ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 16/108

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Т.Б. Дроботової,

суддів :

Н.О. Волковицької,

Л.І. Рогач

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Житлово-будівельного кооперативу "Адоніс"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 28.05.08р.

у справі

№ 16/108

господарського суду

міста Києва

за позовом

Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради

до

Житлово-будівельного кооперативу "Адоніс";

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс”

про

визнання недійсним договору

за участю представників:

позивача

Тарасюк Ю.В., дов. від 08.01.08р.

відповідачів

1.Розумний В.П., гол. кооп.

2.Форосенко Є.В., дов. від 24.07.07р.

ВСТАНОВИВ:

Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради звернулося до господарського суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним укладеного ними договору від 26.10.2004р. про участь в будівництві житлового будинку з об'єктами соціального призначення за приписами частин 1 та 2 статті 203, статті 215 Цивільного кодексу України.

Позивач посилається на вчинення вказаного правочину всупереч чинному законодавству України, оскільки зі сторони житлово-будівельного кооперативу "Адоніс" договір укладено особою, що не мала належного обсягу цивільної дієздатності, діяла на підставі установчого документу, скасованого в судовому порядку, а також на те, що умови договору про передачу функцій замовника будівництва жилого будинку Товариству "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" з правом залучення нею інвесторів та реалізації кооперативних квартир суперечать статтям 133-135 Житлового кодексу України, Примірному статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженому Постановою Ради Міністрів Української РСР від 30.04.1985р. № 186 та статуту кооперативу в дійсній редакції.

Відповідачі заперечили позовні вимоги, вказавши, що голова кооперативу наділений правом на підписання договорів від імені кооперативу за статтею 16 Закону України "Про кооперацію"; Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації не є належним позивачем у даній справі, оскільки таким позивачем може бути лише Київська міська державна адміністрація як місцевий орган виконавчої влади; водночас відповідачі зазначають, що норми чинного законодавства не містять повноважень місцевих органів виконавчої влади звертатися до суду з позовами про відповідний предмет спору, а позивачем не наведено правових підстав в обґрунтування його звернення з позовом.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.06.2007р. (суддя Ярмак О.М.) позов задоволено повністю; визнано недійсним Договір на участь в будівництві житлового будинку з об'єктами соціального призначення на земельній ділянці, яка розташована за адресою м. Київ, вул. Княжий Затон, 9, від 26.10.2004р., укладений між Житлово-будівельним кооперативом "Адоніс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс", як такий, що суперечить чинному законодавству України; стягнуто з відповідачів на користь позивача 203грн. судових витрат.

Судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо суперечності умов договору від 26.10.2004р. про вільну реалізацію будівельною компанією збудованих квартир статтям 133-135 Житлового кодексу Української РСР, що визначають право на одержання квартири в житлово-будівельному кооперативі; укладення договору кооперативом, як замовником будівництва, суперечить пункту 13 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, за яким таким замовником є виконком місцевих рад, підприємства, установи, організації, при яких організуються житлово-будівельні кооперативи (тобто, у даному випадку на думку суду Головне управління житлового забезпечення КМДА, де зареєстровано кооператив), відтак належним замовником такого будівництва має бути позивач.

Також судом встановлено відсутність у голови правління кооперативу на момент укладання спірного договору повноважень на укладання договорів за приписами чинного статуту житлово-будівельного кооперативу в редакції, зареєстрованій 17.10.2000р.; при цьому відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України є встановленим та не потребує доведення факт скасування постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2007р. у справі № 43/228-А реєстрації Житлово-будівельного кооперативу "Адоніс", вчиненої 30.10.2000р. Харківською районною у м. Києві державною адміністрацією та 28.04.2005р. Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією.

Відхиляючи доводи відповідачів щодо неналежного позивача у даному спорі, місцевий господарський суд вказав, що Головне управління має право на звернення до господарського суду за статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, а також зазначив, що за пунктом 3 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 03.11.1998р. №2183, яким створено ЖБК "Адоніс", саме на Головне управління покладено контроль за діяльністю та формуванням житлово-будівельного кооперативу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2008р. (судді: Мартюк А.І. –головуючий, Зубець Л.П., Лосєв А.М.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів його законності та обґрунтованості.

