученнями стягнена за рішенням суду сума повністю перерахована позивачем на рахунок ВАТ “Запоріжжяобленерго”. Таким чином, відповідачем за рахунок позивача безпідставно збережені грошові кошти в сумі 26302,45 грн. вартості електроенергії, поставленої у листопаді 2004р.-травні 2006р. Просить позов задовольнити.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з наступних підстав. Посилання позивача на постанову КМУ №891 від 06.11.1995р. безпідставне, оскільки в постанові йдеться про зовнішні мережі. Відповідач в даному випадку є балансоутримувачем житлового фонду, приймає та обслуговує лише внутрішньобудинкові електромережі. Вузол обліку не належить балансоутримувачу, а тільки зберігається ним на підставі відповідного договору, що виконувалось відповідачем безкоштовно з 28.10.2004р. до підписання акту прийому-передачі точки рахунку гуртожитку. Між позивачем та ВАТ “Запоріжжяобленерго” був укладений договір №3607 на постачання електричної енергії, відповідно до умов якого позивач взяв на себе обов’язок сплачувати за надану мешканцям гуртожитку електроенергію. Згідно з п.7.10 ПКЕЕ користувач електроенергії зобов’язаний за сім днів письмово повідомити постачальника електроенергії про закінчення договору або зміни в частині обсягів постачання та провести повний розрахунок. Відповідач на протязі 2004-2007 років неодноразово звертався до ВАТ “Запоріжжяобленерго” про включення постачання електроенергії гуртожитку по вул..Цегельній,13 до договору №3601 від 07.07.1997р., укладеного між ними. Постачальником електроенергії було відмовлено на тій підставі, що договори з новим споживачем укладаються після розірвання договору з попереднім споживачем. Позивач звернувся щодо розірвання договору №3607 лише 18.12.2006р. та 11.04.2007р. був підписаний трьохсторонній акт про закриття рахунку по договору №3607 та прийняття його на договір №3601. Фактична передача гуртожитку в комунальну власність не тягне за собою перехід прав та обов’язків за господарськими договорами, що були укладені колишнім власником з підприємствами- постачальниками комунальних послуг. Крім того, балансоутримувач не несе зобов’язань перед постачальником комунальних послуг по сплаті за отримані населенням послуги. Мешканці будинків самостійно здійснюють оплату за отримані комунальні послуги безпосередньо на рахунки цих постачальників. Посилання позивача на ст.1212 ЦК України безпідставне, оскільки електроенергія це електроносій, який виступає на ринку як товар. Споживачем електричної енергії є безпосередньо мешканці гуртожитку. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач у своїх додаткових поясненнях зазначив, що після передачі гуртожитку на баланс відповідача позивач не може являтися стороною договору у сфері житлово-комунальних послуг, оскільки не є власником майна, виробником і споживачем послуг, виконавцем послуг для населення. Твердження відповідача, що позивач повинен був виступити ініціатором розірвання договору №3606 від 09.07.1997р., не відповідає дійсності. Згідно з п.1 Прикінцевих положень Закону України “Про житлово-комунальні послуги” договори, що не приведені у відповідність з цим Законом у визначений строк, втрачають чинність. Відповідно до ст.7 Закону України “Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності” право власності на об’єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі. Згідно з ст.1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” та положень “Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій”, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005р. внутрішньо будинкові системи –це мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщенні в межах будинку, споруди системи протипожежного захисту. Таким чином, на баланс відповідача були передані як зовнішні мережі електропостачання, так і засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку.

Третя особа вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У своєму поясненні зазначила, що позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, безпідставно посилається на ст.1212 ЦК України, оскільки в даному випадку положення цієї статті не можуть бути застосовані, так як електроенергія до гуртожитку по вул.Цегельній,13 поставлялася саме позивачу на виконання умов договору №3607 від 09.07.1997р., КП “ВРЕЖО №10” не є стороною даного договору. Позивач також помилково вказує, що факт поставки позивачем електроенергії до будівлі гуртожитку за період з листопада 2004р. по травень 2006р. підтверджується рішенням господарського суду Запорізької області від 12.01.2007р. у справі №15/230/06-6/340/06. Насправді вказаним рішенням встановлено факт поставки електричної енергії саме позивачу –ВАТ “Запорізький комбінат будматеріалів” на підставі договору №3607 від 09.07.1997р.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №412/2 від 28.10.2004р. до комунальної власності міста Запоріжжя прийнято гуртожиток по вул.Цегельній, 13 від ВАТ “Запорізький комбінат будматеріалів” та вирішено передати його в повне господарське відання Комунальному підприємству “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання №10.

Актом приймання-передачі від 28.10.2004р. гуртожиток передано в комунальну власність.

Відповідно до авізо від 01.11.2004р. згідно з рішенням №412/2 від 28.10.2004р. КП “ВРЕЖО №10” прийняло у комунальну власність гуртожиток по вул.Цегельна, 13, від ВАТ “Запорізький комбінат будматеріалів”.

Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30.03.2007р. будівля гуртожитку за адресою: м.Запоріжжя, вул.Цегельна, 13, зареєстрована на праві комунальної власності за територіальною громадою м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.01.2007р. у справі №15/230/06-6/340/06 за позовом ВАТ “Запоріжжяобленерго” в особі Запорізьких МЕМ до ВАТ “Запорізький комбінат будматеріалів”, третя особа КП “ВРЕЖО №10”, позовні вимоги задоволені, з ВАТ “Запорізький комбінат будматеріалів” стягнуто суму 65 190 грн. 13 коп. основного боргу.

Із змісту вищезазначеного рішення слідує, що предметом спору була заборгованість ВАТ “Запорізький комбінат будматеріалів” за поставлену електричну енергію за період з червня 2003р. по травень 2006р. за договором на користування електричною енергією №3607 від 09.07.1997р.

Згідно з наданими платіжними дорученнями №1726 від 09.10.2007р. та №1812 від 19.10.2007р. сума 65190 грн. 13 коп., стягнута рішенням господарського суду Запорізької області від 12.01.2007р. у справі №15/230/06-6/340/06, сплачена ВАТ “Запорізький комбінат будматеріалів” у повному обсязі.

26.11.2007р. ВАТ “Запорізький комбінат будматеріалів” звернувся до господарського суду з позовом до КП “ВРЕЖО №10” про стягнення суми 26302,45 грн. як відшкодування оплаченої позивачем вартості електроенергії, поставленої в будівлю гуртожитку по вул. Цегельна,13 у м.Запоріжжі за період з листопада 2004 р. по травень 2006р., оскільки з 28.10.2004р. гуртожиток був переданий до комунальної власності.

Відповідно до ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, факти, встановлені рішеннями господарського суду мають преюдиційне значення при вирішення даного спору.

Так, рішенням господарського суду Запорізької області від 12.01.2007р. у справі №15/230/06-6/340/06 встановлено, що 09.07.1997р. між позивачем (ВАТ “Запоріжжяобленерго” в особі Запорізьких МЕМ) та відповідачем (ВАТ “Запорізький комбінат будматеріалів) був укладений договір на користування електричною енергією №3607 від 09.07.1997р. У відповідності до підпункту 10.1 пункту 10 договору, договір вважається укладеним на строк до 31.12.1997р. та вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення цього строку не надійде заява однієї сторони про відмову від договору чи його перегляд. Після передання за рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №412/12 від 28.10.2004р. будівлі гуртожитку до комунальної власності договір на користування електричною енергією №3607 від 09.07.1997р. між ВАТ “Запоріжжяобленерго” в особі Запорізьких МЕМ та ВАТ “Запорізький комбінат будматеріалів” розірвано не було. Відповідач (ВАТ “Запорізький комбінат будматеріалів”) в спірний період не звертався до позивача (ВАТ “Запоріжжяобленерго” в особі Запорізьких МЕМ) з заявою про розірвання договору, тому відповідач зобов’язаний виконувати взяті на себе зобов’язання договору, в т.ч. сплачувати відпущену позивачем електричну енергію. Відповідач не попередив позивача про звільнення об’єкту, розташованого по вул.Цегельній,13 в м.Запоріжжі, оплату відпущеної електроенергії не здійснив. За таких обставин, посилання відповідача на те, що гуртожиток було передано в комунальну власність, необґрунтоване, оскільки по договору зобов’язання сплачувати відпущену гуртожитку електричну енергію взяв на себе відповідач та ці зобов’язання не припинилися у встановленому законом порядку. Відповідач звернувся з заявою про розірвання договору лише 18.12.2006р., що підтверджується листом №01/333.

Таким чином, судом встановлено, що в період з листопада 2004 р. по травень 2006р. діяв договір на користування електричною енергією №3607 від 09.07.1997р.

Відповідно до ст.1212 глави 83 ЦК України, на яку посилається позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Із змісту наведеного законодавства слідує, що застосувати ці норми можливо для захисту прав та інтересу у разі набуття або збереження особою майна, але без достатньої правової підстави. Тобто, по-перше, повинен мати місце факт набуття або збереження майна відповідачем, та набуття цього майна без достатньої правової підстави. Згідно з ст.1212 ЦК України якщо майно набуте особою безпідставно або без достатньої правової

підстави, остання зобов’язана повернути потерпілому.

Відповідно до ст.11 ЦК України договір є однією із підстав виникнення цивільних прав та обов’язків.

Згідно з статтею 26 Закону України “Про електроенергетику”, пунктом 1.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996р. № 28 (в редакції постанови НКРЕ від 17.10.2005р. № 910), постачання електричної енергії для забезпечення потреб можливо лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами факт набуття або збереження майна відповідачем, і, відповідно, набуття цього майна без достатньої правової підстави. Як вбачається із досліджених судом доказів, рішення господарського суду Запорізької області у справі №15/230/06-6/340/06, саме позивач на підставі договору зобов’язаний сплатити отриману від третьої особи електроенергію, у договірних правовідносинах щодо постачання електроенергії в гуртожиток у спірний період позивач виступав споживачем, і ним не доказано, що саме КП “ВРЕЖО №10” отримано електроенергію на суму 26302,45 грн., отримано від позивача, безпідставно, тому позовні вимоги з підстав, які заявлено, задоволенню не підлягають. У зв’язку з викладеним суд не бере до уваги посилання позивача на інші норми права та письмові докази.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати у справі відносяться на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82–85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 14.04. 2008р.