СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

21 серпня 2008 року

Справа № 2-24/16421-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Плута В.М.,

Латиніна О.А.,

секретар судового засідання                                        Діомідова О.І.

за участю представників сторін:

представник позивача: не з'явився, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство "Голуба лагуна";

представник відповідача: не з'явився, Державна податкова інспекція в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим;

розглянувши апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство "Голуба лагуна" та Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Колосова Г.Г.) від 11.06.2008 року у справі № 2-24/16421-2007А

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство "Голуба лагуна" (пр. Леніна, 49,Євпаторія,97490)

до          Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова, 2/40,Євпаторія,97416)

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Колосова Г.Г.) від 11.06.2008 року у справі №2-24/16421-2007А позов задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано рішення Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим №/2 від 26.10.2007 року про донарахування податку на додану вартість у розмірі 487494,02 грн. та застосування фінансових санкцій у розмірі 243747,01 грн., а також податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим №/2 від 26.10.2007 року в частині донарахування податку на прибуток у розмірі 2218,65 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 665,65 грн. В іншій частині у позові відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій у зв’язку порушенням позивачем пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 5.1.9 п. 5.ст. 5, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 8.3 ст. 8 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство "Голуба Лагуна" не продавало санаторно-курортні послуги від свого імені, оскільки воно їх не створювало. Позивач за відповідну грошову компенсацію поставляв путівки на санаторно-курортне лікування, оздоровлення та відпочинок фізичним особам у віці до 18 років, які отримав від санаторіїв.

Висновку про необхідність скасування податкового повідомлення-рішення № /2 від 26.10.2007 в частині донарахування податку на прибуток у розмірі 2218,85 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 665,65 грн., суд першої інстанції дійшов на підставі підпункту 7.9.2 п. 7.9 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", відповідно до якого, не включаються до валових витрат кошти або майно, надані платником податку у зв'язку з наданням платником податку майна на підставі договорів концесії, комісії, консигнації, довірчого управління, схову (відповідального зберігання) або згідно з іншими цивільно-правовими договорами, що не передбачають передачі права власності на таке майно іншій особі, з урахуванням положень підпункту 7.9.6 цього пункту.

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем необґрунтовано віднесено до валових витрат сплачених коштів (у тому числі часткової або авансової) неплатниками податку на прибуток, що є порушенням пп. 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Не погодившись з постановою господарського суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство "Голуба лагуна" звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати у частині відмови у задоволенні позову, позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивовано неправильним застосуванням судом першої інстанції правил пп. 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Не погодившись з постановою господарського суду першої інстанції, Державна податкова інспекція в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим також звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати у частині задоволення позовних вимог, у позові відмовити повністю.

Державна податкова інспекція в м. Євпаторія вважає, що позивач безпідставно застосовував пільгу по податку на додану вартість згідно пп. 5.1.9 п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки від оподаткування звільняються лише операції по поставці путівок на санаторно-курортне лікування і відпочинок на території України фізичних осіб до 18 років, в той час як позивач придбавав послуги по проживанню, харчуванню, відпочинок, а також страхові послуги, як того вимагає ст. 1 Закону України "Про туризм".

Заявник апеляційної скарги посилається також на те, що товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство "Голуба Лагуна" здійснювало операції по реалізації саме туристичного продукту як власного товару на підставі власних актів виконаних робіт та договорів на реалізацію туристичних послуг, а пільга, передбачена пп. 5.1.9 п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість" поширюється лише на санаторно-курортні заклади та заклади відпочинку дітей, які мають лікувальну базу та бази відпочинку.

Крім того, державна податкова інспекція в м. Євпаторія вважає неправомірним висновок суду першої інстанції стосовно визнання недійсним податкового повідомлення-рішення в розмірі 2218,65 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 665,65 грн.

На думку заявника скарги позивач неправомірно відніс до валових витрат попередню оплату за товари не платниками податку на прибуток (ТОВ "Наталі Вояж-Сервіс", ТОВ "Конті-плюс").

