ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2008 р. Справа № 12/407/08

10.11.2008 р. Справа № 12/407/08.

Миколаїв

Позивач

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма “Батойл”,

54058, м. Миколаїв, вул. Червоних майовщиков,1-А кв. 53.

Перший відповідач

Другий відповідач

Ленінський відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,

54031, м. Миколаїв, вул. Кірова,238.

Головне управління державного казначейства України в Миколаїв-ській області, 54055, м. Миколаїв, пр. Леніна,141-В.

Про спонукання відшкодувати шкоду у розмірі 23712 грн. 00 коп. та списати у безспірному порядку 23712 грн. 00 коп. з метою відшкодування шкоди.

Суддя Семенов А.К.

Представники:

Від позивача

Долгов В.М. - директор.

Від І відповідача

Корець С.В. - довір. від 22.01.08 року № 34.

Від ІІ відповідача

Хмельницький В.С. - довір. від 27.12.07 року № 7111/14-02.

В справі приймає участь прокурор Коробченко Д.М.

СУТЬ СПОРУ :

Позов поданий про спонукання відшкодувати заподіяну органом ДВС шкоду у розмірі 23712 грн. 00 коп. та списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету 23712 грн. 00 коп. з метою відшкодування завданої шко-ди.

Позовні вимоги обґрунтовуються неправомірними діями органу Державної вико-навчої служби.

Перший відповідач свого представника у судове засідання направив, письмовий відзив надав, проти позову заперечує.

Другий відповідач свого представника в судове засідання направив, письмовий відзив не надав, в усній формі проти позову заперечує.

Прокурор в усній формі проти позову заперечує.

Обставини справи.

У липні 2003 року господарський суд Миколаївської області розглянув позов Миколаївського зоопарку до МП “Батойл” про визнання договору оренди, укладеного 15.01.96 року між першим та другим недійсним, та звільнення території - справа №1/152.

Згідно рішення господарського суду Миколаївській області від 7 липня 2003 ро-ку по справі №1/152 вказаний договір оренди визнаний недійсним з 01.11.1998 року на майбутнє, а МП “Батойл” було зобов’язано звільнити територію Миколаївського зоо-парку, зайняту кіоском.

Вказаним рішенням господарського суду встановлений факт належності кіоску ВКФ “Батойл”.

Вказане судове рішення (в частині звільнення території Миколаївського зоопар-ку) було виконано органом державної виконавчої служби –відділом державної виконав-чої служби Ленінського районного управління юстиції м. Миколаєва, а саме: 18.02.04 року державним виконавцем у присутності понятих проведені виконавчі дії –звільнено територію Миколаївського зоопарку, зайняту кіоском, про що складений акт державно-го виконавця. Майно боржника, а саме: кіоск, приставні труби –5 штук, палатка-тент, опори тенту -14 штук передані на відповідальне зберігання начальнику ВВО Занозі А.І. за адресою м. Миколаїв, вул. Кірова,238. Постановою від 19.04.04 року державним ви-конавцем закінчено виконавче провадження. Наведено підтверджується вих. №12-24-48 від 19.04.04 року Миколаївського обласного управління юстиції (аркуш справи 10).

Позивач у позовній заяві зазначає, що рішення господарського суду Миколаївсь-кої області від 7.07.2003 року було виконано з порушенням діючого законодавства Ук-раїни, що регулює правовідносини, пов'язані з виконавчим провадженням з наступного.

Постанови про відкриття виконавчого провадження від 3.10.2003 року, докумен-тів про проведення виконавчих дій, а також постанову про закінчення виконавчого

провадження від 19.02.2004 року позивач не отримував. Орган ДВС не мав право пере-давати майно на зберігання, оскільки на нього не був накладений арешт. Акт опису май-на державним виконавцем на адресу позивача не направлявся. Боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утримуватися від їх вчинення, але цього при здійсненні виконавчих дій дотримано не було.

Таким чином, під час проведення виконавчих дій органом ДВС були порушені ст. 24,27,37,58,76 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач у позовній заяві зазначає, що у впродовж трьох років неодноразово звер-тався до органу ДВС, а також керівництва управління юстиції Ленінського району з проханням повернути майно, однак, по різним причинам отримував відмову. У серпні 2007 року на особистому прийомі начальника Ленінського районного управління юсти-ції його повідомили про те, що “вище вказаного майна на території не має”.

