ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.08.08 Справа №11/165/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Колодій Н.А. судді Колодій Н.А. , Кагітіна Л.П. , Яценко О.М.

при секретарі: Акімовій Т.М.

За участю представників сторін:

відпозивача – Наливайко І.А. (довіреність № 10/1036-323 від 25.01.2008 р.)

від відповідача – Мариніч Н.В. (довіреність ВКК 453784 від 16.05.2008 р.)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (м. Енергодар Запорізької області)

на рішення господарського суду Запорізької області від 05.05.2008 р. у справі № 11/165/08

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго» (м. Запоріжжя)

до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча

компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу

«Запорізька атомна електрична станція» (м. Енергодар Запорізької області)

про стягнення суми,

ВАТ «Дніпроенерго» звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» 23219,04 грн. втрат від інфляції та 4309,27 грн. – 3% річних, нарахованих за період з лютого 2006 р. по січень 2008 р. на суму основного боргу за договором № 1пар-ОРУМ/32 від 01.01.2002 р., стягнуту рішенням господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. по справі № 11/690.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.05.2008 р. у справі № 11/165/08 (суддя Гончаренко С.А.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 23219,04 грн. втрат від інфляції, 4309,27 грн. – 3% річних, а також 275,28 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим судовим актом, ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (відповідач у справі) звернулось до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Заявник просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 05.05.2008 р. у справі № 11/165/08 та прийняти нове, яким залишити позовні вимоги ВАТ «Дніпроенерго» без задоволення.

З підстав, викладених в апеляційній скарзі, заявник вважає, що господарським судом Запорізької області при прийнятті рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Посилається, зокрема, на те, що на момент звернення ВАТ «Дніпроенерго» із позовною заявою у відповідача не виник обов’язок по сплаті додатково нарахованих на суму боргу платежів, оскільки між сторонами не існує договору, яким би було встановлено момент виконання обов’язку по сплаті індексу інфляції та 3% річних, а вимогу в порядку ст. 530 ЦК України про їх сплату позивач відповідачу не пред’являв.

Порушення норм процесуального права (ст.ст. 1, 2 ГПК України) заявник вбачає в тому, що суд розглянув справу та прийняв рішення на користь позивача, хоча спір між сторонами, на думку заявника, відсутній і на момент звернення позивача до суду з боку відповідача не мало місця порушення прав позивача щодо сплати заявленої до стягнення суми.

Невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, на думку заявника, полягає в тому, що матеріалами справи не підтверджено факт передачі позивачем грошових сум відповідачу, у зв’язку з чим користування чужими грошима з боку відповідача не мало місця.

В доповненнях до апеляційної скарги заявник вказує, на те, що заявлений в лютому 2008 року позов про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за зобов’язаннями, які виникли за період липень 2003 р. – вересень 2004 р., які є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 Цивільного кодексу України, слід вважати таким, що заявлений з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 11.06.2008 р. апеляційна скарга ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» прийнята до провадження та призначена до розгляду на 06.08.2008 р.

Розпорядженням Першого заступника Голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1426 від 05.08.2008 р. справу № 11/165/08 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Колодій Н.А. (доповідач), судді Кагітіна Л.П., Яценко О.М.

Позивач у справі – Відкрите акціонерне товариство «Дніпроенерго» апеляційну скаргу відповідача не визнає, вважає її безпідставною. Свою позицію виклав у письмовому відзиві (вих. № 10/7230) від 15.07.2008 р. Вважає оскаржуване рішення обґрунтованим, прийнятим за повного з’ясування обставин справи, підстав для його скасування не вбачає. Просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 05.05.2008 р. у справі № 11/165/08 – без змін.

В судовому засіданні представники сторін підтримали у повному обсязі вищевикладені доводи в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

За клопотанням присутніх в судовому засіданні представників сторін апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

За згодою сторін в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2002 р. між ВАТ «Дніпроенерго» в особі структурного підрозділу «Запорізька ТЕС» (постачальником, позивачем у даній справі) та ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» (покупцем, відповідачем у даній справі) було укладено договір № 1пар-ОРУМ/32 (надалі – Договір), відповідно до умов якого позивач зобов’язався поставити, а відповідач – прийняти та оплатити отриману теплову енергію.

У зв’язку з неналежним виконанням ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» своїх зобов’язань за Договором ВАТ «Дніпроенерго» в особі структурного підрозділу «Запорізька ТЕС» звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за Договором, а також втрат від інфляції та 3 % річних, нарахованих за період липень 2003 р. – вересень 2004 р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. у справі № 11/690 позов ВАТ «Дніпроенерго» в особі структурного підрозділу «Запорізька ТЕС» задоволено частково: стягнуто з ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» на користь позивача 96897,18 грн. основного боргу за Договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, 5711,33 грн. пені, 1409,73 грн. річних за період липень 2003 р. – вересень 2004 р. В частині стягнення 123123,00 грн. основного боргу провадження по справі припинено, в іншій частині позову відмовлено (арк. справи 18-19).

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 01.06.2005 р. рішення суду першої інстанції у справі № 11/690 залишено без змін (арк. справи 20-22).

Постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2005 р. касаційну скаргу ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» задоволено частково, постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 01.06.2005 р. у справі № 11/690 та рішення господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. в частині стягнення 5711,33 грн. пені, 1409,73 грн. річних та 1620,18 грн. втрат від інфляції – скасовано; в частині стягнення 95277,00 грн. основного боргу – залишено без змін. (арк. справи 28-30).