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.08.2008 розгляд справи було відкладено.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.08.2008 у складі колегії суддів Гоголя Ю.М. та Гонтаря В.І. замінено на суддів Латиніна О.А. та Плута В.М.

У судовому засіданні, яке відбулося 19.08.2008, представники позивача та відповідача свої апеляційні скарги підтримали. У цьому засіданні було оголошено перерву.

У судове засідання після перерви, яке відбулося 21.08.2008, представники сторін не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Судова колегія вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутністю сторін, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду спору по суті, а згідно частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство "Голуба Лагуна" (далі –ТОВ "Агентство "Голуба Лагуна") зареєстровано як суб’єкт підприємницької діяльності - юридична особа Виконавчим комітетом Євпаторійської міської ради АР Крим 02.12.1997 та взяте на податковий облік у Державній податковій інспекції в м. Євпаторія (далі –ДПІ у м. Євпаторія).

З 11.06.2007 по 04.07.2007 ДПІ в м. Євпаторія була проведена виїзна комплексна планова документальна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ "Агентство "Голуба Лагуна" за період з 01.01.2006 по 31.03.2007, за результатами якої складений акт № 1003/23-2/25134486 від 11.07.2007 (т. 1, а.с.13-31).

На підставі вказаного акту, та за результатами оскарження ДПІ в м. Євпаторія, було винесене податкове повідомлення-рішення № /2 від 26.10.2007, яким ТОВ "Агентство "Голуба Лагуна" донарахований податок на додану вартість у сумі 487494,01 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 243747,01 грн., усього 731241,03 грн. за порушення пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 5.1.9 п. 5.ст. 5, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 8.3 ст. 8 Закону України "Про податок на додану вартість" (т. 1, а.с. 11).

В акті перевірки вказано, що позивач у періоді, який перевірявся, придбав у санаторно-курортних закладах послуги по проживанню, харчуванню та відпочинку (згідно актів виконаних робіт про надання санаторно-курортних послуг та послуг на відпочинок); у страховій компанії послуги по страхуванню, та створював власний туристичний продукт на підставі Закону України "Про туризм" та ліцензії на туроператорську діяльність.

В подальшому з послуг, які придбані у санаторно-курортних закладах та закладах на відпочинок дітей, позивач власний турпродукт реалізує згідно договорів про реалізацію туристичних послуг та актів виконаних робіт (послуг).

Перевіркою також встановлено порушення позивачем пп. 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що виразилося у віднесенні до валових витрат сплачених коштів (у тому числі часткової або авансової) неплатниками податку на прибуток. Останнє слугувало підставою прийняття податкового повідомлення-рішення №/2 від 26.10.2007 про донарахування позивачу 113500,96 грн. податкового зобов’язання з прибуткового податку, у тому числі 94207,55 грн. основного платежу, 19293,41 грн. –штрафних санкцій.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням № /2 від 26.10.2007 та частково з податковим повідомленням-рішенням №/2 від 26.10.2007, позивач звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з відповідним позовом.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційний скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія знаходить апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим такою, що не підлягає задоволенню; апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство "Голуба лагуна" колегія суддів вважає за необхідне задовольнити у зв’язку з наступним.

Судом встановлено, що позивач здійснює свою діяльність на підставі ліцензій на туроператорську діяльність (т. 1, а.с. 63, 64).

Згідно з статтею 1 Закону України "Про туризм", туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).

Зі змісту наведеної норми вбачається, що необхідною складовою туристичного продукту є наявність не менше ніж двох послуг.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач реалізовував путівки, що підтверджено накладними, податковими накладними та призначеннями платежу в платіжних документах, копії яких залучені до матеріалів справи.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що в актах виконаних робіт вказано, що були надані послуги, а не реалізовані путівки, судова колегія до уваги не приймає.

Вказані акти виконаних робіт підписані позивачем із закладами, якими дійсно були надані послуги по лікуванню фізичним особам, яким ТОВ "Агентство "Голуба Лагуна" реалізувало путівки.

