донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

23.09.2008 р.                                                              справа №16/103

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви Г.І.

суддів

Стойка О.В. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Не з»явився,

від відповідача:

Не з»явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «ТаВи», м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

10.07.2008 року

по справі

№16/103 (Манжур В.В.)

за позовом

Державної інноваційної фінансово-кредитної установи в особі Донецького регіонального відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, м. Донецьк

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «ТаВи», м. Донецьк

про

Стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій в сумі 410224 грн. 18 коп.

ВСТАНОВИВ:

У 2008 році позивач, Державна інноваційна фінансово-кредитна установа в особі Донецького регіонального відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ТаВи», м. Донецьк про стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій в сумі 410224 грн. 18 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.07.08р. позовні вимоги Державної інноваційної фінансово-кредитної установи в особі Донецького регіонального відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, м. Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТаВи», м. Донецьк, про стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій в сумі 410224 грн. 18 коп. були задоволені повністю.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТаВи», м. Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 10.07.2008р. скасувати частково та прийняти нове рішення, розглянути питання про законність стягнення збитків від інфляції та розглянути питання про погашення заборгованості на протязі трьох місяців.

Позивач, Державна інноваційна фінансово-кредитна установа в особі Донецького регіонального відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, м. Донецьк, надав відзив на апеляційну скаргу, яким просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення –без змін.

Представники сторін до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення 01.08.08р. та 04.08.08 р. уповноваженим особам підприємств поштового відправлення ухвали суду від 30.07.08р.

Сторонами через канцелярію суду були надані клопотання про відкладення розгляду справи в зв»язку з відрядженням та відпусткою представників сторін. Ці клопотання судовою колегією були розглянуті та відхилені, оскільки строк розгляду апеляційної скарги, передбачений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, закінчується, тому у суду не має можливості відкласти розгляд справи на іншу дату. Крім того, явка сторін ухвалою суду від 30.07.08р. не була визнана обов’язковою і сторони були попереджені про те, що у разі їх неявки, апеляційну скаргу буде розглянуто за наявними матеріалами справи, тому справу розглянуто за наявними в ній матеріалами, а повний текст постанови направляється сторонам по справі в установленому порядку.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки відповідно до ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, ч. 2 ст. ст. 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом її прав, юрисдикція судів розповсюджується на всі правовідносини, які виникають у державі. Згідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій», суд здійснює правосуддя у відповідності із принципом верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України і законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 Закону України «Про судоустрій» встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.05 р. між позивачем, Державною інноваційною фінансово-кредитною установою, м. Київ та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю “ТаВи”, м. Донецьк, було укладено договір фінансового лізингу № 1-51/01/03/05, який за своїм змістом та правовою природою є договором кредитування та підпадає під правове регулювання норм ст. ст. 806-809 Цивільного кодексу України та Закону України “Про фінансовий лізинг”.

У відповідності до умов укладеного договору, позивач передає, а відповідач приймає у платне строкове користування на умовах фінансового лізингу обладнання, придбане відповідно до замовлення на обладнання, що є невід’ємною частиною договору, та зобов’язується сплатити за користування об’єктом лізингу лізингові платежі у розмірі та в строки, встановлені згідно розрахунку лізингової плати.

Позивач свої обов’язки за договором виконав належним чином та у відповідності до умов договору комісії № 13і від 06.10.04 р. придбав обладнання і 01.03.05 р. згідно акту приймання-передачі передав означене обладнання відповідачеві.

Пунктами 4.1 та 4.2 укладеного договору передбачено, що за користування об’єктом лізингу відповідач зобов’язаний сплачувати позивачеві лізингові платежі в розмірі, строки та в порядку, встановленими розрахунком лізингової плати.

Відповідач свої обов»язки за договором належним чином не виконав, у зв»язку з чим позивач звернувся з позовом до господарського суду Донецької області про стягнення з відповідача 410224 грн. 18 коп., з яких заборгованість за лізинговими платежами 357816 грн. 70 коп. (247211 грн. 48 коп. –частина лізингового платежу, що відшкодовує частину вартості обладнання (з ПДВ) та 110605 грн. 22 коп. –частина лізингового платежу, що є винагородою лізингодавця 10%), 3020 грн. 64 коп. –3% річних, 21173 грн. 68 коп. –пеня, 28213 грн. 16 коп. –збитки від інфляції.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правові норми, які підлягають застосуванню, матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обов»язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до ст. ст. 525 та 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов»язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що зазначена сума боргу в розмірі 357816 грн. 70 коп. підтверджена матеріалами справи, обґрунтована, у зв»язку з чим правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено що, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 3020 грн. 64 коп. та збитки від інфляції в розмірі 28213 грн. 16 коп.

Враховуючи наведене, суд першої івнстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3020 грн. 64 коп., як сплати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання та інфляціні в розмірі 28213 грн. 16 коп., як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання, в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача пеню за порушення строків оплати у відповідності до п. 4.4 договору в розмірі 21173 грн. 68 коп. за період з січня 2008 року по травень 2008 року .

Статтею 610 Цивільного кодексу України зазначено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, одним з правових наслідків порушення зобов’язання є сплата неустойки.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання ( за умовами передбаченими договором). Пеня ( штраф) є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже судом першої інстанції правомірно стягнута з відповідача пеня у розмірі 21173 грн. 68 коп.

Оскільки сума основного боргу з урахуванням штрафних санкцій підтверджена матеріалами справи, то місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги Державної інноваційної фінансово-кредитної установи в особі Донецького регіонального відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, м. Донецьк про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТаВи», м. Донецьк суми заборгованості та штрафних санкцій в сумі 410224 грн. 18 коп.

Інші доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 10.07.2008 року у справі № 16/103 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТаВи», м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 10.07.2008 року у справі № 16/103 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 10.07.2008 року у справі № 16/103 –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І. Діброва

Судді:          О.В. Стойка

Т.А. Шевкова

Надр.5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 –ДАГС;

5 –ГС Дон. обл.;

Ложка Н.Л.