ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" жовтня 2008 р.

Справа  № 22/103-08-2411

За позовом:  Одеської міської ради;

до відповідача: Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особиОСОБА_1

про розірвання договору оренди,
зобов'язання знести самовільно збудовані двоповерхові прибудови та зобов'язання
звільнити земельну ділянку

та

за зустрічним позовом: Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особиОСОБА_1

до відповідача: Одеської міської
ради;

про
визнання будівництва законним та визнання права власності

Суддя
Торчинська Л.О.

Представники:

Від позивача за первісним позовом
та відповідача за зустрічним позовом: - не з'явився;

Від відповідача за первісним
позовом та позивача за зустрічним позовом:ОСОБА_2  - представник за довіреністю № 1847 від
03.07.2008р.;

СУТЬ СПОРУ:
позивач Одеська міська рада звернувся до Господарського суду Одеської області з
позовною заявою до відповідача Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особиОСОБА_1 про розірвання договору оренди, зобов'язання знести самовільно
збудовані двоповерхові прибудови та зобов'язання звільнити земельну ділянку.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнає та наполягає на відмові в їх задоволенні. Стверджує, що
договір оренди на теперішній час діє та сторонами виконується. Відповідно до
Договору оренди землі від 22.02.2002р. укладеного між Одеською міською радою та
Суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особоюОСОБА_1 останньому була
надана земельна ділянка площею 1758 кв.м. для будівництва та обслуговування
літнього комплексу відпочинку з кафе, що й було зроблено відповідачем, а саме:
збудовані нежилі приміщення та споруди літнього комплексу відпочинку кафе
«Прибой». Будівництво здійснювалось у відповідності з  діючим законодавством України, були отримані
всі необхідні дозволи державних органів влади. На зазначені будівлі та споруди
було видано свідоцтво про право власності від 14.01.2003р. Позивач зазначив, що
при функціонуванні комплексу виникла необхідність в добудові додаткових
приміщеннях санвузлів для забезпечення належного санітарного стану земельної
ділянки, будинків і споруд розташованих на ній. Саме на підставі вищенаведеного
за ініціативою відповідача було організовано та проведено каналізацію вздовж
усього узбережжя та безпосередньо відповідачем добудовано двоповерхову
прибудову санвузлів розмірами: 2,0 х 4,0 та 2,0х 33,0 до нежитлових будівель та
споруд літнього комплексу відпочинку кафе «Прибой». Зазначає, що прибудова була
зроблена до готелю, а отже складає невід'ємний комплекс бази відпочинку,
відокремлення якої негативно скажеться на
функціонуванні бази відпочинку та на санітарному становищі в цілому.
Стверджує, що прибудова була здійснена з додержанням всіх вимог СНІП і ДБН та
не порушує права третіх осіб.

В свою чергу відповідач звернувся
до Одеської міської ради з зустрічним позовом про визнання будівництва законним
та визнання права власності.

Розгляд справи призупинявся на
підставі ст. 79 ГПК України, в зв'язку з призначенням судової
будівельно-технічної експертизи.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника
відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом суд
встановив:

22 лютого 2002 року між Одеською
міською радою, з одного боку, та Субєктом підприємницької діяльності -фізичною
особоюОСОБА_1 з другого боку, було укладено договір  оренди земельної ділянки.

Відповідно до п.1.1. зазначеного
Договору, Орендодавець на підставі Закону України «Про оренду землі»та Рішення
Одеської міської ради № 3058-ХХIII від 28.12.2001р., надає, а Орендар приймає у
строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, площею 1758 кв.м.,
що знаходиться у м. Одесі, в Суворовському районі, гідропарк «Лузанівка».

Пунктом 1.2. зазначеного Договору
передбачено те, що зазначена земельна ділянка надається у володіння та
користування Орендаря терміном 49 років (до 28.12.2050 року), для
будівництва  та обслуговування літнього
комплексу відпочинку з кафе (у тому числі, терміном на 1 (один) рік -на період
будівництва).

Як встановлено судом, для
здійснення будівництва вказаного об'єкту відповідачем були отримані відповідні
дозволи державних органів влади, а саме: 13.12.2001 р. Рішенням Виконавчого
комітету Одеської міської ради № 789 СПД ОСОБА_1було дозволено благоустрій зони
відпочинку в районі гідропарку «Лузанівка»; 28.12.2001р. Рішенням Одеської
міської ради № 3058-ХХIII було надано земельну ділянку для благоустрою зони
відпочинку в районі гідропарку «Лузанівка». На підставі зазначених рішень й було
укладено Договір оренди земельної ділянки від 22.02.2002 року.

