СУД
Постанова

Іменем України

06
серпня 2008 року

Справа
№ 20-5/413

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                  Лисенко
В.А.,

суддів                                                                      Котлярової
О.Л.,

Прокопанич Г.К.,

за участю
представників сторін:

позивача:
ОСОБА_1, довіреність НОМЕР_1   від
31.07.08

відповідача: ОСОБА_2, довіреність НОМЕР_2   від 17.01.08

розглянувши
апеляційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_3 на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя  Євдокімов І.В.) від 25.06.2008 у справі
№20-5/413

за
позовом           Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_3 АДРЕСА_1)

до           Фізичної особи -
підприємця  ОСОБА_4 (АДРЕСА_2)

про
визнання договору оренди недійсним; за зустрічним позовом про визнання договору
оренди дійсним та стягнення заборгованості в розмірі 4560,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_3 звернувся до господарського суду м. Севастополь із
позовною заявою до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 про визнання
недійсним  договору оренди  торговельного кіоску  від 25.01.2006 р. за № 37. Доводи мотивовані
тим, що вказаний Договір він не підписував , акт прийому -передачі майна також
не підписував, вказаний договір не виконував, а тому він є  недійсним на підставі  ч.ч. 3,4 ст. 203 Цивільного Кодексу України.

Відповідачка
позов не визнала та звернулась із зустрічним позовом до  ОСОБА_3 про визнання договору  діючим
та стягнення сум орендної плати за період  із 01.09.2006р. по 01.03.2008 р. Зустрічна
позовна заява мотивована тим, що хоча позивач і не підписував  спірний договір, але у подальшому він вчинив
дії, які свідчать про прийняття його для виконання.  Оскільки жодна із сторін не заявила про
припинення дії договору, він вважається продовженим на тій же строк. Орендар
не  сплатив орендну плату, починаючи з
01.09.2006 р., а тому  позивачка за  зустрічним позовом просить стягнути  суму заборгованості по орендної платі 4 560,0
грн.

Рішенням  господарського суду м. Севастополя від
25.06.2008р. у справі № 20-5/413 зустрічний
позов задоволено у повному обсязі. Визнано дійсним  договір оренди торгового обладнання № 37 від
25.01.2006р., укладений між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 та
суб'єктом підприємницької
діяльності  ОСОБА_4. Стягнуто з
суб'єкта  підприємницької діяльності
ОСОБА_2на користь  ОСОБА_4  заборгованість у сумі  3120,00 а також судові витрати.

У
задоволенні первісного позову відмовлено.

Рішення
суду мотивовано тим, що  25.01.2006р. між
фізичною особою  підприємцем ОСОБА_4  та фізичною особою підприємцем  ОСОБА_3 укладений договір торгівельного
обладнання № 37. Після закінчення строку дії договору жодна сторона не заявила
клопотання про  припинення його дії, а
тому вин вважається продовженим на тій ж самий строк. Відповідач за  зустрічним позовом  не виконав умов договору по сплаті орендної
плати, а тому у нього є заборгованість у сумі
3120,0 грн, яку суд стягнув із відповідача. Суд зробив висновок,  що хоча позивач і не підписував  спірний договір, але його підписав фінансовий
представник позивача. У  подальшому
позивач  вчинив дії, які свідчать про
прийняття його для виконання.  Тому на підставі
ч. 2 ст.241 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки сторін  за договором оренди є створеними. Тому
відсутні правові підстави для задоволення первісного позову.

Не
погодившись із вказаним рішенням,
позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати
рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального права. Сторона вказує на те,
що  ніякого фінансового представника
ОСОБА_4 у природі не існує.  Даний
висновок суду е  припущенням, не  заснованим на обставинах справи. Згідно ст..
243 ЦК України комерційний представник
повинен мати або довіреність, або
письмовий договір. Жодного документу
суд першої інстанції не
досліджував. В порушення вимог ст.. 43 ГПК України  суд зробив безпідставний  висновок про проведення  оплати за
надані послуги. Але  вказані
документи були підписані іншою особою, також
і акт прийому -передачі. Суд дійшов помилкового висновку  про виконання з боку позивача  спірного договору. Посилка суду на
преюдіціалні факти, встановлені рішенням господарського суду м.
Севастополя   по справі № 20-12/227  є неприпустимою, оскільки вказане
рішення  та постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду
скасовані Постановою Вищого господарського суду України. На думку
сторони  Більш детальні доводи вказані у
скарзі.

За розпорядженням Заступника голови
Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.08.2008 р. судді
Заплава Л.М. та Фенько Т.П. замінени на суддів Котлярову О.Л. та Прокопаніч
Г.К.

Повторно
розглянувши справу на підставі ст.101 ГПК України судова колегія встановила
таке.

