КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2008                                                                                           № 21/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Мамуня О.С.

від відповідача - Дубчак О.О., Москаленко Т.Г., Бахарева О.В.

від третьої особи - Дубинський М.І., Коваль А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Е. І. Дюпон де Немур енд Компані

на рішення Господарського суду м.Києва від 27.05.2008

у справі № 21/17

за позовом                               Е. І. Дюпон де Немур енд Компані

до                                                   Антимонопольного комітету України

третя особа           ЗАТ "Транс Оіл"

про                                                  визнання недійсним частково рішення Антимонопольного комітету Українивід 14.02.2008р. № 88-р

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Е.І. Дюпон де Немур енд Компані до Антимонопольного комітету України, третя особа – Закрите акціонерне товариство «Транс Оіл» про визнання частково недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 88-р від 14.02.2008 р. про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.05.2008 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Е.І. Дюпон де Немур енд Компані звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення.

Свої вимоги відповідач обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Зокрема заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що дії з поширення інформації у Публікації не виходять за межі прав власника патенту України № 4200, а є реалізацією таких прав, що є правомірними діями і не може кваліфікуватися як недобросовісна конкуренція.

Відповідач просив суд рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Третя особа підтримала позицію відповідача.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі; апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Антимонопольним комітетом України було прийнято рішення № 88-р від 14.02.2008 р. по справі № 21-26,4/12-07 «Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу», яким було встановлено що Компанія «Дюпон де Немур Інтернешнл С.А.» (дочірнє підприємство позивача) є виробником хімічних препаратів захисту рослин у широкому асортименті та здійснює діяльність на території України через представництво.

У своїй діяльності представництво використовує об’єкти інтелектуальної власності позивача, а саме винахід за патентом України № 4200 «спосіб боротьби із небажаною рослинністю», в якому використовується хімічна речовина трибунерон метил з діапазоном концентрації від 8 до 125 г/га. Так представництво розповсюджує на території України препарат для боротьби із небажаною рослинністю «Гран стар 75 в.г.», діючої речовиною якого є трибунерон метил.

В спеціалізованому друкованому виданні «Агробізнес сьогодні» № 8 (93), квітень 2006 р. опубліковано статтю «Хто буде платити за порушення прав інтелектуальної власності? Продавці, покупці чи користувачі?», відповідно до якої представництво як автор від імені та в інтересах позивача, посилаючись на патент України № 4200, вважає незаконною діяльність підприємств – учасників ринку хімічних препаратів для захисту рослин, які виробляють і пропонують до продажу препарати, в яких активною речовиною є трибенурон метил.

Як вбачається з матеріалів справи, Закрите акціонерне товариство «Транс Оіл» здійснює діяльність з виробництва пестицидів та агрохімікатів, оптову та роздрібну торгівлю цими товарами, а з 2005 року реалізує гербіцид ний препарат із назвою «Атлант, в.г.», в якому діючою речовиною є трибенурон метил. Закрите акціонерне товариство «Транс Оіл» є власником патенту № 62858 на винахід «Гербіцидний препарат «Атлант 75% в.г.», який був чинний на момент здійснення публікації, а тому третя особа мала всі права, що випливають із патенту на винахід. В описі до патенту вказано, що гербіцид ний препарат містить трибенурон метил (75 % маси). Третя особа зазначає про зниження обсягів закупівлі препарату «Атлант, в.г.» після виходу публікації позивача.

Патент (патент на винахід, деклараційний патент на винахід, деклараційний патент на корисну модель, патент (деклараційний патент) на секретний винахід, деклараційний патент на секретну корисну модель) – охоронний документ, що засвідчує пріоритет, авторство і право власності на винахід (корисну модель) (ст. 1 Закону України )

Патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів. Використанням винаходу (корисної моделі) визнається застосування процесу, що охороняється патентом, або пропонування його для застосування в Україні, якщо особа, яка пропонує цей процес, знає про те, що його застосування забороняється без згоди власника патенту або, виходячи з обставин, це і так є очевидним. Патент надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати винахід (корисну модель) без його дозволу, за винятком випадків, коли таке використання не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що надаються патентом (ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі»).

Власник патенту повинен сплачувати відповідні збори за підтримання чинності патенту і добросовісно користуватися виключним правом, що випливає з патенту (ст. 29 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі»).

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» будь-яке посягання на права власника патенту, передбачені статтею 28 цього Закону, вважається порушенням прав власника патенту, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Захист прав на винахід (корисну модель) здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку (ч. 1 ст. 35 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі»).