Вих. №19 від 19 листопада 2007 року позивач звернувся до прокурора Ленінсь-кого району м. Миколаєва.

Вих.№4-24-240 від 11.12.07 року заступник відділу Державної виконавчої служ-би Головного управління юстиції в Миколаївській області повідомив позивача про те, що книга обліку виконавчих проваджень за 2004 рік у відділі відсутня, колишні праців-ники відділу ДВС Ленінського РУЮ м. Миколаєва, котрі мали відношення до цього ви-конавчого провадження (керівник та державний виконавець) звільнені.

Крім того, у відповіді вказується, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України №1428/к від 19.08.05р. «Про ліквідацію відділів державної виконавчої служби територіальних управлінь юстиції»відділ ДВС Миколаївського МУЮ ліквідовано. З метою виконання функцій ліквідованих органів та відповідно до Наказу Державної ви-конавчої служби №46/к від 26.10.05 року «Про утворення територіальних органів дер-жавної виконавчої служби»створені нові територіальні органи виконавчої служби, на яких покладено примусове виконання, зокрема, у даному випадку створено Державну виконавчу службу у Ленінському районі м. Миколаєва. Відповідно до Наказу Департа-менту Державної виконавчої служби від 4.11.05 року №51/7 утворені комісії з прийнят-тя від органів ДВС відповідних управлінь юстиції, що ліквідуються, незавершених ви-конавчих проваджень та архівних документів, у тому числі й матеріалів завершених ви-конавчих проваджень за 2003-2005роки. Виконавче провадження, яке було зазначене у зверненні позивача, до новоствореного органу не передавалось. Тому перевірити факти, які викладені у зверненні позивача, неможливо.

До теперішнього часу майно, перелік якого вказаний у додатку до позовній зая-ви, позивачеві не повернуто. Посилаючись на наведене, позивач стверджує, що йому за-подіяно шкоду на суму 23712 грн. 00 коп. ТОВ фірма “Батойл” до позовної заяви додало розрахунок суми позовних вимог , у котрому зазначений перелік майна на суму 23712 грн. 00 коп.

Позивач просить:

-          зобов'язати Державне казначейство України відшкодувати ТОВ «Батойл»за рахунок держави шкоду у розмірі 23712 грн., заподіяну державним виконавцем під час вико-нання рішення господарського суду Миколаївській області виданого 07.07.2003 року по справі №1/152, списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету на користь ТОВ “Батойл” 23712 грн. з метою відшкодування завданої шкоди.

Перший відповідач, як вже вище вказано, проти позову заперечує з наступного.

В позовній заяві ТОВ “Батойл” посилається на те, що в наслідок неправомірних дій державного виконавця підприємству було завдано шкоду, яку він просить відшкоду-вати за рахунок держави. У відповідності до рекомендацій Президії Вищого Господар-ського суду України № 04-5/239 від 29.12.2007 року факт неправомірності дій держав-ного виконавця або інших посадових осіб ДВС на момент розгляду господарським су-дом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними за-собами доказування. Однак до позовної заяви не надано документів, які б підтверджува-ли факт неправомірності дій державного виконавця, а саме: постанову начальника від-ділу ДВС про перевірку виконавчого провадження, якою було б підтверджено факт не-правомірності дій державного виконавця або рішення суду за скаргою ТОВ “Батойл” на неправомірні дії державного виконавця, яким було б встановлено факт неправомірності дій, тощо.

Позивачем до позовної заяви не додані належні докази вартості майна, яке згідно листа № 12-24-48 від 19.04.2004 року Миколаївського обласного управління юстиції бу-ло вилучено у ТОВ «Батойл», а саме: кіоск, приставні труби -5 шт., палатка-тент, опори - тенту -14 шт. станом на 12.01.2004 року та на 23.06.2008 року.

Також до позовної заяви позивачем не надано належних доказів про те, що 12.01.2004 року державним виконавцем було вивезено з території Миколаївського зоо-парку наступне майно: прилавки металеві - 5 шт., лари морозильні для морозива - 2 шт., машина для виготовлення поп-корну - 1шт., балон (СО2) - 1 шт., столи пластикові - 8 шт., стільці пластикові -32 шт., мікрохвильова піч – 1 шт., чайник електричний - 2 шт., електроплита - 1 шт., лічильник електроенергії, металевий візок -1 шт., кожух (овчина) - 1 шт., черевички (одна пара), куртка плащова –1 шт., посуд господарчий - 1шт., а та-ож не надано належних доказів вартості вище переліченого майна.