Не погоджуючись з висновками господарських судів попередніх інстанцій, Житлово-будівельний кооператив "Адоніс" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення господарськими судами норм процесуального та матеріального права, а саме: всупереч статтям 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України задоволено позов особи, що не може виступати позивачем у даній справі, а може лише представляти Київську міську адміністрацію як місцевий орган виконавчої влади за умови дотримання вимог статті 237 Цивільного кодексу України про представництво; водночас статтями 13-29 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", статтею 44 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" не передбачено право місцевих органів виконавчої влади подавати позови до господарського суду про визнання недійсними договорів, де вони не є стороною.

Також скаржник зазначає, що висновки судів про невідповідність укладеного договору чинному законодавству не ґрунтуються на матеріалах справи, що прямо передбачають як право голови кооперативу на укладення договорів, так і відповідну цивільну правоздатність самого кооперативу на їх укладення; так само відсутні і приписи законодавства, що виключають виключний статус позивача на виконання функцій замовника даного будівництва; решта положень договору, що суперечать статтям 133-135 Житлового кодексу України не є підставою для визнання такого договору недійсним в цілому.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу усно заперечив проти касаційної скарги з мотивів її необґрунтованості.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 03.11.1998р. Київською міською державною адміністрацією прийнято розпорядження № 2183 "Про організацію при територіальному комітеті профспілки працівників атомної енергетики та промисловості України житлово-будівельного кооперативу "Адоніс", яким дозволено територіальному комітеті профспілки працівників атомної енергетики та промисловості України організувати житлово-будівельний кооператив "Адоніс" для працівників атомної енергетики та організацій зони відчуження ЧАЕС для будівництва жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та молодіжним культурно-спортивним комплексом по вул. Княжий Затон, 9 у Харківському районі.

За пунктом 2 вказаного розпорядження функції замовника даного будівництва було покладено на територіальний комітет профспілки працівників атомної енергетики та промисловості України, а за пунктом 3 вказаного розпорядження на Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації покладено здійснення контролю за формуванням житлово-будівельного кооперативу "Адоніс".

Суди встановили, що 17.10.2000р. Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації було зареєстровано Статут Житлово-будівельного кооперативу "Адоніс", розроблений на підставі Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 30.04.1985р. № 186, прийнятий на загальних зборах членів ЖБК "Адоніс" 16.12.1999р.; за положеннями вказаного Статуту кооператив було організовано з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку, даний кооператив діє на підставі Статуту, набуваючи прав юридичної особи з дня його реєстрації, та не є прибутковою організацією.

30.10.2000р. Харківською районною у м. Києві державно адміністрацією було зареєстровано Статут житлово-будівельного кооперативу "Адоніс", однак в іншій редакції, ніж зареєстровано Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

28.04.2005р. Дарницькою у м. Києві державною адміністрацією було зареєстровано нову редакцію Статуту житлово-будівельного кооперативу "Адоніс".

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.10.2004р. відповідачами було укладено договір на участь у будівництві житлового будинку з об'єктами соціального призначення на земельній ділянці, розташованій за адресою м. Київ, вул. Княжий Затон, 9, за умовами якого житлово-будівельний кооператив "Адоніс" передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" набуває виключного права на виконання функцій замовника будівництва об'єкта будівництва та забезпечує здійснення будівництва шляхом передбачених цим договором функцій та шляхом інвестування.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2007р. у справі № 434/228-А скасовано реєстрацію житлово-будівельного кооперативу "Адоніс", вчинену Харківською районною у м. Києві державно адміністрацією та Дарницькою у м. Києві державною адміністрацією, оскільки судовим рішенням встановлено, що положення нового Статуту суперечать чинному законодавству, в тому числі щодо розширення повноважень голови кооперативу.

На підставі цих обставин справи суди зробили наступні правові висновки: 1) позов подано належним позивачем, оскільки позивач у даній справі є органом, на який розпорядженням Київської міської державної адміністрації покладено функції контролю за формуванням та діяльністю житлово-будівельного кооперативу "Адоніс", а також лише позивач в силу пункту 13 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу повинен виконувати функції замовника у даному будівництві; повноваження виконавчих комітетів місцевих рад народних депутатів щодо контролю за діяльністю житлово-будівельних кооперативів передбачено статтею 138 Житлового кодексу України;

2) спірний договір передбачає реалізацію кооперативних квартир всупереч статтям 133-135 Житлового кодексу Української РСР;

3) для відповідача - житлово-будівельного кооперативу обов'язковими є положення Житлового кодексу Української РСР, Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985р. № 186; отже, відповідно до пункту 5 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу та з огляду на Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2007р. у справі № 43/228-А дійсним є Статут житлово-будівельного кооперативу "Адоніс", в редакції, зареєстрованій позивачем, а відтак, укладаючи договір, голова кооперативу діяв без відповідних на те повноважень.

