ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

09.09.08                                                                                           Справа № 9/41

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                        Краєвської М.В.

суддів:                                                                        Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради від 27.06.2008 р. № 697-Ю

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.2008 р.

у справі № 9/41

за позовом ТзОВ “Український сувенір-ІФ”, м.Івано-Франківськ

до відповідача-1 Івано-Франківської міської ради, м.Івано-Франківськ

до відповідача-2 Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська, м.Івано-Франківськ

про зобов”язання включити нежитлові приміщення до Програми приватизації в м.Івано-Франківську на 2006-2007 рр. та затвердити зміни до останнього

За участю представників сторін:

від позивача –Ружицький В.М. (представник, довіреність від 05.03.2008 р. без номера в матеріалах справи, а.с.38);

від відповідача-1 –не з”явився;

від відповідача-2 - не з”явився

Представнику позивача роз”яснено його права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки позивач не заявляв клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перегляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 12.08.2008 р.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.2008 р. у справі № 9/41 (суддя Фанда О.М.) позов задоволено за обгрунтованістю, зобов”язано Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська включити нежитлові приміщення площею 78, 9 кв.м, що розташовані на 1-му поверсі в будинку на вул.Шашкевича, 4 в м. Івано-Франківську, до “Програми приватизації в м.Івано-Франківську на 2006-2007 рр." та переліку об"єктів комунальної власності міста, щодо яких Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська доручається провести незалежні оцінки їх вартості; також зобов”язано Івано-Франківську міську раду затвердити зміни до "Програми приватизації в місті Івано-Франківську на 2006-2007 рр." та переліку об"єктів комунальної власності міста, щодо яких Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська доручається провести незалежні оцінки їх вартості в частині включення нежитлових приміщень площею 78, 9 кв.м, що розташовані на 1-му поверсі в будинку на вул.Шашкевича, 4 в м.Івано-Франківську.

Відповідач-1 з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, з підстав неповного з”ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що позивачем як орендарем не подано належних доказів погодження орендодавцем проведення робіт по покращенню орендованого майна в порядку, визначеному чинним законодавством; міська рада не приймала рішень про приватизацію спірного комунального майна; виконком міськради як орендодавець не затверджував проектно-кошторисну документацію та не давав дозвіл на проведення ремонтних робіт; висновок по кошторисній документації від 11.01.2008 р., затверджений Державним підприємством “Івано-Франківська обласна служба Української державної інвестиційної експертизи”, носить лише рекомендаційний характер; спірні приміщення розташовані в будівлі, яка є пам”яткою архітектури.

Відповідачі явки повноважних представників у судове засідання не забезпечили, причини неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить повернення поштових повідомлень з підписом про отримання ухвали (поштові повідомлення про вручення знаходяться в матеріалах справи).

Оскільки явка повноважних представників сторін ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.08.2008 р. була визнана необов”язковою, а на власний розсуд, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, то за таких обставин колегія суддів вважає за доцільне переглянути справу у відсутності представників відповідачів за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 10.04.2006 р. між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради (орендодавець за договором) та ТзОВ "Український сувенір-ІФ" (орендар за договором) було укладено договір оренди нежитлових приміщень № ДО-2842 (далі - договір), за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення площею 78, 9 кв.м, розташовані на 1-му поверсі в будинку № 4 по вул.Шашкевича в м.Івано-Франківську (а.с.15-18).

У п.6.1 договору сторонами визначено строк дії останнього до 28.02.2009 р.

Відповідно до п.4.1.3 договору орендар має право проводити реконструкцію, переобладнання та поліпшення орендованих приміщень, що зумовлює підвищення їх вартості після отримання на це письмової згоди орендодавця.

Експертна вартість орендованих приміщень згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 10328790, виданим Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 07.04.2006 р., становить 115 290 грн., про що вказано в п.1.1 договору.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.2008 р. у справі № 9/41 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради - без задоволення.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до п.51 Державної програми приватизації на 2000 - 2002 роки, затвердженої Законом України "Про Державну програму приватизації" від 18 травня 2000 року N 1723-III, з наступними змінами та доповненнями, чинної на даний час, у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, приміщення) орендар одержує право на викуп цього майна, якщо орендарем за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 відсотків залишкової (відновної за вирахуванням зносу) вартості майна (будівлі, споруди, приміщення).