Як вірно вказав суд першої інстанції, це акти про надання послуг санаторіями чи іншими санаторно-курортними закладами, а не ТОВ "Агентство "Голуба Лагуна".

Посилання заявника апеляційної скарги на п. 8.3 ст. 8 Закону України "Про податок на додану вартість", судова колегія також не приймає до уваги.

Вказаною нормою передбачено, що порядок оподаткування операцій з поставки туристичним оператором туристичного продукту, туристичних послуг з місцем їх надання на митній території України здійснюється на загальних підставах згідно з цим Законом.

Однак, як було встановлено, позивачем не реалізовувався туристичний продукт, тому вказана норма закону до нього застосована бути не може.

Згідно правил пп. 5.1.9 п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість", від оподаткування звільняються операції з поставки путівок на санаторно-курортне лікування, оздоровлення та відпочинок на території України фізичних осіб віком до 18 років.

Як свідчать матеріали справи, а саме путівки, на які позивачем застосовані пільги, вони дійсно надані особам, віком до 18 років (графа "рік народження").

Доказів, що підтверджують зворотне, матеріали справи не містять.

Стосовно доводів ДПІ у м. Євпаторія, які викладені в апеляційній скарзі про те, що пільги, передбачені пп. 5.1.9 п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість", поширюються тільки на санаторно –курортні установи та установи відпочинку дітей, які мають лікувальну базу та базу відпочинку, судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до пп. 5.1.9 п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість", звільняються від оподаткування операції з поставки путівок на санаторно-курортне лікування, оздоровлення та відпочинок на території України фізичних осіб віком до 18 років.

При цьому закон не визначає, хто з постачальників звільняється від сплати податку на додану вартість при постачанні путівок на санаторно –курортне лікування, оздоровлення та відпочинок на території України фізичним особам віком до 18 років.

Таким чином це можуть бути як туроператори, так і турагенти, у тому числі позивач.

Підпункт 5.1.9 п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість" не передбачає, що звільнення від сплати податку на додану вартість операцій по постачанню путівок фізичним особам до 18 років поширюється тільки на санаторно –курортні установи та установи відпочинку дітей, які мають лікувальну базу та базу відпочинку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність у ДПІ у м. Євпаторії підстав для нарахування штрафних санкцій у зв’язку порушенням позивачем пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 5.1.9 п. 5.ст. 5, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 8.3 ст. 8 Закону України "Про податок на додану вартість" та обґрунтовано скасував податкове повідомлення-рішення № /2 від 26.10.2007, яким ТОВ "Агентство "Голуба Лагуна" донараховано податок на додану вартість у сумі 487494,01 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 243747,01 грн., усього 731241,03 грн.

Стосовно епізоду про заниження позивачем податку на прибуток підприємств, в частині, що їм оспорюється, судова колегія зазначає наступне.

Як було вказано, перевіркою встановлено також порушення позивачем пп. 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"

Згідно вказаного пункту, датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є:

а) нерезидентами;

б) резидентами, які сплачують цей податок за ставкою нижчою, ніж зазначена у статті 10 цього Закону (крім платників податку, зазначених у пункті 7.2 статті 7 цього Закону), або сплачують цей податок у складі єдиного чи фіксованого податку чи є звільненими від сплати цього податку або не є його суб'єктами згідно із законодавством, -

є дата оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті - також робіт (послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для робіт (послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової).

Будь-яка особа, визначена абзацом "б" цього підпункту, зобов'язана при укладенні договору з платником податку за його вимогою зазначати у такому договорі про те, що така особа має статус платника цього податку на загальних умовах, передбачених цим Законом. Якщо така особа не зазначає у такому договорі про такий статус або якщо товари (послуги) надаються без укладення письмових договорів, то з метою визначення дати збільшення валових витрат покупця вважається, що такі товари (послуги) були надані особами, звільненими від оподаткування цим податком. Якщо особа, яка не має статусу платника цього податку на загальних умовах, передбачених цим Законом, зазначає у договорі, що вона є таким платником податку, то вважається, що така особа умисно ухиляється від оподаткування у розмірі отриманого нею авансу (попереднього платежу). При цьому платник податку - покупець товарів (послуг) не несе відповідальності за збільшення валових витрат, здійснених за датою попередньої оплати (авансування) вартості товарів (послуг) на підставі недостовірної інформації про статус платника податку, зазначеної у договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, між комітентом –товариством з обмеженою відповідальністю "Конти-плюс" та комісіонером –позивачем, був укладений договір комісії № 20/11-01 від 20.11.2006.