Позивачем пред'явлено позов з пропущенням строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Так у відповідності до положень ст. 257, 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність вста-новлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно документів, доданих до позовної заяви, позивач дізнався про по-рушення свого права 19.04.2004 року. Тобто, строк позовної давності сплинув 19.04.2007 року, а позовну заяву пред'явлено до господарського суду більш ніж через 4 роки після спливу.

Другий відповідач , як вже вище вказано, проти позову заперечує в усній формі, мотивуючи це пропуском строку позовної давності. Крім того, звернув увагу представ-ника позивача та суду на таке.

В якості другого відповідача ТОВ фірма “Батойл” зазначило управління держав-ного казначейства в Миколаївській області ,вказуючи адресу: 54055, м. Миколаїв, пр. Леніна, 141-в, за котрої знаходиться головне управління Державного казначейства Ук-раїни в Миколаївській області. Проте в резолютивній частині позову просить зобов’яза-ти відшкодувати суму позову Державне казначейство України, яке є зовсім іншою юри-дичною особою та знаходиться у м. Києві.

Позивач просить господарський суд зобов’язати управління державного казна-чейства в Миколаївській області відшкодувати ТОВ фірма “Батойл” шкоду у розмірі 27312 грн. 00 коп. та списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету на користь ТОВ фірма “Батойл” 23712 грн. 00 коп. з метою від-шкодування заподіяної шкоди. Тобто, фактично, позивач просить стягнути на його користь суму 23712 грн. 00 коп. двічі.

Прокурор , як вже вище вказано, проти позову заперечує в усній формі мотиву-ючи це пропуском строку позовної давності та недоведеністю відповідними засобами доказування факту неправомірних дій органу ДВС під час проведення виконавчого про-вадження по виконанню рішення господарського суду Миколаївської об ласті від 07.07.03 року по справі № 1/152, що повинно бути встановлено на час розгляду спору про відшкодування шкоди.

Дослідивши матеріали справи господарський суд дійшов до висновку, що позов-ні вимоги не підлягають задоволенню на підставі нижченаведеного.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона відповідно до статті 33 Господарського процесуального Кодексу України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позов про стягнення шкоди покладає на позивача обов'язок доведення у розумін-ні ст.1166 Цивільного Кодексу України наявності складу правопорушення, яке містить певні елементи, зокрема:

- наявність шкоди;

- противоправну поведінку заподіювача шкоди;

- причинний зв'язок між шкодою та противоправною поведінкою заподіювача.

Відповідно до статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до зако-нодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть під-тверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено, що кіоск, від котрого була звільнена територія Микола-ївського зоопарку, належить ТОВ фірма “Батойл”. Посилання позивача на те, що факт належності кіоску встановлений господарським судом при розгляді справи №1/152 не-обґрунтовано з наступного.

У рішенні господарського суду від 07.07.03 року по справі №1/152 вказується, що “фактично кіоск належить ВКФ “Батойл”(аркуш справи 9). Позивачем не подано доказів на підтвердження того, що ВКФ “Батойл” є саме ТОВ фірма Батойл”.

Із поданої позивачем суду копії рахунку № 208 від 29.03.94 року (щодо торгово-го кіоску) вбачається, що МП “Штрассе” виставило цей рахунок (на суму 25000000 крб. з урахуванням ПДВ) фірмі “Батойл”, яка знаходиться за адресою м. Миколаїв, вул. Ар-тилерійська, 19. Але, згідно свідоцтва про державну реєстрацію товариства з обмеже-ною відповідальністю фірма “Батойл” від 21.05.93 року воно знаходиться за адресою м. Миколаїв, вул. Червоних Майовщиків, 1-А кв. 53. Така ж сама адреса (м. Миколаїв, вул. Червоних Майовщиків 1-А кв. 53) вказана у довідці головного управління статис-тики у Миколаївській області від 05.04.06 року. У позовній заяві адресою ТОВ фірма “Батойл” також вказана вул. Червоних Майовщиків, 1-А кв. 53.