Частиною 4 статті 3 Закону України “Про приватизацію державного майна” від 04.03.1992 р. № 2163-ХП з наступними змінами та доповненнями (далі –Закон № 2163-ХП) зазначено, відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Згідно з ч.5 ст.7 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” від 06.03.1992 р. № 2171-ХП з наступними змінами та доповненнями (далі –Закон № 2171-ХП) орган приватизації розглядає подану заяву на приватизацію і в разі відсутності підстав для відмови у приватизації включає до переліків об”єктів, що підлягають приватизації.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону № 2163-ХП ініціатива щодо приватизації може виходити від державних органів приватизації, а також покупців, визнаних такими відповідно до статті 8 цього Закону.

Відмова у приватизації припустима лише з підстав, визначених ч.3 ст.12 Закону № 2163-ХП та абз.2 ч.5 ст.7 Закону № 2171-ХП. У разі ухилення органу приватизації від розгляду заяви про приватизацію особа, заяву якої не розглянуто у встановлений законом строк, не позбавлена права звернутись до господарського суду з заявою про спонукання державного органу приватизації прийняти належне рішення.

Положення ч.5 ст.7 Закону № 2171-ХП слід розуміти так, що органи приватизації зобов"язані розглянути подані покупцями заяви та, у разі відсутності встановлених цим Законом підстав для відмови у приватизації, включити конкретне підприємство до переліку об"єктів, що підлягають приватизації у встановлений спосіб, або прийняти рішення про відмову у приватизації (лист Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про приватизацію державного майна” № 01-8/500 від 25.04.2001 р. з наступними змінами та доповненнями).

Аналогічне тлумачення зазначене в рішенні Конституційного суду України у справі № 1-16/2000 за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні № 163 “Черемшина” щодо офіційного тлумачення окремих положень ст.7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", яке згідно з ст.69 Закону України „Про Конституційний Суд України” є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивач у березні 2007 року звернувся з заявою до Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська про надання дозволу на приватизацію шляхом викупу орендованих нежитлових приміщень площею 78, 9 кв.м, розміщених на 1-му поверсі в будинку по вул.Шашкевича, 4 в м.Івано-Франківську.

Листом № ФКВ-03/624 від 19.03.07 р. Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська повідомив позивача про неможливість приватизації шляхом викупу орендованих нежитлових приміщень в зв`язку з тим, що на останні, які знаходяться в будинку, що відноситься до пам`яток культурної спадщини, поширюється дія Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини” від 01.02.2005 р. N 2391-IV (далі –Закон № 2391-ІУ), котрим заборонено приватизацію пам'яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації (а.с.25).

Так, відділ охорони культурної спадщини Головного управління туризму і культури Івано-Франківської обласної держадміністрації як уповноважений орган охорони культурної спадщини на території Івано-Франківської області розглянув запит Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська від 10.09.2007 р. № ФКВ-03/1856 (а.с.33) і надав уточнений перелік пам”яток культурної спадщини області, які не підлягають приватизації, і який надісланий обласною держадміністрацією до профільного комітету Верховної Ради України для підготовки Закону України “Про перелік пам”яток культурної спадщини Івано-Франківської області, які не підлягають приватизації” (лист від 02.10.2007 р. № 62, а.с.32).

Будинок по вул.Шашкевича, 4 у м.Івано-Франківську не включений до вищевказаного переліку, затвердженого рішенням Івано-Франківської обласної ради від 21.01.2003 р. № 142-5/2003, що є остаточний і не підлягає коректуванню, який надісланий до Комітету з питань економічної політики Верховної Ради України Івано-Франківською обласною держадміністрацією (а.с.31, 35). Таким чином, у будь-якому випадку на спірний будинок не зможе поширюватися дія Закону № 2391-ІУ, якщо місцевий уповноважений орган не включив його до вищеназваного Переліку, то тим більше цього не буде робити Верховна Рада України.

