ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 р.

№ 9/190-4353

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Бернацької Ж.О. –головуючої (доповідач),

Остапенка М.І.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод” на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 р. в справі господарського суду Тернопільської області № 9/190-4353 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Октан Сервіс Груп” до державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод” про стягнення суми

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явилися,

від відповідача: не з’явилися, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10.01.2008 р., дата підписання –18.01.2008 р. (суддя Кропивна Л.В.) позов задоволено частково: стягнуто 43633,38 грн. основного боргу, 9686,56 грн. інфляційних збитків, 2119,51 грн. річних за договором купівлі-продажу ферментів від 29.10.2004 р. та 106000 грн. основного боргу, 21624 грн. інфляційних збитків та 5148,99 грн. річних за договором про надання тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги від 25.10.2004 р., а також 1905,09 грн. судових витрат з державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод" на користь товариства з обмеженою відповідальністю ''Октан Сервіс Груп" з підстав правомірності та обґрунтованості позовних вимог; відмовлено в частині стягнення 572897,18 грн. боргу, 50760,25 грн. пені, 27828,68 грн. річних та 127182,62 грн. інфляційних збитків за недоведеністю вимог.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 р., дата підписання 14.04.2008 р. (судді: Процик Т.С. –головуючий, Городечна М.І., Кузь В.Л.) скасовано частково рішення господарського суду Тернопільської області від 10.01.2008 р., прийнято нове рішення, позов товариства з обмеженою відповідальністю “Октан Сервіс Груп” задоволено повністю: стягнуто з державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод” на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Октан Сервіс Груп" 722530,56 грн. основного боргу, 50760,25 грн. пені, 158 493,18 грн. інфляційних збитків, 35 097,18 грн. річних.

Постанова мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та не в повному обсязі з'ясовані обставини справи, що мають значення для справи.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована не застосуванням судом апеляційної інстанції приписів статті 232 Господарського кодексу України та статті 258 Цивільного кодексу України щодо відмови у стягненні пені.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судами обох інстанцій встановлено, що державне підприємство “Зарубинський спиртовий завод” придбало у товариства з обмеженою відповідальністю “Октан Сервіс Груп” за договором купівлі-продажу № 26 від 20.10.2004 р. зерно на загальну суму 602731,27 грн.; ферменти, вартістю 43633,38 грн. на підставі усної домовленості згідно накладної № 11/01 та податкової накладної № 10/01 від 11.11.2004 р.; відповідно до договору від 25.10.2004 р. позивачем надана відповідачу тимчасова безвідсоткова фінансова допомога строком на два місяці у розмірі 106000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 76 та № 77 від 29.10.2004 р.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 5.1 договору купівлі-продажу № 26, укладеного 20.10.2004 р. між товариством з обмеженою відповідальністю “Октан Сервіс Груп” (продавець) та державним підприємством “Зарубинський спиртовий завод” (покупець) сторонами передбачено, що оплата за товар проводиться за кожну партію товару по факту поставки на підставі виставлених рахунків не пізніше трьох банківських днів.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо помилковості встановлення судом першої інстанції не доведення порушення прав позивача щодо вимог про стягнення з відповідача 572897,18 грн. заборгованості за поставлений йому товар за вказаною угодою, 127182,62 грн. інфляційних збитків за період з квітня 2006 року по листопад 2007 року та 27828,68 грн. річних за період з 18.04.2006 р. по 01.12.2007 р., враховуючи наступне.

Факт виставляння рахунків за договором № 26 підтверджується тим, що відповідачем проводилася часткова оплата за вказаним договором, зокрема, шляхом наданням послуг у сумі 9834,09 грн., про що свідчить акт від 01.12.2004 р. та витяг банку від 25.06.2005 р. на суму 20000 грн.