Постановою Верховного суду України від 17.01.2006 р. касаційну скаргу ВАТ «Дніпроенерго» задоволено частково, постанову Вищого господарського суду України від 25.10.2005 р. в частині скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. та постанови Запорізького апеляційного господарського суду від 01.06.2005 р. про стягнення 1409,73 грн. річних та 1620,18 грн. інфляційних втрат скасовано; в решті постанову Вищого господарського суду України від 25.10.2005 р. залишено без змін; постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 01.06.2005 р. в частині залишення без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. щодо стягнення 96897,18 грн. боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 1409,73 грн. річних залишено в силі (арк. справи 31-33).

Основний борг відповідачем частково був сплачений 29.07.2005 р. в сумі 20202,00 грн. та 29.09.2005 р. в сумі 3253,80 грн., а заборгованість, що залишилась, склала 71821,20 грн., що підтверджується долученими до справи копіями платіжних документів (арк. справи 25-26).

Рішення господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. по справі № 11/690 в частині стягнення 71821,20 грн. основного боргу за Договором залишилося невиконаним.

Стягнення з ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» 23219,04 грн. втрат від інфляції та 4309,27 грн. – 3 % річних, нарахованих за період з лютого 2006 р. по січень 2008 р. на суму основного боргу за Договором, стягнену рішенням по справі № 11/690, стало предметом судового розгляду у справі № 11/165/08.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню в силу наступного.

Відповідно до п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим є зобов’язання, за яким боржник зобов’язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (п.2 ст. 509 ЦК України).

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства ...

Судовими рішеннями по справі № 11/690 встановлено, що відповідач не виконав грошове зобов’язання за Договором щодо сплати позивачу 96897,18 грн. за поставлену теплову енергію.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

На час подачі позову по справі № 11/165/08, рішення господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. у справі № 11/690 залишалося невиконаним частково і основний борг ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» за Договором складав 71821,20 грн., що не заперечується самим відповідачем.

Діюче законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження по його примусовому виконанню.

Відтак, після прийняття судом рішення по справі № 11/690 про стягнення боргу за Договором грошове зобов'язання боржника (відповідача) не припинилось, оскільки кредитор (позивач) реально грошові кошти у повному обсязі не отримав.

На сторону, яка допустила неналежне виконання зобов’язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Тобто, передбачені ст. 625 ЦК відсотки річних та інфляційні втрати можуть нараховуватись кредитором до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання боржником.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача 23219,04 грн. втрат від інфляції та 4309,27 грн. – 3 % річних, нарахованих за період з лютого 2006 р. по січень 2008 р. на суму основного боргу за Договором.

Доводи заявника про відсутність у позивача порушеного права на момент звернення з даним позовом до суду є хибними, не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються вищевикладеним, а також наступним.

Інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі і за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних – платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Посилання заявника на те, що між сторонами не існує договору, яким би було встановлено момент виконання обов’язку по сплаті індексу інфляції та 3% річних, а вимогу в порядку ст. 530 ЦК України про їх сплату позивач відповідачу не пред’являв, є безпідставними і обґрунтовано не прийняті судом до уваги.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, обов’язок компенсувати кредитору втрати від інфляції та сплатити 3% річних виникає у боржника, який прострочив виконання грошового зобов’язання, в силу положень ст. 625 ЦК України і не потребує укладання окремого договору. При цьому законодавець не вимагає від кредитора пред’явлення до боржника вимоги в порядку ст. 530 ЦК України щодо сплати у зв’язку з простроченням грошового зобов’язання передбачених ст. 625 ЦК України річних та втрат від інфляції.

Безпідставним є також твердження заявника, що для стягнення 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами, необхідно довести факт передачі позивачем відповідачу грошових сум.

Колегія суддів зауважує, що позивач хибно тлумачить зміст визначення «трьох процентів річних», передбачених ст. 625 ЦК України, як плати за користування отриманими від кредитора грошима. В розумінні зазначеної статті річні є платою за користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, і підставою для їх нарахування є прострочення боржником грошового зобов’язання (щодо оплати товару, повернення отриманих за договором позики грошових коштів, внесення орендної плати тощо).

Не приймається до уваги також посилання заявника на те, що заявлений в лютому 2008 року позов про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за зобов’язаннями, які виникли за період липень 2003 р. – вересень 2004 р., які є додатковими вимогами, є таким, що заявлений з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється в три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем у справі не було подано заяву про застосування позовної давності до моменту винесення рішення по суті заявлених вимог судом першої інстанції, що підтвердив представник відповідача у судовому засіданні.

Також не знаходять свого підтвердження посилання заявника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 1, 2 ГПК України.

Відповідно до ст. 1           ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 2 ГПК України визначає зовнішню форму звернення з метою порушення справи у господарському суді.

При цьому визначення обґрунтованості позову, зокрема і питання про порушене право позивача, яке він просить суд захистити, на стадії порушення провадження у справі не входить до повноважень судді.

Колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки доводи заявника апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права, не підтверджені відповідними доказами та спростовані дослідженими обставинами справи, апеляційна скарга залишається судом без задоволення.

Колегія суддів дійшла висновку про відповідність рішення господарського суду Запорізької області нормам чинного законодавства. Підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Судові витрати по розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 49 ГПК України покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (м. Енергодар Запорізької області) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.05.2008р. у справі № 11/165/08 залишити без змін.

Головуючий суддя Колодій Н.А.

судді Колодій Н.А.

Кагітіна Л.П. Яценко О.М.