ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" вересня 2008 р.

Справа № 30/148-08-2968

За позовом: Одеська обласна рада

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації

До відповідача: Ізмаїльська міська рада;

Виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради;

Про визнання недійсними свідоцтв та визнання права власності

Суддя РОГА Н.В.

Представники:

Від позивача: Погорєлова О.Ю.- довіреність №Р-39-238 від 05.02.2008р.

Від третьої особи: Запольський О.А.- довіреність №01-155741 від 13.08.2008р.

Від відповідача : Кравченко М.І.- довіреність №1 від 09.01.2008р.

Від відповідача : Кравченко М.І.- довіреність №2 від 09.01.2008р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Одеська обласна рада, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації, звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Ізмаїльської міської ради та виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про визнання недійсними та скасування свідоцтва про право власності від 18.01.2002р. №61 на нежилі будівлі, розташовані за адресою: м. Ізмаїл, пр.Суворова,53 вул..Ватутіна та свідоцтва про право власності від 22.10.2000р. №200 на нежилу будівлю, розташовану за адресою: м. Ізмаїл, пр.Суворова, 40 вул..Ватутіна,38, а також про визнання права власності на будівлі-пам’ятки культурної спадщини, розташовані у м. Ізмаїл по пр.Суворова,53 вул..Ватутіна та по пр.Суворова, 40 вул..Ватутіна,38 за територіальними громадами сіл, селищ, міст Одеської області в особі Одеської обласної ради.

В ході розгляду справи позивач надав уточнення до позовної заяви , згідно яких просить суд визнати недійсними свідоцтво про право власності від 18.01.2002р. №61 на нежилі будівлі , розташовані за адресою: м. Ізмаїл, пр.Суворова,53 вул..Ватутіна та свідоцтво про право власності від 22.10.2000р. №200 на нежилу будівлю, розташовану за адресою: м. Ізмаїл, пр.Суворова, 40 вул..Ватутіна,38, а також визнати право власності на будівлі-пам’ятки культурної спадщини, розташовані у м. Ізмаїл по пр.Суворова,53 вул..Ватутіна та по пр.Суворова, 40 вул..Ватутіна,38 за територіальними громадами сіл, селищ, міст Одеської області в особі Одеської обласної ради.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на її задоволенні.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації, повністю підтримує позов .

Відповідач –Ізмаїльська міська рада, проти позову заперечує, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Відповідач –виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради, проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін , суд встановив:

22 жовтня 2000р. виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 09.10.2000р. №1076 , було видано Свідоцтво про право власності №200, згідно якого територіальна громада в особі Ізмаїльської міської ради є власником нежитлової будівлі редакції і типографії (в цілому), що розташована у м. Ізмаїл по пр.Суворова,40.

18 січня 2002р. виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 10.01.2002р. №5 , було видано Свідоцтво про право власності №61, згідно якого територіальна громада в особі Ізмаїльської міської ради є власником нежитлових будівель ліцею (в цілому), що розташовані у м. Ізмаїл по пр.Суворова,53.

Одеська обласна рада просить суд визнати зазначені Свідоцтва про право власності недійсними та визнати право власності на будівлі-пам’ятки культурної спадщини , розташовані у м. Ізмаїл по пр.Суворова,53 вул..Ватутіна та по пр.Суворова, 40 вул..Ватутіна,38 за територіальними громадами сіл, селищ, міст Одеської області в особі Одеської обласної ради, посилаючись на таке:

Відповідно до Закону УРСР „Про охорону і використання пам’яток історії та культури” нерухомі пам’ятки історії та культури були поділені на пам’ятки загальносоюзного, республіканського та місцевого значення. При цьому, перелік пам’яток історії та культури республіканського значення затверджувався Радою Міністрів УРСР, а переліки пам’яток історії та культури місцевого значення затверджувалися виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів. Відповідно до зазначеного Закону 17 квітня 1987р. виконавчим комітетом Одеської обласної ради народних депутатів було прийнято рішення №167 „Про затвердження додаткового списку пам’яток архітектури місцевого значення”, на підставі якого будівлям, що розташовані у м. Ізмаїл по пр.Суворова,53 вул..Ватутіна та по пр.Суворова, 40 вул..Ватутіна,38 було надано статус пам’яток містобудування та архітектури місцевого значення.

Рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991р. №266-ХХІ „О разграничении государственного имущества между собственностью областного Совета, городов областного подчинения и районов области», яке було прийнято на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991р. №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (коммунальною власністю)», вирішено затвердити переліки державного майна, що передається у власність обласної Ради народних депутатів, міст обласного підпорядкування і районів області, згідно додаткам №№1-3. На думку позивача, згідно зазначених додатків нерухомі пам’ятки історії та культури як окремі об’єкти права власності та об’єкти соціальної сфери до комунальної власності міст обласного підпорядкування та районів області не передавалися.

Рішенням Одеської обласної Ради народних депутатів від 12.05.1993р. №449-ХХІ „О мерах по охране и использованию недвижимых памятником истории и культуры в Одесской области» вирішено до прийняття Верховною Радою та Кабінетом Міністрів України законодавчих і нормативних актів, щодо розмежування права власності на нерухомі пам’ятки історії і культури , прийняти у комунальну власність Одеської обласної Ради народних депутатів нерухомі пам’ятки історії і культури в Одеській області, які є державною власністю . Позивач по справі вважає, що у зв’язку з тим, що на момент прийняття радою зазначеного рішення спірні об’єкти мали статус пам’яток архітектури місцевого значення, вони також увійшли у перелік об’єктів, що були прийняті у комунальну власність області.