Згідно з п. 1.1. вказаного договору позивач від свого імені, за дорученням комітента за винагородження, бере на себе обов’язки щодо реалізації туристичного продукту, наданого комітентом.

На виконання умов договору позивач перерахував комітенту гроші у сумі 3130,00 грн., та у сумі 2831,00 грн., у тому числі податок на додану вартість –57,00 грн.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що право власності на грошові кошти, отримані у вигляді сплати за туристичні послуги, надані комітентом, не переходять до комісіонера. Отримані грошові кошти є транзитними та підлягають перерахуванню на банківський рахунок комітента за винятком комісійної винагороди.

Згідно правил статті 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Частиною 3 підпункту 7.9.1 п. 7.9 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачено, що не включаються до валового доходу і не підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені платником податку у зв'язку із залученням платником податку майна на підставі договору концесії, комісії, консигнації, довірчого управління, схову (відповідального зберігання), а також згідно з іншими цивільно-правовими договорами, що не передбачають передачі права власності на таке майно, з урахуванням положень підпункту 7.9.6 цього пункту.

Також, відповідно до пп. 7.9.2 п. 7.9 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", не включаються до валових витрат кошти або майно, надані платником податку у зв'язку з наданням платником податку майна на підставі договорів концесії, комісії, консигнації, довірчого управління, схову (відповідального зберігання) або згідно з іншими цивільно-правовими договорами, що не передбачають передачі права власності на таке майно іншій особі, з урахуванням положень підпункту 7.9.6 цього пункту.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно зазначив, що положення пп. 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" на операції за договорами комісії з цими контрагентами не поширюються.

04.12.2006 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Наталі Вояж-Сервіс" був укладений договір № 806, відповідно до якого позивач зобов’язався надати послуги туроператору в укладенні договорів на туристичне обслуговування від імені турператора та за його рахунок. Фактично між сторонами було укладено договір доручення.

Згідно з ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

На виконання зазначеного договору, позивач перерахував товариству з обмеженою відповідальністю "Наталі Вояж Сервіс" за його реалізовані туристичні послуги гроші у сумі 3059,32 грн. у тому числі податок на додану вартість –87,92 грн.

Виходячи з умов договору, позивачем були перераховані туроператору отримані від туристів грошові кошти, які у відповідності з пп. 7.9.1, 7.9.2 п. 7.9 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не були включені у прибуток позивача, оскільки ці гроші не були його власністю.

Крім того, відповідно до п.1.31 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

Судова колегія зазначає, що при здійсненні операцій з реалізації послуг за договором комісії комісіонер надає відповідну послугу, вартість якої компенсується комітентом і не купує цю продукцію, тобто не набуває статусу власника продукції, яка реалізується. При здійснені операції з надання послуг за договором доручення, повірений надає послуги за рахунок довірителя, та також не придбає ці послуги.

Таким чином, позивач обґрунтовано не включив до складу валового доходу у 4 кварталі 2006 року суми у розмірі 5904,00 грн. та 2971,40 грн., а отже у відповідача були відсутні підстави для нарахування податкового зобов'язання на прибуток у розмірі 1476,00 грн. та у розмірі 742,85 грн. та застосування штрафних санкцій відповідно до пп. 17.1.3 п 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", який передбачає, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Отже, суд першої інстанції правомірно скасував податкове повідомлення-рішення № /2 від 26.10.2007 в частині донарахування податку на прибуток у розмірі 2218,85 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 665,65 грн.

