ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 р.

№ 28/149-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Разводової С.С.,

Самусенко С.С. - доповідача,

розглянувши матеріали касаційної скарги

Синельниківської селекційно-дослідної станції Інституту зернового господарства Української академії аграрних наук

на рішення

господарського суду Дніпропетровської області

від 26 червня 2008 року

та постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 вересня 2008 року

у справі

№ 28/149-08

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

до

Синельниківської селекційно-дослідної станції Інституту зернового господарства Української академії аграрних наук

про

стягнення 77 027 грн. 60 коп.

за участю представників

сторін

від позивача -

Близнюкова С.І.

від відповідача -

не з`явився

В С Т А Н О В И В:

ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Синельниківської селекційно-дослідної станції Інституту зернового господарства Української академії аграрних наук про стягнення 77 027 грн. 60 коп. вартості насіння пшениці, яке було передано відповідачу на зберігання.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від від 26 червня 2008 року у справі № 28/149-08 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 77 027 грн. 60 коп.

Рішення мотивоване тим, що на зберіганні у відповідача знаходилось зерно пшениці, яке він зобов'язався повернути позивачу в натурі, або виплатити 77 027 грн. 60 коп. його вартості до грудня 2005 року у відповіді на претензію останнього; згідно довідки Синельниківської ОДПІ у Дніпропетровській області від 20 липня 2004 року "Про результати тимчасової документальної перевірки правильності нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість" Синельниківської селекційно - дослідної станції Інституту зернового господарства Української академії аграрних наук за відповідачем лічиться кредиторська заборгованість перед ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" в сумі 77 027 грн. 60 коп.; на момент розгляду справи відповідач не довів наявності у нього переданого позивачем зерна пшениці, тому повинен сплатити його вартість.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 вересня 2008 року у справі № 28/149-08 рішення господарського суду господарського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2008 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Синельниківська селекційно-дослідна станція Інституту зернового господарства Української академії аграрних наук, вважаючи винесені рішення та постанову такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, вказуючи на ст. 44 ЦК України 1963 року, ст. 180 ГК України, ст. 33, 38, 42, 83, 84 ГПК України, ст. 24 Конституції України, просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2008 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 вересня 2008 року у справі №28/149-08 і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вищим господарським судом України ухвалою від 21.10.2008 у справі №28/149-08 порушено касаційне провадження.

Відповідач процесуальним правом участі його повноважного представника в судовому засіданні касаційної інстанції не скористався.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини у даній справі.

Позивачем відповідачу на зберігання 2001 року було передано озиму пшеницю в кількості 51 350 тон. на загальну суму 77 027 грн. 60 коп.

27 грудня 2001 року та 20 листопада 2002 року відповідачем позивачу було надано розписки в яких зазначено, що у відповідача зберігається озима пшениця в кількості 51 350 тон. на загальну суму 77 027 грн. 60 коп.

11 листопада 2004 року відповідачем на адресу позивача було направлено лист, яким відповідач визнав, що прийняв від позивача на зберігання озиму пшеницю в кількості 51 350 тон на загальну суму 77027 грн. 60 коп. та зобов'язується повернути пшеницю чи виплатити позивачу її вартість 77 027 грн. 60 коп. до грудня 2005 року.

02 листопада 2007 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою в семиденний строк повернути здану на зберігання озиму пшеницю в кількості 51 350 тон чи сплатити її вартість 77 027 грн. 60 коп.

Вказану претензію відповідачем залишено без задоволення.

Відповідно до довідки Синельниківської об'єднаної державної податкової інспекції від 20 липня 2004 року за відповідачем рахується кредиторська заборгованість перед позивачем з 01 червня 2001 року станом на 01 липня 2004 року у сумі 77 027 грн. 60 коп.

Господарськими судами попередніх інстанцій також встановлено що, зерно пшениці, передане позивачем на зберігання, у відповідача відсутнє.

Відповідно до ст.ст. 936, 937, 951 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчено розпискою, або іншим документом, підписаним зберігачем. Збитки, завдані поклажодавцеві втратою речі відшкодовуються зберігачем у розмірі її вартості.

Господарськими судами попередніх інстанцій зазначено, що посилання на відсутність письмового договору зберігання зерна між сторонами з визначенням істотних умов спростовуються змістом розписок. Складання розписки, відповідно до положень ст. 154 ЦК України 1963 року свідчить про письмову форму договору.

Письмова форма договору зберігання вважається дотриманою якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою і за вимогами ст.937 ЦК України.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Позовні вимоги про відшкодування позивачеві збитків у вигляді вартості прийнятого на зберігання та неповернутого зерна пшениці підтверджуються вищенаведеними встановленими судами обставинами.

Виходячи з викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення на підставі вищенаведених встановлених та досліджених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, з огляду на норми ст.419 ЦК УРСР, статей 22, 950, 951 ЦК України, вважає доводи касаційної скарги Синельниківської селекційно-дослідної станції Інституту зернового господарства Української академії аграрних наук такими, що не знайшли свого підтвердження, тому залишає без змін оскаржувані у даній справі судові рішення та постанову.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України , Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Синельниківської селекційно-дослідної станції Інституту зернового господарства Української академії аграрних наук залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 вересня 2008 року у справі № 28/149-08 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            І. Плюшко

Судді:                                                                                С. Разводова

С. Самусенко