ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 листопада 2008 р.

№ 16/474-ПН-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали  касаційної скарги

Херсонської міської ради

на постанову

Запорізького апеляційного
господарського суду від 03.06.08

у справі

№16/474-ПН-07

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1

до

Херсонської міської ради

про

визнання права власності

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: ОСОБА_1-паспорт;

від відповідача: не
з'явились, повідомлені належно про час і місце розгляду касаційної скарги.

Приватним підприємцем ОСОБА_1 у
грудні 2007 року заявлений позов до Херсонської міської ради про визнання за
ним права власності на автозаправку з пунктом профілактики газобалонного
обладнання, що складається із операторної, площею 54,7 кв.м, літ.
"А"; пункту профілактики, площею 53,6 кв.м,  літ. "Б"; огорожі, заправочного
острівка, мостіння, котрі знаходяться у м. Херсоні на вул. Садовій, 45.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач, з урахуванням приписів частини 3 статті 376
Цивільного кодексу України, посилався на те, що відповідач безпідставно не
визнає за ним права власності на спірний об'єкт. При цьому, позивач
стверджував, що земельна ділянка була виділена йому у встановленому законом
порядку. Водночас, позивач звертав увагу на те, що прийнятим рішенням
Комсомольського районного суду м. Херсона від 30.01.07 у справі №2-312/06,
залишеним без змін постановою Одеського адміністративного апеляційного суду від
13.11.07, доведено наявність права позивача на користування земельною ділянкою,
площею 0,2 га, яка знаходиться у м. Херсоні на вул. Садовій, 45.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 29.02.08, ухваленим суддею Немченко Л.М., позовні
вимоги задоволено, визнано за позивачем право власності на автозаправочний
пункт з пунктом профілактики газобалонного обладнання, що складається із
операторної, площею 54,7 кв.м, літ. "А"; пункту профілактики, площею
53,6 кв.м,  літ. "Б"; огорожі,
заправочного острівка, мостіння, які знаходяться у м. Херсоні на вул. Садовій,
45, та стягнуто з Херсонської міської ради на користь Приватного підприємця
ОСОБА_1 85 грн державного мита і 118 грн витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. Рішення суду обґрунтоване приписами статей 316,
317, 319, 328, 331, частиною 3 статті 376 Цивільного кодексу України. Приймаючи
рішення, суд виходив з того, що оскільки земельна ділянка позивачеві була
виділена у встановленому законом порядку, тому за приписами частини 3 статті
376 Цивільного кодексу України,  за
особою, яка здійснила самочинне будівництво може бути  визнано право власності на таке
збудоване  нерухоме майно. Водночас судом
враховано, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 30.01.07 у
справі №2-312/06, залишеним без змін постановою Одеського адміністративного апеляційного
суду від 13.11.07, зобов'язано Херсонську міську раду укласти з Приватним
підприємцем ОСОБА_1договір оренди земельної ділянки, розташованої у м. Херсоні
на вул. Садовій, 45.

Запорізький апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів: Антоніка С.Г. -головуючого,
Кагітіної Л.П., Шевченко Т.М., постановою від 03.06.08, перевірене рішення суду
першої інстанції залишив без змін, а апеляційну скаргу Херсонської міської ради
залишив без задоволення.

Херсонська міська рада звернулась до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення
і постанову у справі скасувати та відмовити в позові. Обґрунтовуючи свої
вимоги, скаржник вказує на порушення судом апеляційної інстанції приписів
статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 331, 379
Цивільного кодексу України, статті 125 Земельного кодексу України, статті 10
Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 18
Закону України "Про основи містобудування", статті 4 Закону України
"Про архітектурну діяльність", Постанови Кабінету Міністрів України
"Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів" від 22.09.04 №1243, Наказу Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики України "Про затвердження Положення про
порядок надання дозволу на проведення будівельних робіт" від 05.12.2000
№273. На думку заявника, спірний об'єкт, право власності на який оспорюється, є
самочинним будівництвом, оскільки його збудовано на земельній ділянці, яка не
була відведена для цієї мети і за відсутності необхідного дозволу та
погодженого проекту. Скаржник звертає увагу колегії суддів на те, що за
приписами частин 2,4 статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила
самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього;
якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на
нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній
ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою,
яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. Разом з тим, скаржник
посилається на те, що судом помилково відмовлено в задоволенні клопотання про
зупинення провадження у даній справі до розгляду, пов'язаною з нею кримінальної
справи Комсомольським районним судом м. Херсона у відношенні ОСОБА_1 за статтею
364 частина 1, статтею 197-1 частина 3, статтею 272 частина 1 Кримінального
кодексу України.

Від Приватного підприємця ОСОБА_1
отримано відзив на касаційну скаргу, в якому підприємець просить залишити без
змін рішення і постанову у справі, а касаційну скаргу -без задоволення.

Від Херсонської міської ради
надійшло клопотання про розгляд касаційної скарги за відсутності її
представника.