Як вбачається з матеріалів справи позивач є власником патенту України № 4200 на винахід «спосіб боротьби із небажаною рослинністю шляхом обробки її або ґрунту, на якій вона росте, похідним сульфіонілмочевини, що відрізняється тим, що з метою підвищення вибірковості дії та скорочення періоду фітотоксичної дії гербіциду в ґрунті, , в якості похідного сульфіонілмочевини використовують N-метил-N-(4-метоксі-6-метил-1,3,5-триазин-2-ил)-N№-(2-метоксикарбонінфенилсульфоніл)-мочевину формули... в кількості 8-125 г/га» (трибунерон метил).

В публікації позивача вказується, що пропонування до продажу та використання препаратів, в яких діючою речовиною є трибунерон метил є незаконним та тягне за собою необхідність відшкодування збитків, а позивач має виключні права на використання способу боротьби із небажаною рослинністю – нанесення на рослини або безпосередньо на грунт трибунерон метилу, а не на речовину трибунерон метил.

Як вказувалось вище на момент публікації третя особа володіла виключними правами на винахід «Гербіцид ний препарат «Атлант 75 % в.г.», діючою речовиною якого є трибунерон метил, за патентом № 62858 від 15.12.2004 р. Крім того позивач не міг не знати про наявність цього патенту, так як інформацію про його видачу було опубліковано в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 12 за 2004 р.

Таким чином дії позивача по розміщенню публікації могли бути однією з причин, які могли негативно вплинути на обсяг закупівель гербіциду «Атлант в.г.» споживачами третьої особи, що підтверджується аналізом листів СТОВ «Родина», ТПП «Алюр-Агро», ТОВ «Агроінвест».

Крім того, дії позивача щодо розповсюдження в спеціалізованому друкованому виданні «Агробізнес сьогодні» № 8 (93), квітень 2006 р. публікації «Хто буде платити за порушення прав інтелектуальної власності? Продавці, покупці чи користувачі?» інформації стосовно порушення прав інтелектуальної власності позивача на патент № 4200 «спосіб боротьби із небажаною рослинністю» в частині відповідальності суб’єктів господарювання, які мають право власності на відповідні патенти щодо хімічних засобів захисту рослин, суперечать торговим чесним звичаям у підприємницькій діяльності.

Недобросовісною конкуренцією є будь-які дії у конкуренції, що суперечать правилам, торговим та іншим чесним звичаям у підприємницькій діяльності (ст. 1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»).

Звичай – правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» дискредитацією господарюючого суб'єкта (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю господарюючого суб'єкта (підприємця), які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Відповідно до 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на об'єднання, суб'єктів господарювання: юридичних осіб; фізичних осіб; групу суб'єктів господарювання - юридичних та/або фізичних осіб, що відповідно до статті 1 цього Закону визнається суб'єктом господарювання, у випадках, передбачених частиною четвертою цієї статті. За порушення, передбачені:

- пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом;

- пунктами 5, 8, 10, 11, 12 та 19 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до п'яти відсотків доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф;

- пунктами 9, 13 - 16 та 18 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Отже, на позивача правомірно накладено штраф у сумі 20 000 грн.

Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарські діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин встановлюється Законом України «Про захист економічної конкуренції».

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель (ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Згідно ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Під час розгляду заяв і справ про узгоджені дії, концентрацію, про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі під час проведення розслідування, дослідження, прийняття розпоряджень, рішень за заявами і справами, здійснення інших повноважень у сфері контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, контролю за узгодженими діями, концентрацією органи та посадові особи Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень керуються лише законодавством про захист економічної конкуренції і є незалежними від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб'єктів господарювання, а також політичних партій та інших об'єднань громадян чи їх органів (ст. 19 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» економічна конкуренція (конкуренція) – змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови.

Контроль – вирішальний вплив однієї чи декількох пов'язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб'єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб'єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб'єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб'єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб'єктах господарювання; обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб'єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб'єкті господарювання. Пов'язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб'єкта господарювання.

Суб'єкт господарювання – юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою; група суб'єктів господарювання, якщо один або декілька з них здійснюють контроль над іншими. Суб'єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач здійснює господарську діяльність на території України опосередковано через представництво своєї дочірньої компанії «Дюпон де Немур Інтернешнл С.А.», а публікацію здійснено від його імені і в інтересах власника патенту України на винахід № 4200, тобто позивача, що підтверджується листом компанії «Дюпон де Немур Інтернешнл С.А.» від 01.08.2006 р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов’язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, заявником всупереч вимог вказаної норми закону, не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційних скаргах, а відтак приймаючи оскаржуване рішення Антимонопольний комітет діяв в межах наданої законодавством компетенції.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 27.05.2008 року у справі № 21/17 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Е.І. Дюпон де Немур енд Компані підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 25.07.2008 року у справі № 21/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Е.І. Дюпон де Немур енд Компані - без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

11.11.08 (відправлено)