Рішенням Одеської обласної ради від 24.04.2003р. №154-ХХІУ „Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області , управління яким здійснює обласна рада” вирішено затвердити нову редакцію переліку об’єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада, станом на 01.квітня 2003р. згідно з додатком. У додатку під п.11.2.70 значиться : будинок з лавками, І половина ХІХ ст.(м. Ізмаїл, пр.Суворова,40 ріг вул..Ватутіна,38); під п.11.2.73 значиться : торговий ряд , І половина ХІХ ст.(м. Ізмаїл, пр.Суворова,53 ріг вул..Ватутіна).

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до абз.2 п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” майно, передане до комунальної власності областей і регіонів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. За таких обставин, позивач вважає, що він є власником будівель-пам’яток культурної спадщини ,що розташовані у м. Ізмаїл по пр.Суворова,53 вул..Ватутіна та по пр.Суворова, 40 вул..Ватутіна,38.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації, повністю підтримує позов.

Відповідач - виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради, проти позову заперечує, посилаючись на те, що у переліку державного майна, що передавалося у власність обласної ради відповідно до рішення виконкому Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991р. №266-ХХІ, були відсутні загальноосвітня школа №15, розташована за адресою: м. Ізмаїл, пр.Суворова, 53 вул..Ватутіна, та міська типографія, розташована за адресою: м. Ізмаїл, пр.Суворова, 40 вул..Ватутіна, 38. А в переліку майна, що передано у власність міст обласного підпорядкування зазначені загальноосвітні шкоди та нежилий фонд місцевих Рад. З таких обставин, відповідач вважає, що спірні об’єкти були передані у комунальну власність територіальної громади міста Ізмаїл, у зв’язку з чим були видані оскаржувані свідоцтва про право власності.

Представник відповідача - Ізмаїльської міської ради вважає позов необґрунтованим та безпідставним.

Розглянув матеріали справи суд доходить до такого висновку:

Як вбачається з позову Одеської обласної ради, предметом оскарження у даній справі є Свідоцтво про право власності №61, видане 18 січня 2002р. виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 10.01.2002р. №5, згідно якого територіальна громада в особі Ізмаїльської міської ради є власником нежитлових будівель ліцею (в цілому), що розташовані у м. Ізмаїл по пр.Суворова,53, а також Свідоцтво про право власності №200, видане 22 жовтня 2000р. виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради , на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 09.10.2000р. №1076 , згідно якого територіальна громада в особі Ізмаїльської міської ради є власником нежитлової будівлі редакції і типографії (в цілому) , що розташована у м. Ізмаїл по пр.Суворова,40.

Дійсно, відповідно до Додатку 1 до п.2.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003р. №65 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2003р. за №667387 (із змінами та доповненнями) свідоцтва про право власності на об’єкти нерухомого майна є право встановлювальними документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно. Але, підставою недійсності може бути лише недійсність (невідповідність) будь-яких фактів, обставин, рішень, що були підставою для видачі свідоцтва.

Як встановлено в ході розгляду справи, на даний час є чинними рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 10.01.2002р. №5 та рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 09.10.2000р. №1076, на підставі яких були видані оскаржувані Свідоцтва про право власності. Отже, на даний час відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Посилання відповідача на застосування до рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 10.01.2002р. №5 та рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 09.10.2000р. №1076 ст.4 ГПК України щодо не застосування даних рішень, як таких, що не відповідають законодавству України, сприймається судом критично, адже, позивачем не доведено у чому саме ці рішення є такими, що не відповідають законодавству України.

За таких обставин вимоги позивача щодо визнання недійсними свідоцтва про право власності від 18.01.2002р. №61 на нежилі будівлі, розташовані за адресою: м. Ізмаїл, пр.Суворова,53 вул..Ватутіна та свідоцтва про право власності від 22.10.2000р. №200 на нежилу будівлю, розташовану за адресою: м. Ізмаїл, пр.Суворова, 40 вул..Ватутіна,38 є безпідставними, тому не підлягають задоволенню.

Отже, на даний час, право власності на будівлі-пам'ятки культурної спадщини, розташовані у м. Ізмаїл по пр.Суворова,53 вул..Ватутіна та по пр.Суворова, 40 вул..Ватутіна,38 зареєстроване за територіальною громадою м. Ізмаїл в особі Ізмаїльської міської ради , тому таке право не може одночасно існувати у територіальних громад сіл, селищ, міст Одеської області в особі Одеської обласної ради.

Крім того, слід зазначити, що сама по собі позовна вимога позивача щодо визнання права власності на будівлі-пам’ятки культурної спадщини, розташовані у м. Ізмаїл по пр.Суворова,53 вул..Ватутіна та по пр.Суворова, 40 вул..Ватутіна,38 викладена некоректно, без конкретизації спірних об’єктів, що не дає можливості для прийняття повного та об’єктивного рішення у даній справі, адже, як вбачається з обидва об’єкти мають велику площу, складаються з кількох літер.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

1.          У задоволенні позову Одеської обласної ради –відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Суддя Рога Н. В.