Також, позивачем у порядку статті 6 Господарського процесуального кодексу України 07.04.2006 р. направлена відповідачу претензія № 3/04-06 від 05.04.2006 р. з вимогою оплатити до 30.04.2006 р. заборгованість за договором від 20.10.2004 р., яка отримана відповідачем 18.04.2006 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У даному випадку, позивач просить застосувати правові наслідки порушення зобов'язання пеню, три проценти річних, збитки від інфляції з моменту отримання відповідачем претензії - 18.04.2006 р.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сума основного боргу у відповідності до договору становить 572897,18 грн., а тому сума підлягає стягненню з відповідача.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачу на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нараховані три проценти річних від простроченої суми та індекс інфляції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір нарахування 3% річних складає 27828,68 грн., розмір інфляційних нарахувань –127182,62 грн.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що рішення місцевого господарського суду в частині відмови позивачу в задоволенні позову на суму 572897,18 грн. боргу, 27828,68 грн. 3% річних та 127182,62 грн. інфляційних збитків у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань, підставою виникнення яких є договір купівлі-продажу № 26 від 20.10.2004 р., підлягає скасуванню, а позов в цій частині –задоволенню.

Суди обох інстанцій дійшли правильного висновку щодо задоволення позовних вимог позивача у частині стягнення 43633,38 грн. боргу, 9686,56 грн. інфляційних збитків та 2119,51 грн. трьох процентів річних з підстав невиконання відповідачем зобов'язань з оплати за передані йому у власність ферменти на підставі накладної № 11/01 від 11.11.2004 р.; стягнення 106000 грн. боргу, 21624 грн. інфляційних збитків, 5148.99 грн. трьох процентів річних, за договором про надання фінансової допомоги від 25.10.2004 р.

Судами встановлено, що позивачем в обґрунтування цих вимог надана накладна на суму 43633,38 грн. із зазначенням назви товару (8 позицій), його ціни та виміру, на якій проставлено печатку відповідача і не заперечується останнім факт отримання ферментів, а також позивач додає податкову накладну від 11.11.2004 р. на вказаний товар, яка є податковим і розрахунковим документом, що надається продавцем на вимогу покупця.

Враховуючи викладене, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини з продажу ферментів на загальну суму 43633,38 грн.

Суди також дійшли правильного висновку, що строк оплати за товар сторонами не визначено, а тому за приписами статті 530 Цивільного кодексу України обов'язок оплатити вартість проданих ферментів у відповідача виникає у семиденний строк з дня вимоги.

Така вимога кредитором направлена боржником 07.04.2006 р., про що свідчить штамп поштового відділення зв'язку.

Проте відповідач не оплатив повну вартість переданого товару, а тому правомірними є вимоги щодо стягнення з відповідача 43633,38 грн. заборгованості за переданий у листопаді 2004 року товар.

На підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України підлягають стягненню 9 686,56 грн. інфляційні збитки за період з квітня 2006 року по листопад 2007 року та 2119,51 грн. –три проценти річних за період з 18.04.2006 р. по 01.12.2007 р.

Також, документально підтвердженими є доводи позивача про перерахування ним на рахунок відповідача коштів у розмірі 106000 грн. згідно платіжних доручень № 76 та № 77 від 29.10.2004 р. на виконання укладеного 25.10.2004 р. між товариством з обмеженою відповідальністю “Октан Сервіс Груп” та державним підприємством “Зарубинський спиртовий завод” договору про надання тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги.

Відповідно до пункту 5.1 вказаного договору, строк надання тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги відповідачу складає 60 днів (два місяці) з моменту отримання коштів по даному договору.

Згідно пункту 6.1 даного договору, по закінченню строку вказаного у пункті 5.1 договору відповідач взяв на себе зобов'язання протягом трьох днів повернути суму тимчасової фінансової допомоги.

Відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги, а тому суди відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України правильно дійшли висновку про стягнення 21624 грн. інфляційних збитків за час прострочення з квітня 2006 року по листопад 2007 року та 5148,99 грн. - трьох річних за період 18.04.2006 р. по 01.12.2007 р.

Між тим, суд апеляційної інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач просить стягнути пеню за період з 18.04.2006 р. по 18.10.2006 р., а позов подав у жовтні 2007 року, тобто через рік після спливу позовної давності щодо стягнення пені.

Враховуючи приписи пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України та частини 6 статті 232 Господарського кодексу України позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені, а тому у стягненні пені слід відмовити.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення пені, а в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод” задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 р. в справі господарського суду Тернопільської області № 9/190-4353 скасувати в частині стягнення пені та прийняти нове рішення про відмову в стягненні пені, а в іншій частині –залишити без змін.

Виконання постанови Вищого господарського суду України від 27.08.2008 р. покласти на господарський суд Тернопільської області.

Головуючий, суддя:

Ж. Бернацька

Судді:

М. Остапенко

М. Черкащенко