25.01.2006р.
між фізичною особою  підприємцем
ОСОБА_4  та фізичною особою
підприємцем  ОСОБА_3 укладений договір
торгівельного обладнання № 37. Згідно умов
Договору  приватний підприємець
ОСОБА_4. надає,  а орендар приймає у
оренду торговий  кіоск № 28. Строк
договору визначено до 31.12.2006 року. Розмір орендної плати встановлено  240 грн на місяць.

Згідно
акту прийому  торговельного обладнання
орендодавець надав, а орендар прийняв
торговельне обладнання  кіоск  № 28
розміром  2х2 з металевим дахом. У
час  передачі обладнання  кіоск знаходиться на Центральному ринку  м. Севастополя  (а.с.7).

З
матеріалів справи вбачається, що
13.09.2006  ОСОБА_3 звернувся із
заявою до  ОСОБА_4  про розірвання договору оренди у зв'язку із
реконструкцією  Центрального ринку
та  знесенням металевого кіоску, якій він
орендує (а.с.26).

Таким
чином, вказані документи дають підставу для висновку про те, що хоча і договір
оренди торговельного обладнання  та акт
прийому -передачі майна підписані не позивачем, але на підставі заяви  від 13.09.2006 р. їм схвалено.

Згідно
частині 2 ст.241 Цивільного Кодексу України
наступне схвалення  правочину  особою, яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права  та обов'язки з моменту  вчинення цього правочину.

За
таких обставин судова колегія погоджується із висновком господарського суду
першої інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання договору оренди
недійсним.

Між
тим, судова колегія не може погодитись із висновком суду першої інстанції про
задоволення позову за зустрічним позовом.

Згідно
умов Договору п.1.3 ( а.с.5)  строк дії
Договору визначено до 31.12.2006 р. Якщо після закінчення строку дії
договору  жодна сторона не заявить про  припинення дії договору,  він
вважається продовженим на тій же строк.

Але з
матеріалів справи вбачається, що до закінчення строку дії договору оренди
ОСОБА_3 двічі  звертався із заявою про
розірвання договору оренди у зв'язку з непередбаченими обставинами (а.с. 26,
34, 35).  Вказані заяви надані суду
ОСОБА_4,  оскільки  на них є відмітка про вірність копії
оригіналу, яка вчинена ОСОБА_4 . Таким чином, висновок суду про  відсутність доказів направлення  вказаних заяв з бокуОСОБА_3. на адресу
ОСОБА_4 є невірним, та таким, що
суперечить обставинам справи. На підставі вказаних заяв судова колегія
дійшла висновку, що  волевиявлення
орендаря було спрямовано на розірвання Договору оренди. За таких обставин при
наявності волевиявлення  однієї із сторін
про  відсутність бажання на продовження  дії договору оренди  по закінченню строку він вважається  розірваним з 01.01.2007 року.  Тому відсутні правові підстави  вважати договір продовженим та стягувати
орендну плату, починаючи з 01.01.2007 р. Оскільки рішення суду у цієї
частині  суперечить обставинам справи,
воно підлягає скасуванню, а саме   у
частині розгляду зустрічного позову.

При
прийнятті нового рішення  у цієї частині
судова колегія відмовляє позивачеві у задоволенні зустрічних позовних вимог у
зв'язку  з вищевказаним.

Крім
того судова колегія звертає увагу на те, що вимоги про стягнення орендної плати
за період з 01.09.2006 по 01.01.2007 р. не можуть бути задоволенни зв'язку з
неможливістю використання предмету оренди з боку ОСОБА_3

Вказані
обставіни підтвержени листами-повідомленнями на а.с. (26, 34-35, 143). Згідно
п.6 ст. 462 Цівільного Кодексу України наймач звільняється від плати за вісь
час, протягом якого майно не могло бути викоростано ним через обставини, за які
він не відповідає.

ОСОБА_4.
не надала суду доказів в обгрунтуванн іпозовних вимог з того приводу, що
ОСОБА_3 фактично користувался орендним майном з 01.09.2006.

Згідно
ст.33 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повінна
довести ті обставіни на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

За
таких обставин зустричні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга на підставі
такого  підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1) Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності
ОСОБА_3задовольнити частково.

2) Рішення господарського суду міста
Севастополь  від 25.06.2008 у справі №
20-5/413 частково скасувати.

3) Прийняти нове рішення.

4) Резолютивну частину рішення викласти
у наступній редакції.

5)  У
позові Суб'єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_2    до  Суб'єкта підприємницької діяльностіОСОБА_4
про визнання   договору недійсним  відмовити.

6) У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4до ОСОБА_2про визнання договору оренди дійсним та стягнення
заборгованості у розміру 4560,0 грн відмовити.

Головуючий
суддя
В.А. Лисенко

Судді
О.Л. Котлярова

Г.К.
Прокопанич