Покликання апелянта на чинність розпорядження Івано-Франківського облвиконкому від 26.05.1981 р. № 238-р., згідно з яким будинок, в якому розміщені спірні приміщення, є пам”яткою архітектури (а.с.81-84), що унеможливлює вирішення питання укладення договору купівлі-продажу, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки остання не заперечує факту належності будинку по вул.Шашкевича, 4 у м.Івано-Франківську до пам”яток культури, проте при вирішенні даного спору має значення те, чи включений спірний будинок до переліку пам”яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації, не всі пам”ятки культури не можуть бути об”єктом останньої.

Державний комітет статистики України у своєму наказі “Про затвердження форми одноразового державного статистичного спостереження N 1-амортизація” від 15 грудня 2003 року N 444 визначив поліпшення об'єкта основних засобів як витрати, пов'язані з модернізацією, модифікацією, добудовою, дообладнанням, реконструкцією тощо об'єкта основних засобів, у результаті чого збільшуються майбутні економічні вигоди, що первісно очікуються від його використання.

Іншими словами, результатом поліпшень є ріст (по крайній мірі існує вірогідність росту) майбутніх економічних вигод від використання об”єкта. Поліпшення передбачають внесення в об”єкт додаткового удосконалення, матеріалів тощо, які підвищують можливості використання об”єкта та його матеріальну цінність.

Враховуючи наведене, одним із видів поліпшень об”єкта є реконструкція.

Реконструкція - перебудова існуючих об'єктів виробничого та цивільного призначення, пов'язана з удосконаленням виробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня та якості вироблюваної продукції, поліпшенням умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри) (Державний комітет з будівництва та архітектури, Державні будівельні норми України. Проектування. Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва ДБН А.2.2-3-2004 від 20.01.2004 N 8).

Невід'ємні поліпшення орендованого майна - здійснені орендарем заходи, спрямовані на покращання фізичного (технічного) стану орендованого майна та (або) його споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості (п.2 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року N 1891 з наступними змінами та доповненнями).

Як вбачається з матеріалів справи, листом від № 10.09.2007 р. № ФКВ-02/1861 Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська надав дозвіл ТзОВ “Український сувенір-ІФ” на реконструкцію інженерних мереж з газопостачання орендованих нежитлових приміщень, розташованих у будинку на вул.Шашкевича, 4 в м.Івано-Франківську, на підставі проектної документації, розробленої та затвердженої у встановленому порядку (а.с.24).

Експертним висновком ТзОВ “ЕКА-Захід”, який був складений на замовлення Івано-Франківської міської ради та Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська, визначено станом на 31.10.2007 р. ринкову вартість нежитлових приміщень площею 78, 9 кв.м, розташованих на 1-му поверсі в будинку на вул.Шашкевича, 4 в м. Івано-Франківську, що становить 392 830 грн. без ПДВ (а.с.85-87). При цьому в своєму листі від 02.11.2007 р. № ФКВ-02/2321, адресованому ТзОВ “Український сувенір-ІФ”, Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська зауважив, що загальна вартість об”єкта оренди буде визначатися з врахуванням поліпшень, здійснених орендарем за рахунок власних коштів і за згодою орендодавця (а.с.88). Таким чином, вартість невід”ємних покращень, які здійснені орендарем, становить 29, 35 % залишкової вартості майна (115 290 х 100 % / 392 830).

Оскільки правові підстави для відмови в приватизації відсутні, то як суд першої, так і суд апеляційної інстанції вважає, що орган приватизації зобов”язаний включити ТзОВ “Український сувенір-ІФ” до переліку об”єктів, що підлягають приватизації. Так як право позивача порушено, то воно підлягає захисту, зокрема, в судовому порядку.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.2008 р. у справі № 9/41 залишити без змін, а апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                          М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                      Н.А.Галушко

Суддя                                                                                                     Г.В.Орищин