ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

24 листопада 2008 р.

№ 07/220-07

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів :

Бакуліної С.В.,  Глос О.І.

розглянувши матеріали  касаційної скарги

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

на постанову

від 03.10.2008 року Харківського
апеляційного  господарського суду

у справі

№ 07/220-07

господарського суду

Харківської області

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Аріва-Про”

до

1.          Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2;
2.          Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

про

визнання договорів недійсними

та за зустрічним  позовом

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

до

ТОВ “Аріва-Про”

про

зобов'язання вчинити певні дії

В с т а н о в и В :

Касаційна скарга Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.111 Господарського
процесуального кодексу України з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 46 ГПК України
державне мито сплачується в доход державного бюджету в порядку і розмірі,
встановлених законодавством України. Порядок і розмір сплати державного мита в
Україні встановлено Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

У відповідності до п.2 ст.3
зазначеного Декрету державне мито із апеляційних і касаційних скарг на
рішення та постанови, а також заяв про перегляд їх за нововиявленими
обставинами сплачується у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при
поданні позовної заяви, а із спорів майнового характеру -50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної суми. Із позовних заяв майнового характеру
державне мито справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 6
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; із позовних заяв немайнового характеру -5
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 24 Інструкції
Про порядок обчислення та справляння державного мита, розробленої на виконання
Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, затвердженої наказом
Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993 року № 15,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 1993 року за №50 із
зустрічних позовних заяв, а також із заяв про вступ у справу третіх осіб з
самостійними позовними вимогами мито справляється на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом первісного позову є вимога про визнання договорів недійсними
(немайнова вимога), предметом зустрічного позову є вимога про зобов'язання
вчинити певні дії (немайнова вимога).

Заявником оскаржується в повному
обсязі постанова Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2008
року у даній справі, якою залишено без змін рішення господарського суду
Харківської області від 21.08.2008р. Дане рішення містить висновки за
наслідками розгляду як первісного, так і зустрічного позовів: первісний позов
задоволено частково; в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Отже, у касаційній скарзі
оскаржуються висновки господарського суду, як за первісним позовом, так і за
зустрічним позовом, кожен з яких підлягає оплаті державним митом у
встановленому порядку і розмірі.

Додана до касаційної скарги
квитанція від 20.10.2008 року №31/273 свідчить про сплату скаржником державного
мита лише в сумі 42,50грн., що не відповідає приписам вищевказаних нормативних
актів і є підставою для повернення касаційної скарги у відповідності з пунктом
4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу
України.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 86, 111, п.4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України,-

У Х В А Л И В
:

Касаційну скаргу Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 від 15.08.2008 року на постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 03.10.2008 року у справі № 07/220-07 повернути
скаржнику без розгляду.

Головуючий -суддя
К.Грейц

Судді
С.Бакуліна

О.Глос