ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2008 р.

№
20-11/431

Вищий господарський суд
України у складі колегії суддів:

Дунаєвської
Н.Г. -головуючого,

Мележик
Н.І.,

Михайлюка
М.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1на рішення Господарського суду міста Севастополя від 8
липня 2008 року у справі № 20-11/431 за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, Севастополь, до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 м. Севастополь, за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 2) Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 про стягнення
42 560,97 грн.,

за
участю представників сторін:

позивача
-не з'явилися;

відповідача
-не з'явилися;

встановив:

У
жовтні 2008 року позивач -Фізична особа-підприємець ОСОБА_1пред'явив у
господарському суді позов до відповідача -Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3. за
участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: 1) Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 2) Фізична
особа-підприємець ОСОБА_5. про стягнення 42 560,97 грн.

Вказував,
що між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. (орендодавцем) та Фізичними
особами-підприємцями ОСОБА_8., ОСОБА_4., ОСОБА_5. (орендарями) укладено
договори оренди нежитлового приміщення першого поверху Торгового центру
"Юг" в АДРЕСА_1

Посилаючись
на те, що він є власником Ѕ частини нежитлового приміщення (об'єкту оренди) на
підставі договору дарування від 29 грудня 2004 року, укладеного між ним
(обдарованим) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. (дарувальником), у
зв'язку з чим до нього перейшли права орендодавця, і, як наслідок, право на
отримання частини від орендної плати та на ту обставину, що за період з
2004-2005 років ним проведено невід'ємні поліпшення орендованого приміщення,
позивач просив стягнути з відповідача 42 560,97 грн. та судові витрати.

Крім
того, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо
утримання належної йому частини приміщення, позивач просив збільшити свою долю
у праві власності на спірні приміщення до 7/10 долі шляхом зменшення долі
відповідача до 3/10 долі.

В
подальшому позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з відповідача 9
417,79 грн. компенсації витрат на утримання будівлі Торгового центру
"Юг", 3 500 грн. витрат на правову допомогу, а також надана заява про
припинення провадження по справі в частині збільшення долі у праві власності на
спірні приміщення до 7/10 долі шляхом зменшення долі відповідача до 3/10 долі.

Рішенням
Господарського суду міста Севастополя від 8 липня 2008 року (суддя Дмитрієв
В.Є.) позов задоволено частково.

Постановлено
стягнути з відповідача на користь позивача 3 960,22 грн. суми безпідставно
придбаних та збережених коштів, 299,95 грн. витрат на правову допомогу, 39,60
грн. державного мита, та 10,11 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Судове
рішення, в частині задоволення позовних вимог мотивоване посиланнями на набуття
відповідачем права власності на Ѕ частини спірного об'єкту оренди на підставі
договору дарування від 29 грудня 2004 року та виникненням прав орендодавця і,
відповідно права на отримання частини орендної плати відповідно до статті 770
Цивільного кодексу України.

В
частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача
безпідставно збереженої грошової суми як орендної плати за договором від 1
серпня 2004 року та за договором від 1 вересня 2004 року, судове рішення
мотивоване посиланнями на ту обставину, що зазначені договори було розірвано за
згодою сторін.

Рішення
в частині припинення провадження у справі щодо позовної вимоги про збільшення
долі у праві власності на спірні приміщення до 7/10 долі шляхом зменшення долі
відповідача до 3/10 долі, мотивоване посиланнями на відмову позивача від
вказаних вимог.

В
апеляційному провадженні рішення місцевого суду не переглядалося.

У
касаційній скарзі Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, посилаючись на порушення
норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права,
а саме: ст.ст. 322, 331, 334, 377, 540, 544, 651, 654, 770 ЦК України, ст.ст.
32, 84 ГПК України, -просить скасувати рішення місцевого суду та прийняти нове
рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши
матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність
застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні
даного спору, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від
29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення
для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими у судовому засіданні.

Рішення
місцевого суду відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності.

Як
встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15 червня
2004 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. (орендодавцем) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_8. (орендарем) укладено договір оренди нежитлового
приміщення першого поверху Торгового центру "Юг" в АДРЕСА_1

1
серпня 2004 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. (орендодавцем) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5. (орендарем) укладений договір оренди № 8
нежитлового приміщення площею 17,3 кв.м. на першому поверсі Торгівельного
центру “Юг”.

1
вересня 2004 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. (орендодавцем) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4. (орендарем) укладений договір оренди № 6
нежитлового приміщення площею 16,3 кв.м. на першому поверсі Торгівельного
центру “Юг”.

Під
час розгляду справи місцевим судом встановлено, що 29 грудня 2004 року між
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. (дарувальником) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1. (обдарованим) укладено договір дарування, згідно
умов якого дарувальник подарував, а обдарований прийняв у дар 310 частки
нежитлового приміщення (камери зберігання з буфетом) в Торгівельному центрі
“Юг”.