Відтак судові рішення про недійсність спірного правочину за приписами статей 203, 215 Цивільного кодексу України ґрунтуються на невідповідності його Житловому кодексу Української РСР, Примірному статуту, статуту кооперативу, зареєстрованому Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 17.10.2000р. № 243.

Однак судова колегія звертає увагу судів на наступне.

1) За статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням; у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи.

Кореспондуючись зі вищевказаною статтею, стаття 2 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами підприємств та організацій, що звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, та за позовними заявами державних та інших органів, що звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Правові підстави звернення до господарського суду підприємств та організацій за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів визначаються з урахуванням статей 15 та 16 Цивільного кодексу України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правова природа відносин суб'єктів господарювання з органами місцевого самоврядування визначається з урахуванням Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 23 Господарського кодексу України, що передбачають такі правовідносини як в межах реалізації повноважень органів місцевого самоврядування, так і на договірних засадах.

Всупереч неодноразово висловленим запереченням відповідачів, суди попередніх інстанцій не встановили правові підстави, за яких позивач звернувся до господарського суду з даним позовом (як контролюючий орган, що має визначені нормативно відповідні повноваження, чи як господарюючий суб'єкт, що захищає власні права та охоронювані законом інтереси); поза тим з'ясування даного питання є суттєвим не лише з огляду на додержання принципів господарського судочинства, але й для визначення, в разі звернення позивача, як господарюючого суб'єкта, чи забезпечує обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відновлення його матеріальних прав та інтересів (чи призведе визнання даного договору недійсним до відновлення прав позивача, як належного замовника); водночас судами не наведено законодавчих актів, що передбачають можливість звернення позивача до суду за приписами пункту 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

2) Згідно статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має спрямовуватись на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання договорів недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність їх змісту вимогам закону, додержання встановленої форми договору, правоздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Вищевказані обставини мають бути встановлені на підставі доказів, що є належними та допустимими відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України.

Зміст правочину складають права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких домовилися сторони, а також їх волевиявлення щодо осіб –учасників правочину.

Наведені судами положення Житлового кодексу Української РСР не містять обмежень правоздатності кооперативу щодо укладення ним цивільно-правових договорів, яка визначається відповідно до Цивільного кодексу України, щодо незаконності набутих, змінених чи припинених взаємних прав та обов'язків, не вказують на незаконність волевиявлення кооперативу на укладення правочину саме з Товариством з обмеженою відповідальністю “Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс".

Водночас правовий висновок господарських судів попередніх інстанцій, що спірний договір передбачає реалізацію інвестором квартир, які відносяться до власності житлово-будівельного кооперативу, всупереч встановленого порядку, не ґрунтується на встановлених обставинах справи (наведених у рішеннях пунктах договору, кількості членів кооперативу, що не забезпечаться житлом з огляду на спірний договір), з яких би це вбачалося.

Спорудження об'єкту будівництва кооперативом всупереч наданим йому дозволам чи затвердженій будівельній документації є самостійним порушенням у сфері містобудування.

3) Визнаючи певні обставини встановленим та такими, що не потребують доведення в силу частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі щодо чинного статуту житлово-будівельного кооперативу "Адоніс", господарські суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідно до частини 3 Прикінцевих положень Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" закони, нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону, а відтак не з'ясували, яке правове значення та відповідні правові наслідки має резолютивна частина Постанови Київського апеляційного господарського суду від 43/228-А про скасування державної реєстрації кооперативу, та чи є поняття скасування державної реєстрації юридичної особи тотожним скасуванню (визнанню недійсними) її установчих документів (статуту).

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що спір був розглянутий судом не в повному обсязі, відтак його висновки у даній справі є передчасними.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях господарського суду першої та апеляційної інстанцій, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду міста Києва. Під час розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Адоніс" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2008р. у справі № 16/108 Господарського суду міста Києва та рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2007р. скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий                     Т. Дроботова

Судді:                     Н. Волковицька

Л. Рогач