Суд бере до уваги докази, щодо
отримання відповідачем відповідних узгоджень на проведення будівельних робіт на
зазначеній земельній ділянці -висновок державної санітарної експертизи № 396 від
06.05.2001р. про узгодження проекту об'єктів нерухомості, розташованих в
районні гідропарку «Лузанівка»; дозвіл інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю № 28/02 від 22.01.2002р. про дозвіл
відповідачу здійснювати будівництво об'єктів; відповідь державної інспекції
охорони Чорного моря від 11.05.2002р. №1163; висновок
санітарно-епідеміологічної служби одеської області від 30.04.2002р. №3-1/1441
про відповідність вимогам санітарних норм об'єктів і споруд, що вводяться в
експлуатацію, та готовність підприємств до роботи для отримання дозволу на
початок роботи підприємства, установи організації; акт державної технічної
комісії про прийняття закінченого об'єкта в експлуатацію від 18.12.2002р.;
Розпорядження Виконавчого комітету Одеської міської ради Суворовської районної
адміністрації від 20.12.02 №1407 «Про затвердження акту державної технічної
комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкту в експлуатацію -літнього
комплексу відпочинку кафе «Прибой», розташованого у гідропарку «Лузанівка»,
приватного підприємця ОСОБА_1

Враховуючи вказані обставини, суд
дійшов до висновку, що відповідачем для здійснення даного будівництва були
пройдені всі інстанції державних органів, були отримані відповідні дозволи на
будівництво, необхідні проекти та інша документація у встановленому законом
порядку були узгоджені та затверджені.

Судом встановлено, що відповідачем
була здійснена добудова санвузлів розмірами 2.0 х 4,0 м та 2,0 х 33,0 м до
нежитлових приміщень літнього комплексу відпочинку кафе «Прибой». Зазначені
приміщення були створені в результаті реконструкції раніше існуючих
двоповерхових  нежитлових приміщень під
літ. «Б»корпус №3 та літ. «В»корпус №2.

Отже, посилання позивача на
порушення відповідачем п 4.1. Договору оренди земельної ділянки не заслуговує
на увагу, оскільки зазначеним пунктом передбачена заборона відповідачу
здійснювати будівництво інших об'єктів, однак як вбачається з матеріалів
справи, а саме Технічного паспорту від 01.08.2008р.  відповідачем не створено будь-який інший
об'єкт, а здійснено реконструкцію старих приміщень, в результаті чого їх площа
збільшилась.

Також суд враховує висновок судової
будівельно-технічної експертизи №12208 від 05.09.2008р., яким встановлено, що
добудова санвузлів розмірами 2,0 х 4,0 та 2,0 х 33,0 до нежитлових приміщень
літ. «Б, В»літнього комплексу відпочинку кафе «Прибой»по Миколаївській дорозі
168/12 у м. Одесі здійснена в результаті реконструкції раніше існуючих
двоповерхових споруд під  літ. «Б»корпус
№3 та літ. «В»корпус № 2 та з будівничою готовністю 100% відповідає вимогам
діючих будівельних норм та правил, а також те, що прибудова санвузлів не
порушує прав інших осіб.

Відповідно з п. п. 1, 2 ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в
порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності за
статтею 317 ЦК України передбачає право володіння, користування та
розпорядженням  своїм майном. При чому,
стаття 319 ЦК України закріплює право володіти, користуватися та розпоряджатися
своїм майном на власний розсуд. Тобто здійснення прибудови до майна, що є
власністю відповідача при умові відсутності порушення прав будь-яких осіб є
належним здійсненням повноважень власника.

Пунктом 5 ст. 376 ЦК України,
передбачено те, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може
визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на
ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи,
здійснення прибудови додаткових санвузлів не порушує прав інших осіб.

Суд приймає до уваги, що з боку
позивача не надані докази порушення відповідачем умов договору оренди земельної
ділянки.

Згідно ст.32 Закону України „Про
оренду землі” на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків,
передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі
випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає
передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах,
визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 96 Земельного
кодексу України  землекористувачі
зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням; б)
додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати
земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та
зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним
органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і
використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому
законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з
встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні
знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Статтею 15 Закону України «Про оренду
землі»передбачено, що умови використання та цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду, також віднесено до істотних умов договору.

Матеріалами справи підтверджується,
що земельна ділянка надана СПДОСОБА_1. саме під забудову (Висновок №239 щодо вибору
земельної ділянки під забудову від 27.09.2001 р.), що суперечить твердженням
позивача за первісним позовом про порушення цільового призначення земельної
ділянки.

