ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Справа №3/14-08
За адміністративним позовом  Приватного підприємця ОСОБА_1,  АДРЕСА_1
особа на стороні відповідача -1. Державна податкова
адміністрація у Полтавській області, м. Полтава, вул. Фрунзе,4
Полтавська дирекція Українського державного підприємства поштового зв'язку
про визнання повністю нечинними податкових повідомлень-рішень
- про донарахування податку з доходів фізичних осіб в виді
про донарахування податку на додану вартість в загальній сумі 88 734, 00
грн., в т.ч. основний платіж - 59 156,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція -
С у д д я     БУНЯКІНА Ганна
Се к р е т а р  с у д о в о
г о  з а с і д а н н я  Хмурчик Андрій Олегович
від позивача -ОСОБА_2. ( див. журнал судового засідання)
від відповідача -Головашич С.М. (див. журнал судового засідання)
від третіх осіб: І -Семенко Б.М.; ІІ - відсутні
Постанова
винесена після перерви, оголошеної в судовому засіданні 22 липня  та 30 вересня 2008 року в порядку ст. 150 КАС
України для надання додаткових документальних доказів, про що зафіксовано в
журналах судових засідань.

20 листопада 2008 року у судовому засіданні відповідно до п. 3 ст.
160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови, залучено її до матеріалів справи та повідомлено
про термін виготовлення її повного тексту.

Суть спору: Розглядається позовна заява  Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Карлівка
про визнання повністю нечинними податкові повідомлення-рішення Карлівської
МДПІ:

- про донарахування податку з доходів фізичних осіб в виді
основного платежу в сумі 38 315, 16 грн. -(1) №/0 від 20.09.2007р.,
(2) №/1 від 16.10.2007р., (3) №/2 від 28.12.2007р.;

-
про донарахування податку на додану вартість в загальній сумі 88 734, 00
грн., в т.ч. основний платіж - 59 156,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція -
29 578,00 грн. -(1) №/0 від
20.09.2007р., (2) №/1 від 16.10.2007р., (3) №/2 від
28.12.2007р. ( в редакції заяви про зміну підстави адміністративного позову від
29.07.2008р. №015-5).

Відповідач
вимоги позивача відхилив за мотивами заперечень на заяву про зміну підстав
адміністрвтиного позову № 1674/10/10-016 від
29.09.2008 р., підтримуючи обґрунтованість спірних податкових
повідомлень-рішень.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши документальні
докази, суд -

в
с т а н о в и в :

Підставою для прийняття Карлівською МДПІ  -відповідачем спірних податкових
повідомлень-рішень послужили матеріали позапланової комплексної документальної
перевірки приватного підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання останнім вимог
діючого законодавства про оподаткування за період з 01.01.2006р. по
29.08.2007р. ( акт від 13.09.2007р. №66/17-), за якими було
констатовано працівниками ДПС порушення з боку ПП -позивача:

-
ст.13 Декрету КМ України «Про прибутковий податок з громадян»№13-92 від
26.12.92р. ( зі змінами і доповненнями), п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
“Про оподаткування прибутку підприємств ” №283/97-ВР від 22.05.97р. ( зі
змінами і доповненнями) в результаті завищення валових витрат на суму в 295
782,00 грн., а відповідно заниження чистого доходу на цю суму за 2006 рік та
недоплати в казну  податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької діяльності 38 315,00 грн.;

- пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.4 п. 7.2, пп.
7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»від 03.04.97р. №168/97-ВР(зі змінами і доповненнями), в зв'язку
з заниженням ПДВ на суму  59 156,00 грн.

При
цьому податкова служба -відповідач виходила з
того, що понесені позивачем витрати
в оплату придбаних від ТОВ «Маріс»м. Дніпропетровськ матеріальних
цінностей ( зернові -пшениця, соняшник) в сумі 344 956,00 грн. за умовами
договору  купівлі-продажу, що
підтверджується видатковими накладними від 28.09.2005р. №28/09, від
29.09.2005р. №29/09, та є фігурантами бази оподаткування ПДФО за 2006 рік, не
можуть бути складовою витратної частини цієї бази оподаткування, а також сума
ПДВ в 59 156,00 грн. -кредитної частини бази оподаткування податку на додану
вартість, яка включена позивачем в податкову звітність за січень, лютий 2006
року ( див. заперечення та рішення ДПС за результатами оскарження в
адміністративно-апеляційному порядку).

За
матеріалами ж перевірки ревізори-податківці свої твердження рунтують на
нікчемності правочину ( див. стор. 6 акту перевірки), при цьому ігноруючи
приписи ч. 2 ст. 215 ЦК України, за якою нікчемний правочин -це недійсний
правочин, недійсність якого встановлена законом, а не довільним тлумачення
працівників податкової служби.

Такі
твердження податкової служби ґрунтуються на тому, що контрагент позивача -ТОВ
«Маріс»за інформацією ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська
за рішенням господарського суду визнано банкрутом, а свідоцтво платника ПДВ
анульовано 11.10.2004р. За таких обставин, на думку ДПС,
підприємство-контрагент позбавляється право-дієздатності, а отже всі оформлені
ним документи щодо господарських операцій, в т.ч. і податкові накладні, не є
належними і їх дані не можуть враховуватись при визначенні бази оподаткування
будь-якого податку.

Результатом
зазначених висновків податкової-відповідача стало прийняття останньою
податкових повідомлень-рішень, що є предметом спору у цій справі:

- про донарахування податку з доходів фізичних осіб в виді
основного платежу в сумі 38 315, 16 грн. -(1) №/0 від 20.09.2007р.,
(2) №/1 від 16.10.2007р., (3) №/2 від 28.12.2007р.;

-
про донарахування податку на додану вартість в загальній сумі 88 734, 00
грн., в т.ч. основний платіж - 59 156,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція -
29 578,00 грн. -(1) №/0 від
20.09.2007р., (2) №/1 від 16.10.2007р., (3) №/2 від
28.12.2007р.