Судова колегія не може погодитися з судом першої інстанції в тому, що позивач неправомірно відніс до валових витрат суму в розмірі 86808,56 грн., сплачених за путівки, з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту вищенаведеного підпункту 11.2.3 пункту 11.2. ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", датою збільшення валових витрат покупця, яким в даному випадку є позивач, являється дата оприбутковування ним товарів, а при отриманні послуг - дата їх фактичного отримання від неплатників податку на прибуток.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були укладені наступні договори:

-          договір купівлі-продажу № 12 від 20.02.2006 з суб’єктом підприємницької діяльності Бабаніним А.М. (а.с. 32-34, т.1);

-          договір №1 від 27.12.2006 з Кримською республіканською установою дитячого клінічного санаторію "Чайка", предметом якого є співробітництво по організації і проведенню санаторно-курортного лікування дітей, батьків із дітьми, дорослих України і країн СНД (а.с. 37-40, т. 1);

-          договір №1 від 01.01.2007 з Військовою частиною А1514 (Євпаторійський дитячий клінічний санаторій Міністерства оборони України) про надання санаторно-курортних послуг товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство "Голуба Лагуна" (а.с. 44, т. 1).

На виконання зазначених договорів, позивачем було перераховано вказаним контрагентам грошові кошти у сумі 347234,29 грн. у тому числі:

-          приватному підприємцю Бабаніну А.М. в сумі 98000 грн. (в т.ч. податок на додану вартість –16333,33 грн.);

-          Кримській республіканській установі дитячого клінічного санаторію "Чайка" в сумі 74570 грн. (в т.ч. податок на додану вартість –6666,67 грн.);

-          Військовій частині А1514 в сумі 216207,55 грн. (в т.ч. податок на додану вартість –24400,94 грн.) (а.с. 53-62, т. 1).

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 р. 291, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 р. за N 893/4186, на рахунку 33 "Інші кошти" ведеться узагальнення інформації про наявність та рух грошових документів (у національній та іноземній валюті), які знаходяться в касі підприємства (поштових марок, марок гербового збору, сплачених проїзних документів, сплачених путівок до санаторіїв, пансіонатів, будинків відпочинку тощо), та про кошти в дорозі, тобто грошові суми, внесені в каси банків, ощадні каси або поштові відділення для подальшого їх зарахування на розрахункові або інші рахунки підприємства.

Виходячи з положень наведеної норми, сплачені путівки в санаторії, пансіонати і будинки відпочинку є грошовими документами, враховуються на балансовому рахунку 33 "Інші грошові кошти" і по своїй суті являються оборотними активами.

Згідно з п. 1.6. ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", товари - матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Пунктом 1.1. зазначеної статті встановлено, що матеріальний актив - основні фонди та оборотні активи у будь-якому виді, що відрізняється від коштів, цінних паперів, деривативів та нематеріальних активів.

Таким чином, виходячи з положень названого Закону, придбані в 1 кварталі 2007 року позивачем за грошові кошти путівки у приватного підприємця Бабаніна А.М., КРУ ДКС "Чайка" і у Військової частини Міністерства оборони України А1514 (Євпаторійського дитячого клінічного санаторію МО України) вважаються оборотним активом і є для мети оподаткування товаром.

Отже, сплативши вищеназваним контрагентам за путівки грошові кошти, товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство "Голуба Лагуна", на думку судової колегії, мало право включити в 1 кварталі 2007 року вартість цього товару в свої валові витрати згідно положенням пп. 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

З наведеної норми Закону випливає, що датою збільшення валових витрат платника являється дата оприбутковування платником податку товарів.

Матеріали справи містять докази того, що позивач сплатив та отримав товар (путівки) в 1 кварталі 2007 року.

Так, після спати приватному підприємцю Бабаніну А.М. в 1 кварталі 2007 року суму в розмірі 98000 грн., у тому числі податок на додану вартість в сумі 16333,33 грн., позивач отримав від нього путівки санаторію "Таврія" і оприбуткував їх в 1 кварталі 2007 року, що підтверджується накладними: №1203 від 12.03.2007 на суму 30000 грн., №2002 від 20.02.2007 на суму 20000грн. і накладною №2703 від 27.03.2007 на суму 48000грн.