Підсумовуючи наведене, суд доходить
до висновку, що посилання позивача, щодо нецільового використання земельної
ділянки не підтверджуються матеріалами справи, проаналізувавши які, суд дійшов
висновку, що земельна ділянка використовується за цільовим призначенням.

Крім того, частиною 2 ст. 651
Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є
таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені
договору.

Таким чином, підставою для
розірвання в судовому порядку договору оренди землі від 22.02.2002 року,
укладеного між Одеською міською радою та відповідачем, може бути істотне
порушення умов договору однією із сторін. Однак, на думку суду, реконструкція
старого приміщення для створення додаткових санвузлів не є таким істотним
порушенням, внаслідок якого позивач значною мірою позбавляється того, на що
розраховував при укладенні зазначеного договору оренди земельної ділянки.

Як вбачається з  Договору оренди землі від  22.02.2002р., орендодавець, укладаючи
зазначений Договір оренди, розраховував на те, що орендар побудує на
орендованій земельній ділянці  літній
комплекс відпочинку з кафе, а отже розраховував по -перше на поліпшення
інфраструктури міста, по -друге на утримання земельної ділянки у належному
стані, що й виконувалось СПД ОСОБА_1

Враховуючи відсутність порушень при
здійсненні реконструкції будівельних правил та норм, суд доходить до висновку
про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на  прибудову санвузлів розмірами 2.0 х 4,0 м та
2,0 х 33,0 м до нежитлових приміщень літнього комплексу відпочинку кафе
«Прибой», що належать відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від
14.01.2003 року.

В силу вимог частини четвертої
статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів
права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі
суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право
приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та
комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове
відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як
виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх
вартості.

Стаття 321 Цивільного кодексу
України також передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках
і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права
власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови
попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених
частиною другою статті 353 цього Кодексу. Аналогічні положення містяться у
статтях 2, 48, 55 Закону України "Про власність". З аналізу вказаних норм
вбачається, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності,
окрім випадків примусового відчуження об'єктів власності з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови
попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Як вбачається з матеріалів справи,
вимоги Одеської міської ради про знесення спірної нежитлової будівлі мотивовані
лише забороною будівництва нових об'єктів, однак реконструкцію старого
приміщення не можна назвати створенням нового обєкта. Обставини наявності
передбачених законом підстав для примусового відчуження цього об'єкту з мотивів
суспільної необхідності та дотримання порядку такого відчуження з попереднім та
повним відшкодуванням його вартості Одеською міською радою не доводились.

Відповідно до ст. 48 Закону
України «Про власність»Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям,
та іншим власникам рівні умови захисту права власності.

Власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані із
позбавленням права володіння.

Статтею 49 Закону України «Про
власність» встановлено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше
не буде встановлено судом.

Одеською міською радою в порушення
вимог 33 ГПК України не доведено обставин, на які вона посилається в
підтвердження своїх позовних вимог, а СПД Бабайкіною, навпаки надані суду
докази, що свідчать про обґрунтованість вимог по зустрічному позову.

На підставі ст. ст. 44,49 ГПК України
витрати по сплаті держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового
процесу по зустрічному позову віднести на рахунок позивача по первісному
позову.

Керуючись ст.
ст. 44,49, 82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.          У задоволенні позовних вимог Одеської
міської ради відмовити.

2.          Задовольнити зустрічний позов
Суб'єкта підприємницької діяльностіОСОБА_1.

3.          Визнати будівництво СПД
ОСОБА_1двоповерхової прибудови санвузла розмірами 2,0 х 4,0 м, та двоповерхової
прибудови розмірами 2,0 х 33,0 м до нежилих будівель та споруд літнього
комплексу відпочинку  з  кафе «Прибой»на земельній ділянці за адресою:
м. Одеса, гідропарк «Лузанівка», Миколаївська дорога, 168/12, такими, що
відповідають вимогам чинного законодавства.

4.          Визнати за СПД ОСОБА_1право власності
на двоповерхові прибудови санвузла розмірами 2,0 х 4,0 м, та двоповерхової
прибудови розмірами 2,0 х 33,0 м до нежилих будівель та споруд літнього
комплексу відпочинку  з  кафе «Прибой», що розташовані на земельній
ділянці за адресою: м. Одеса, гідропарк «Лузанівка», Миколаївська дорога,
168/12.

Рішення суду
набуває законної сили в порядку ст.85 ГПК України.

Накази видати
в порядку ст. 116 ГПК.

Суддя
Торчинська Л.О.