Вищий
Господарський  суд  України,
заслухавши  доповідь  судді
Добролюбової Т.В. і пояснення присутнього у судовому засіданні позивача,
переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами приписів чинного  законодавства,  зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що предметом
позову у даній справі є вимога Приватного підприємця ОСОБА_1 до Херсонської
міської ради про визнання права власності на збудоване ним майно - автозаправку
з пунктом профілактики газобалонного обладнання, що складається із операторної,
площею 54,7 кв.м, літ. "А"; пункту профілактики, площею 53,6
кв.м,  літ. "Б"; огорожі,
заправочного острівка, мостіння, котрі знаходяться у м. Херсоні на вул. Садовій,
45. Як вбачається з матеріалів справи, господарські суди попередніх інстанцій,
задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що оскільки земельна ділянка
позивачеві була виділена у встановленому законом порядку, тому за приписами
частини 3 статті 376 Цивільного кодексу України,  за особою, яка здійснила самочинне
будівництво може бути визнано право власності на таке збудоване  нерухоме майно. Разом з цим, суди дійшли
висновку про те, що позивач набув права власності на збудовані ним споруди.
Проте, колегія суддів визнає такі висновки судів передчасними. Так, відповідно
до приписів статті 331 Цивільного кодексу України право власності на
новостворене нерухоме майно: житлові будинки, будівлі, споруди тощо виникає з
моменту завершення будівництва, створення майна. Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації або право власності на
нерухоме майно підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з
моменту його прийняття до експлуатації або його державної реєстрації. До
завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання, які
були використані в процесі такого будівництва чи створення майна. Наведений
припис визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове
майно, яке створено з додержанням вимог закону і інших правових актів, проте не
регулює правовий режим самочинного будівництва. Поняття самочинного
будівництва, а також правові підстави та умови визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно визначені в статті 376 Цивільного кодексу
України, яка є спеціальною в регулюванні спірних правовідносин, оскільки
унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли  вимоги закону та інших правових актів при
самочинному будівництві були порушені. Вказаною статтею зазначено, що житловий
будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, котра не
була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване майно
може бути  за рішенням суду визнане за особою,
яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому
порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Тобто, законодавець надає
можливість усунути порушення, пов'язане з будівництвом на земельній ділянці, не
відведеній для цієї мети, у разі надання земельної ділянки під уже збудоване
нерухоме майно. Якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає
знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.
Задовольняючи позов, господарські суди не звернули увагу на частину 3 статті 376
Цивільного кодексу України, якою унормовано, що право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена
для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно. За цих обставин, суду належало з'ясувати чи
вирішив компетентний орган за зверненням Приватного підприємця ОСОБА_1питання
про надання йому земельної ділянки, розташованої під збудованим нерухомим
об'єктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва
саме спірних нежитлових споруд. Разом з цим, поза увагою судів залишились
заперечення міської ради проти визнання права власності на нерухоме майно за
позивачем, який здійснив самочинне будівництво на його земельній ділянці.
Обґрунтовуючи висновок про наявність права позивача на користування земельною
ділянкою, площею 0,2 га, яка знаходиться у м. Херсоні на вул. Садовій, 45,
господарські суди обмежились посиланням на рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 30.01.07 у справі №2-312/06, залишеним без змін постановою
Одеського адміністративного апеляційного суду від 13.11.07, яким зобов'язано
Херсонську міську раду укласти з Приватним підприємцем ОСОБА_1договір оренди
земельної ділянки, розташованої у м. Херсоні на вул. Садовій, 45. Відповідно до
приписів статті 375 Цивільного кодексу України право зводити на земельній
ділянці будівлі та споруди, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам має власник земельної ділянки. Статтею 116 Земельного кодексу
України, у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних
правовідносин, громадяни і юридичні особи набувають права власності та права
користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності
за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим Кодексом; набуття права на землю
громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних
ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до приписів
статті 417 Цивільного кодексу України у разі припинення права користування
земельною ділянкою, на якій була споруджена будівля, власник земельної ділянки
та власник цієї будівлі визначають правові наслідки такого припинення. У разі
недосягнення домовленості між ними власник земельної ділянки має право вимагати
від власника будівлі або споруди її знесення та приведення земельної ділянки до
стану, в якому вона була до надання її у користування. Якщо знесення будівлі,
що розміщена на земельній ділянці, заборонено законом або є недоцільним у
зв'язку з явним перевищенням вартості будівлі порівняно з вартістю земельної
ділянки, суд може з урахуванням підстав припинення права користування земельною
ділянкою постановити рішення про викуп власником будівлі земельної ділянки, на
якій вона розміщена, або про викуп власником земельної ділянки будівлі, або
визначити умови користування земельною ділянкою власником будівлі на новий
строк. Колегія суддів визнає, що господарськими судами, в контексті спірних
правовідносин, не було надано юридичної оцінки вищенаведеним правовим
положенням, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними
нормами в комплексі.

Викладене свідчить про те, що
господарськими судами не вжито заходів для всебічного, повного і об'єктивного
розгляду справи, а тому судові акти прийняті за неповно з'ясованими обставинами
справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського
спору. Таким чином, доводи, викладені в касаційній скарзі про порушення судами
вимог чинного законодавства, підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до
роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від
29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі
обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Оскільки передбачені
процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй
права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або
додатково перевіряти докази, всі рішення у справі підлягають скасуванню, а
справа -направленню на новий розгляд до господарського суду Херсонської
області. При новому розгляді справи судові необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117,
1119, 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Запорізького апеляційного
господарського суду від 03.06.08 у справі №16/474-ПН-07 і рішення
Господарського суду Херсонської області від 29.02.08 у цій справі скасувати.

Матеріали справи скерувати для нового
розгляду до Господарського суду Херсонської області.

Касаційну скаргу  Херсонської міської ради задовольнити
частково.

Головуючий     суддя
Т. Добролюбова

С у д д і
Т.Гоголь

В.Швець