Оприбутковувавши в 1 кварталі 2007 року путівки по вказаним накладним, ТОВ "Агентство "Голуба Лагуна", тим самим, відповідно до підпункту 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", обґрунтовано включило у валові витрати суму 81666,34грн. (98000грн. - 16333,33грн.).

Виходячи з цього, податковий орган не мав права зменшувати на цю суму валові витрати позивачу і донараховувати податок на прибуток в сумі 20416,58грн. (81666,34грн. х 25% = 20416,58грн.).

Як вбачається зі змісту договору №1 від 27.12.2006 з Кримською республіканською установою дитячого клінічного санаторію "Чайка", останній реалізував позивачу санаторно-курортні путівки, за яки позивач, як було зазначено, сплатив санаторію гроші в сумі 74570грн. (в тому числі податок на додану вартість - 6666,67грн.) та, отримавши від нього путівки, оприбуткував їх в 1 кварталі 2007 року, що підтверджується накладною №468 від 08.02.2007 на суму 24570грн., накладною №475 від 20.03.2007 на суму 30000 грн. і накладною №493 від 30.03.2007 на суму 20000грн., всього на суму 74570грн., у тому числі податок на додану вартість - 6666,67грн.

Оприбутковувавши в 1 кварталі 2007 року путівки по вказаним накладним, позивач діяв відповідно до підпункту 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" і тому мав право витрати на придбання путівок на суму 67903,33грн. (74570грн. - 6666,67грн.) включити в свої валові витрати за цей квартал.

Виходячи з цього, податковий орган безпідставно зменшив на цю суму валові витрати позивачу і донарахував податок на прибуток в сумі 16975,83грн. (67903,33грн. х 25% = 16975,83грн.).

Оприбуткування отриманих від Військовій частині А1514 путівок на суму 302996грн. (у тому числі податок на додану вартість –60599,2грн) підтверджується накладними: від 12.01.2007 на суму 5352грн., від 14.02.2007 на суму 13096грн., від 22.02.2007 на суму 49923грн., від 27.02.2007 на суму 7670грн., від 16.03.2007 на суму 54868грн., від 20.03.2007 на суму 91984грн., від 29.03.2007 на суму 80103грн.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що не зважаючи на те, що у п. 1.1. договору №1 від 01.01.2007 передбачено надання санаторно-курортних послуг, фактично між позивачем та Військовою частиною А1514 (Євпаторійський дитячий клінічний санаторій Міністерства оборони України) склалися правовідносини з купівлі-продажу.

Таким чином, включення позивачем вартості цих путівок в сумі 242396,8грн. (302996грн. –податок на додану вартість в сумі 60599,2грн.) у валові витрати в 1 кварталі 2007 року колегія суддів знаходить правомірним.

Виходячи з цього, податковий орган дійшов помилкового висновку про те, що не підлягала віднесенню до валових витрат позивача сплачена їм даному контрагенту сума 197664,62грн.

Отже, у зв'язку з придбанням путівок у Військовій частині А1514 податковий орган не мав права донараховувати позивачу податок на прибуток в сумі 49416,15грн. (197664,62грн. х 25% =49416,15грн.).

Враховуючи викладене та керуючись статтями 24, 195, 196, 198 (частина 1 пункт 3), 202 (пункт 4), 205 (частина 2), 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство "Голуба лагуна" задовольнити.

3. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.06.2008 року у справі № 2-24/16421-2007А в частині відмови у позові скасувати.

4. Прийняти в цій частині нову постанову.

5. Позовні вимоги про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення № /2 від 26.10.2007 про донарахування податку на прибуток у розмірі 86808,56 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 17566,88 грн. задовольнити.

6. Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /2 від 26.10.2007 про донарахування податку на прибуток у розмірі 86808,56 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 17566,88 грн.

7. В іншій частині постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.06.2008 року у справі № 2-24/16421-2007А залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і терміни, передбачені ст.ст. 211-212 Кодексу адміністративного судочинства України).

Головуючий суддя                                                  К.В. Волков

Судді                                                                                В.М. Плут

О.А.Латинін