ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2008 р.

№ 47/68

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Кота О.В.

Суддів

Шевчук С.Р. (доповідач)

Владимиренко С.В.

розглянувши касаційну скаргу

Закритого акціонерного товариства "Укрнадрасервіс"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2008р.

у справі

№47/68 господарського суду міста Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Нафтовик"

до

Закритого акціонерного товариства "Укрнадрасервіс"

про

стягнення 15 059,04 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

-          позивача: Патра В.Д. дир. протокол №1 від 01.04.2004р.

-          відповідача: Білошук Т.К. дов. №120/2-дов. від 30.09.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Нафтовик" звернулось до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з закритого акціонерного товариства "Укрнадрасервіс" 15059,04 грн. заборгованості за виконані роботи.

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.05.2008р. (суддя Станік С.Р.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2008р. (головуючий Смірнова Л.Г., судді Калатай Н.Ф., Коротун О.М.) вказане рішення суду скасовано, прийнято нове рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 13173,33 грн. основного боргу, 312,49 грн. інфляції, 1178,02 грн. пені, 395,20 грн. 3% річних, 150,69 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятою постановою відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що 04.12.2006р. між сторонами у справі укладено договір №33 на проведення виконавцем (позивачем) робіт по впровадженню технологій обмеження водоприливу за допомогою полімерних матеріалів, за проведення яких замовник (відповідач) перераховує виконавцю (позивача) відповідно протоколу про договірну ціну 23823,33 грн.

Пунктом 1.2 договору сторони визначили, що зміст, порядок та умови виконання основних етапів, визначаються у календарному плані робіт, який є невід’ємною частиною цього договору. Зокрема, відповідно до умов календарного плану, який є невід’ємною частиною договору, виконання робіт по впровадженню технологій обмеження водоприливу за допомогою полімерних матеріалів відбувається шляхом проведення двох етапів робіт: перший етап –складання планів робіт, підготовка реагентів згідно плану робіт і розрахункова ціна цього етапу складає 13173,33 грн., другий етап це проведення робіт на свердловині, аналіз результатів і розрахункова ціна другого етапу складає 10650,00 грн.

Оплата виконаних робіт згідно п. 2.2 договору проводиться на підставі акту, який підготовлений виконавцем (позивачем) та підписаний замовником (відповідачем) і який в порядку п. 3.2 складається по етапах реалізації робіт, встановлених календарним планом.

На виконання умов договору позивач згідно акту здачі-приймання робіт по другому етапу виконав роботи по проведенню робіт на свердловині №2 Краснозаярського родовища, а відповідач, в свою чергу, прийняв зазначені роботи та оплатив.

Предметом даного судового спору стала матеріально-правова вимога товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Нафтовик" про стягнення з закритого акціонерного товариства "Укрнадрасервіс" заборгованості за виконані роботи по першому етапу на підставі акту здачі-приймання робіт, який не підписаний відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено надсилання відповідачу акту здачі-приймання робіт по першому етапу і не надано інших належним доказів в підтвердження виконання робіт по цьому етапу.

Втім, з таким висновком суду не погодився апеляційний господарський суд, зазначивши, що факт відсутності в акті про використання матеріалів при проведенні водоізоляційних робіт на свердловині №2 Краснозаярського родовища від 18.12.2006р. жодних претензій до матеріалів та якості проведених робіт з боку представників відповідача дає суду підстави стверджувати про виконання позивачем робіт як по першому, так і по другому акту здачі-приймання робіт і відповідно наявності підстав для задоволення позову.

Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з прийнятими судовими рішеннями, оскільки згідно постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення" від 29.12.76 №11 (із змінами та доповненнями) та ст.ст. 84, 105 ГПК України обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Прийняті у даній справі судові рішення вказаним вимогам не відповідають, так як ні суд першої інстанції, ні апеляційний господарський суд в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України не встановили дійсні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Так, відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду укладається на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст.853 ЦК України відповідач повинен прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

За змістом ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов’язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Суди ж вирішуючи спір не врахували вищезазначені положення законодавства та на підставі сукупної оцінки доказів не встановили обставини, з якими закон пов’язує порядок прийняття роботи, виконаної підрядником і порядок її оплати.

Обмежившись встановленням обставин надсилання чи не надсилання акту здачі-приймання робіт по першому етапу відповідачу, господарські суди попередніх інстанцій не встановили і не дали належної правової оцінки обставинам щодо виконання сторонами своїх обов’язків за договорами, зокрема, не дослідили обставини виконання робіт, чи були виконані підрядником зобов’язання за договором належним чином та в строки передбачені договором, чи відбулося прийняття робіт відповідно до вимог законодавства та умов договору та не перевірили чи можливе взагалі виконання робіт за другим етапом, без виконання першого етапу робіт.

Без встановлення вищевказаних обставин справи, висновки судів щодо наявності підстав для задоволення позову чи відсутності таких підстав є передчасним.

Окрім цього, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та річних, апеляційний господарський суд не визначив коли відбулось прострочення виконання грошового зобов’язання, що зумовило невизначеність початку строку нарахування цих санкцій.

Також Київський апеляційний господарський суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для стягнення пені, з посиланням на Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань", оскільки відповідно до ст. 1 цього Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Отже, якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, передбаченої статтями 1, 2 даного Закону пеня стягненню не підлягає.

Вищевикладене свідчить про неповний та необ'єктивний розгляд справи, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції оскільки, в порушення вимог ст.ст. 32-34, 43 ГПК України, суди не з'ясували належним чином дійсні обставини справи, що вплинуло на їх юридичну оцінку, а відповідно і правильність застосування норм матеріального права.

Тоді як, у відповідності зі ст. 4 Господарського процесуального кодексу України рішення з господарського спору повинно прийматися у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарськими судами.

З огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, Вищий господарський суд України вважає за необхідне скасувати прийняті у справі рішення, з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від цього прийняти основане на законі рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Укрнадрасервіс" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2008р. та рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2008р. у справі № 47/68 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий                                                              Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                               Владимиренко С.В.