Також
судом встановлено, що на підставі договору дарування, Ѕ частки об'єкту оренди,
що є предметом договорів оренди від 15 червня 2004 року, від 1 серпня 2004 року
та від 1 вересня 2004 року, належить на праві власності позивачу.

Звертаючись
до суду з позовом у даній справі позивач зазначає, що на підставі ст. 770 ЦК
України має права, які були у відповідача, як орендодавця по вищевказаним
договорам оренди, тому вважає за необхідне стягнуті Ѕ  частину всіх платежів одержаних відповідачем
від орендарів за період з 1 січня 2005 року по 15 червня 2007 року.

Вирішуючи
спір у даній справі місцевий суд виходив з того що відповідно до ст. 331 ЦК
України позивач набув право власності на майно, отримане за договором дарування
від 29 грудня 2004 року. Реєстрація права власності здійснення позивачем 15
лютого 2005 року.

Відповідно
до пункту 3.2 договору розмір орендних платежів складає 300 грн. на місяць, а
за умовами п. 2.3.5 сплата комунальних платежів не входить до складу орендної плати
та сплачується додатково.

Задовольняючи
частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача   суми
орендної  плати  за
договором  від  15 червня
2004 року,

укладеного
між Підприємцем ОСОБА_3. та Підприємцем ОСОБА_8., суд виходив з того, що
відповідачем отримано від орендаря за період з 15 лютого 2005 року по 15 червня
2007 року 7 920,44 грн. орендних платежів за винятком комунальних платежів та
сплати оренди землі, з яких 3 960,22 грн. належать позивачу як орендодавцю за
договором оренди.

Відмовляючи
у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача 14 520 грн. суми
орендної плати за договором № 6 від 1 вересня 2004 року, укладеного між
Підприємцем ОСОБА_3. та Підприємцем ОСОБА_4., а також 15 360 грн. суми орендної
плати за договором № 8 від 1 серпня 2004 року, укладеного між Підприємцем
ОСОБА_3. та Підприємцем ОСОБА_5., суд першої інстанції виходив з того, що
згідно додаткової угоди № 2 від 29 грудня 2004 року до договору № 6 та цінного
листа від 30 грудня 2004 року дані договори було розірвано за згодою сторін, у
зв'язку з переходом права власності на приміщення.

Разом
з тим, відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача
грошової суми у розмірі 9 865,35 грн., як безпідставно збереженої Підприємцем
ОСОБА_3. при компенсації витрат понесених позивачем на утримання загальної
власності -будівлі Торгівельного комплексу “Юг”, місцевий суд виходив з того,
що надані позивача квитанції на підтвердження понесення затрат на утримання
загальної власності, не можуть бути належними доказами, оскільки вказані
документи не мають належних відміток про те, що саме позивачем здійснена сплата
відповідних платежів за утримання майна, яке належить відповідачу.

Припиняючи
провадження в частині позовних вимог про збільшення долі у праві власності на
спірні приміщення до 7/10 долі шляхом зменшення долі відповідача до 3/10 долі,
суд правильно виходив з того, що відмова позивача від вказаних вимог є
підставою до припинення провадження у справі на підставі п. 4 ст. 80 ГПК
України, якщо така відмова не порушує чиї-небуть права та охоронювані законом
інтереси та не суперечить законодавству.

Водночас,
судом першої інстанції розглянуто питання про відшкодування позивачу витрат на
правову допомогу в сумі 3 500 грн.

Статтею
44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу
судових витрат входить оплата послуг адвоката, тощо. Тобто судові витрати за
участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо
вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги надавалися, та їх сплата
підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно
до ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що
підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому
Законом України “Про адвокатуру”, а згідно зі ст. 12 цього закону оплата праці
адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи  юридичною особою і адвокатським об'єднанням
чи адвокатом.

Матеріали
справи свідчать про те, що 20 лютого 2008 року між Підприємцем ОСОБА_1. та
адвокатом ОСОБА_9 укладено договір про надання
правової   допомоги,  за
умовами   якого   адвокат
за   дорученням

ПідприємцяОСОБА_1
здійснює надання йому оплатної правової допомоги по господарському спору з
Підприємцем ОСОБА_3. про стягнення 42 560,97 грн. Відповідно до квитанції №
173802 від 17 березня 2008 року загальна сума гонорару становить 3 500 грн.

Відповідно
до ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті на послуги адвоката при
частковому задоволені позову суд покладає на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Матеріали
справи свідчать про те, що висновки суду першої інстанції відповідають
фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і
процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Твердження
скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права при прийнятті рішенні не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1залишити без задоволення.

Рішення
Господарського суду міста Севастополя від 8 липня 2008 року у справі №
20-11/431 залишити без змін.

Головуючий:

Н.
Дунаєвська

Судді:

Н.
Мележик

М.
Михайлюк