Не
погодившись з висновками податкової служби ПП ОСОБА_1.  звернувся з позовними вимогами до
господарського суду, мотиви обґрунтувань яких мають право на увагу з огляду на
те, що при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень КМДПІ не були
враховані наступні обставини:

При
поданні позивачем податкової звітності, а саме податкових декларацій по ПДВ за
січень, лютий 2006 року та декларації про доходи за 2006 рік, відповідно, ( 1) в
податковий кредит цих періодів були включені суми податку на додану вартість
по податкових накладних, отриманих ПП ОСОБА_1. від свого контрагента -ТОВ
«Маріс»м. Дніпропетровськ, в підтвердження
надання останнім матеріальних цінностей, та (2) до витрат звітного
періоду  були включені витрати
позивача по придбанню збіжжя від ТОВ «Маріс»на підставі видаткових накладних,
виданих останнім.

При
цьому позивач, маючи відповідні первинні документи, діяв в межах:

по-перше,
ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий  податок з громадян ” №13-92 від 26.12.92р. (
зі змінами і доповненнями), яка визначає, що оподатковуваним доходом  вважається
сукупний  чистий  доход, тобто
різниця  між  валовим
доходом  (виручки  у
грошовій    та натуральній  формі)
і  документально  підтвердженими   витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

по-друге, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок
на додану вартість", за яким визначено, що „податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку
у звітному періоді  у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),вартість яких відноситься до складу валових
витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації ”.

Право
платника податку на податковий кредит виникає, у відповідності з
вимогами пп. 7. 5. 1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану
вартість", з дати першої події: списання коштів з банківського
рахунку платника в оплату вартості товарів або з дати отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів.

При
цьому слід зазначити, що пп. 7. 4. 5 п. 7.4 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" забороняється включення до податкового
кредиту лише тих витрат по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними деклараціями.

Законом України „Про податок на додану вартість ” визначено лише
один випадок не включення до складу податкового кредиту витрат на сплату ПДВ
-відсутність податкової накладної чи вантажної митної декларації. Контрагент
позивача, виконав вимоги Закону про ПДВ (п.7.2) - видав покупцеві, яким є
позивач, належним чином оформлені податкові накладні   на визначені суми податку. При цьому ні
Закон України «Про ПДВ», ні будь-який інший закон з питань оподаткування не
зобов'язує покупця перевіряти статус продавця як платника ПДВ і нести за це
відповідальність.

Інших обмежень щодо включення до податкового кредиту сум податку
на додану вартість, сплачених (нарахованих) при придбанні товарів (робіт,
послуг), законодавчо не встановлено, а тому посилання податкової-відповідача на
позбавлення контрагента позивача -ТОВ «Маріс»статусу платника ПДВ за актом про
анулювання свідоцтва платника ПДВ з підстав визнання останнього банкрутом та припущення
щодо неможливості за таких обставин сплати податкового зобов'язання по податку
на додану вартість прямим отримувачем цього податку в ціні товару, а саме ТОВ
«Маріс», суд не оцінює як суттєві, оскільки :

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична
відповідальність має індивідуальний характер., Згідно зі ст. 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено
законодавством (частина перша ст. 19 Конституції України). Чинне законодавство,
зокрема Закон про ПДВ, не встановлює обов'язки покупця сплачувати ПДВ ще й до
бюджету, якщо такий податок не буде сплачено продавцем або іншою особою, з
урахуванням суми податку, отриманого від покупця у складі ціни товару.
Відповідно до положень Закону про ПДВ сума податку на додану вартість, включена
до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець
товару ( в нашому випадку -ТОВ «Маріс»)
має сплачувати цей податок до бюджету.

Однак,
не зважаючи на зазначене, в основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень
були покладені лише листи-відповіді ДПС м. Дніпропетровська без з'ясування та
документального підтвердження про припинення право-дієздатності суб'єктом господарювання,
проігнорувавши наявну первинну бухгалтерську документацію, зазначені вище
норми та без врахування тієї обставини, що за чинним законодавством одна
сторона за цивільно-правовою угодою не несе відповідальність за іншу, в разі
коли остання не виконала свої податкові зобов'язання.

Отже,
за  зазначеного у ДПІ-відповідача не було
підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень.

Зважаючи
на викладене вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають
задоволенню.

На
підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 94, 158, 160, 162, 163, п.6
розд. УІІ  “Прикінцеві та перехідні
положення” КАС України ,  суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.          Позов
задовольнити.

2.          Визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення Карлівської МДПІ:

а)
№/0 від 20.09.2007р., №/1 від 16.10.2007р., №/2
від 28.12.2007р., за якими Приватному підприємцю ОСОБА_1, м. Карлівка,
Ідентифікацій код НОМЕР_1визначено податкові зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в вигляді основного платежу в 38 315, 16 грн.;

б)  №/0 від  20.09.2007р., №/1 від 16.10.2007р.,
№/2 від 28.12.2007р., за якими Приватному підприємцю ОСОБА_1, м.
Карлівка, Ідентифікацій код НОМЕР_1визначено податкові зобов'язання з податку
на додану вартість в загальній сумі 88 734, 00 грн., в т.ч. основний платіж -
59 156,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція - 29 578,00 грн.

3.          Копію цієї
постанови надіслати сторонам та третім особам за адресами, зазначеними в її
вступній частині.

СУДДЯ
Г.І. БУНЯКІНА

Примітка:

1.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства України.

2.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені
ст. 186 КАС України.