Із поданої позивачем суду накладної №585 від 24.04.94 року вбачається, що МП “Штрассе” відпустило торговий кіоск (вартістю 28000000 крб. з урахуванням ПДВ) МП “Батойл”. Проте, позивачем не подано доказів на підтвердження того, що МП “Батойл” є саме ТОВ фірма Батойл”.

Із наданої позивачем суду копії платіжного доручення № 20 від 31.03.94 року вбачається, що ТОВ “Батойл” перераховано МП “Штрассе” 25000000 карбованців згід-но рахунку №208 від 29.03.94 року за торговий кіоск. Проте, із накладної № 585 від 24.04.94 року вбачається, що торговий кіоск отримало МП “Батойл”.

Відповідно до статті 128 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 ро-ку, котрий був чинним на той час, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передба-чено законом або договором.

ТОВ фірма “Батойл” до позовної заяви доданий розрахунок суми позовних ви-мог, котрий містить перелік різного майна із 18 найменувань (аркуш справи 8).

1. Кіоск металевий - 1 штука.

2. Палатка - тент - 1 штука.

3. Опори тенту - 14 штук.

4. Прилавки металеві - 5 штук.

5. Лари морозильні для морозива - 2 штуки.

6. Машина для виготовлення поп-корну - 1 штука.

7. Балон СО2 - 1 штука.

8. Столи пластикові - 8 штук.

9. Стільці пластикові - 32 штуки.

Ю.Мікрохвильова піч - 1 штука.

11. Чайник електричний - 2 штуки.

12. Електроплита - 1 штука.

13.Лічильник електроенергії.

14.Металевий візок - 1 штука.

15.Кожух (овчина) - 1 штука.

Іб. Черевички (одна пара).

17.Куртка плащова - 1 штука.

18.Посуд господарський - 1 штука.

Під номером першим у цьому переліку зазначений кіоск металевий, вартість кот-рого визначена позивачем в сумі 4400 грн. 00 коп. Загальна вартість майна, зазначеного у цьому переліку, визначена позивачем в сумі 23712 грн. 00 коп. На підтвердження цієї суми позивач надав суду довідку про балансову вартість основних засобів станом на 01.07.08 року, яка підписана директором товариства та бухгалтером. У вказаній довідці перелічено 18 найменувань майна. Згідно цієї довідки сальдо на начало періоду стано-вить 23712 грн. 00 коп., проте сальдо на кінець періоду становить 16976 грн. 85 коп.

Вказана довідка не приймається господарським судом як доказ на обґрунтування належності ТОВ фірма “Батойл” переліченого в ній майна та його вартості, оскільки до-пустимими доказами відповідно до статті 34 ГПК України можуть бути правовстанов-лювальні та первинні документи, котрих позивач суду всупереч вимог статті 33 ГПК України не подав.

Таким чином, позивачем не доведена вартість майна.

Позивачем не подано доказів стосовно того, що майно, зазначене у переліку до-даному до позовної заяви (18 найменувань), належить йому. Наявність майна на балансі підприємства не є доказом того, що це майно є власністю цього підприємства.

Отже, позивачем не доведена наявність шкоди.

Далі.

Згідно зі статтею 85 Закону України "Про виконавче провадження" на дії (безді-яльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідно-го органу державної виконавчої служби або до відповідного суду.

Згідно зі статтею 8 Закону України “Про виконавче провадження” контроль за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішень державним виконавцем здійс-нюють начальник органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпоряд-кований державний виконавець, та керівник вищестоящого органу. Керівник органу державної виконавчої служби при здійсненні контролю за діями державного виконавця під час виконання рішень, якщо вони суперечать вимогам Закону, вправі своєю поста-новою скасувати постанову, акт, інший процесуальний документ, винесений у виконав-чому провадженні державним виконавцем, який йому підпорядкований, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, передбаченому цим Законом. Постанова керівника органу державної виконавчої служби може бути оскаржена сторо-нами виконавчого провадження до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду в 10-денний строк з моменту її винесення.

На дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів відповідно до статті 121-2 ГПК України може бути подані стягувачем, боржником або прокурором скарга. За результатами роз-гляду скарги виноситься ухвала.

Позивачем у відповідності до статті 34 ГПК України не подано допустимих до-казів, щодо неправомірності дій органу ДВС (дій державного виконавця або інших по-садових осіб державної виконавчої служби) при виконанні рішення господарського су-ду Миколаївської області від 07.07.03 року по справі №1/152 , якими є –відповідні пос-танови вищестоящого органу ДВС або ухвали господарського суду, винесені згідно статті 121-2 ГПК України.

Факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб дер-жавної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшко-дування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування. Про це зазначено і в Рекомендаціях президії Вищого господарського суду України від 29.12.07 року №04-5/239 Про внесення змін та доповнень до роз'яснення Вищого арбіт-ражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішен-ня спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди".

Отже, позивачем не доведена протиправність дій (бездіяльності) першого відпо-відача.

Далі.

Позивачем не доведено, що 12.01.2004 року державним виконавцем було вивезе-но з території Миколаївського зоопарку наступне майно: прилавки металеві - 5 шт., ла-ри морозильні для морозива - 2 шт., машина для виготовлення поп-корну - 1шт., балон (СО2) - 1 шт., столи пластикові - 8 шт., стільці пластикові -32 шт., мікрохвильова піч –1 шт., чайник електричний - 2 шт., електроплита - 1 шт., лічильник електроенергії, мета-левий візок -1 шт., кожух (овчина) - 1 шт., черевички (одна пара), куртка плащова - 1 шт., посуд господарський - 1шт.

Отже, позивачем не доведений причинний зв’язок між діями органу ДВС та шко-дою.

Неподання позивачем доказів наявності шкоди, протиправності дій (бездіяльнос-ті) відповідача, причинного зв’язку між шкодою та протиправною поведінкою відпові-дача є підставою для відмови у позові.

Клопотання відповідачів та прокурора про застосування строку позовної давнос-ті з метою відмови в позові (відповідно до ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України) задоволенню не підлягає з наступного.

Господарський суд погоджується з прокурором та відповідачами стосовно того, що позивачем пропущений встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України трирічній строк позовної давності для можливості захисту порушеного права в судовому порядку з наступного.

Позивач дізнався про порушення свого права 19.04.2004 року із вих. № 12-24-48 від 19.04.04 року Миколаївського обласного управління юстиції, яким був повідомлений про те, що майно (кіоск, приставні труби, палатка-тент, опори тенту), котре він вважає належним йому, з території Миколаївського зоопарку передано на зберігання на адресу м. Миколаїв, вул. Кірова, 238. У тому же листі управління юстиції Миколаївської області позивач був повідомлений, що по всім питанням щодо отримання належних йому на пра-ві власності речей йому необхідно звернутися до відділу ДВС Ленінського районного уп-равління юстиції. Позивачем не подано доказів стосовно того, що він на протязі більш трьох років (з 19 квітня 2004 року по 12 серпня 2008 року ) звертався до органу ДВС з метою отримання своїх речей або з метою відшкодування їх вартості. Позов же, як вже вище вказано, поданий 12.08.08 року.

Проте, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли бу-де доведено існування самого суб'єктивного права.

У випадку, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів уста-новить, що право позивача про захист якого він просить відповідачем не порушено, приймається рішення про відмову в задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності.

У даному випадку господарський суд дійшов до висновку про відмову в задово-ленні позову з тих підстав, що вимоги позивача необґрунтовані, оскільки ним не доведе-но, що його охоронювані законом права ті інтереси порушені відповідачем.

За таких обставин господарський суд має в задоволенні позову відмовити по су-ті , а не через пропуск строку позовної давності.

Відповідачем сплачено 237 грн. 12 коп. державного мита (аркуш справи 6).

Проте, із змісту позовної заяви вбачається, що вона містить дві вимоги.

Немайнову - зобов’язати управління державного казначейства в Миколаївській області відшкодувати ТОВ фірма “Батойл” шкоду у розмірі 27312 грн. 00 коп. та майнову –спи-сати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету на користь ТОВ фірма “Батойл” 23712 грн. 00 коп. з метою відшкодування заподіяної шко-ди.

За таких обставин, з ТОВ “Батойл” слід додатково стягнути державне мито (за розгляд немайнової вимоги) в сумі 85 грн. 00 коп. в доход державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 22, 32-34,44,49,77,82-85, ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити у повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірма “Батойл” (54058, м. Миколаїв, вул. Червоних Майовщиків,1-А, кв. 53, ) 85 грн. 00 коп. в доход державного бюджету.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиден-ного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закін-чення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до стат-ті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлене відповідно до статті 84 ГПК України та підписано 12.11.08 року.

Суддя А.К.Семенов