ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2008 р.

№ 6/42/08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

Н. Дунаєвської,

І. Воліка (доповідача), М. Михайлюка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Дочірньої компанії (ДК) "Газ України" Національної акціонерної компанії (НАК) "Нафтогаз України"

на постанову

від 13.06.2008

Запорізького апеляційного господарського суду

у справі

№ 6/42/08

за позовом

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

до

Концерну "Міські теплові мережі"

про

стягнення 64 539 907,85 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

Лебедюк Ю.А. (дов. від 15.07.2008 № 106/10);

відповідача

Ведмідь А.Є. (дов. від 02.01.2008 № 3/27);

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2007 року ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду з позовом до Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення заборгованості за поставлений природний газ за договором № 06/05-2238 ТЕ-13 від 30.12.2005 основного боргу в сумі 49 487 648,20 грн., пені в сумі 4 066 391,37 грн., інфляційних втрат в сумі 8 931 177,50 грн., 3% річних в сумі 2 054 690,78 грн., а також покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.02.2008 у справі № 6/42/08 (суддя Місюра Л.С.) позов задоволено частково; стягнуто Концерну "Міські теплові мережі" на користь           ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" основного боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 51 702 003,60 грн., 3 % річних в сумі 2 054 539,54 грн., пені в сумі 3 000 000,00 грн., витрати державного мита в сумі 25 497,45 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 117,98 грн.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 6 716 593,00 грн., - припинено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 13.06.2008 (колегія суддів: Колодій Н.А. - головуючий, судді –Коробка Н.Д., Яценко О.М.) рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2008 у справі № 6/42/08 змінено; резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: "позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Концерну "Міські теплові мережі" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

Доповідач: Волік І.М.

51 702 003,60 грн. - основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 2 054 539,54 грн. - 3% річних, 200,00 грн. - пені, 25 497,45 грн. витрат по сплаті держмита та 117,98 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; провадження у справі, в частині стягнення основного боргу в сумі 6 716 593,81грн. припинено.

В іншій частині позову відмовлено.

Розстрочено виконання рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2008 у справі № 6/42/08 про стягнення з Концерну "Міські теплові мереж" 51 702 003,60 грн. - основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 2 054 539,54грн. - 3% річних, 200,00 грн. пені - до червня місяця 2009 року з щомісячною виплатою наступним чином:

До серпня 2008 року сплатити 15 164 941,32 грн. основної заборгованості та 200,00 грн. пені.; з вересня 2008 року по червень 2009 року щомісячно рівними частками по 3 859 160,18 грн., які складаються з 2 760 611,31 грн. основної заборгованості 205 453,95 грн. -3% річних, 893 094,92 грн. суми інфляції".

Не погоджуючись з судовим рішенням апеляційної інстанції, ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 13.06.2008 скасувати, а рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2008 залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарським апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового акту.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з Роз’ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 №11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або, виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Господарськими судами встановлено, що 30.12.2005 між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та Концерном "Міські теплові мережі" укладено договір № 06/05-2238 ТЕ - 13 (далі - Договір) на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій.

Умовами договору передбачено, що постачальник (позивач) зобов'язується передати у власність покупцю (відповідачу) у 2006 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Пунктом 3.3 договору сторони передбачили, що приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого та про транспортованого газу. При цьому, відповідно до п. 3.4 договору, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов'язується надати постачальнику два примірники акту приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця та погоджені газорозподільною або газотранспортною організацією. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків.

Господарськими судами встановлено, що на виконання вказаного договору постачальник передав покупцю в період с січня по травень та з жовтня по грудень 2006 року, природний газ на загальну суму 168 953 682,99 грн., що підтверджується Актами передачі-приймання природного газу, підписаними сторонами за договором.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ та послуги з його транспортування проводиться грошовими коштами у такому порядку: перша оплата в розмірі 34% від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування газу проводиться не пізніше 10 числа поточного місяця; подальші оплати проводяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування газу до 20 та 30 (31) числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за фактично спожиті та про транспортовані обсяги газу здійснюються на підставі акту приймання-передачі до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Також судами встановлено, що відповідач отриманий природний газ за спірний період сплатив частково, в сумі 126 182 628,60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, виписками банку, протоколами-реєстрами підприємств, установ та організацій.

В процесі розгляду справи, відповідачем частково було сплачено суму основного боргу, у розмірі 6 716 593,81 грн., у зв'язку з чим судом обґрунтовано припинено провадження в цій частині на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, за відсутності предмету спору.

Відповідач, як покупець за договором, прийнявши поставлений позивачем природний газ у кількості, яка зазначена в актах приймання-передачі, відповідно до ст. ст. 11, 323, 334, 525, 526, 712, 668 ЦК України набув право власності на вказану продукцію, а відтак, зобов'язаний здійснити її оплату за встановленими у договорі цінами.

Судами встановлено, що суму основного боргу за поставлений природний газ становить 42 771 054,39 грн., яка не оспорюється відповідачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, пунктом 7.1 договору встановлено, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань по даному договору сторони несуть відповідальність у відповідності з чинним законодавством України.

Таким чином, сума інфляційних втрат за період з лютого 2006 року по жовтень 2007 року склала –8 931 177,50 грн. Крім того, за період з 11.02.2006 по 26.11.2007 сума 3% річних склала –2 054 690,78 грн.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що в разі не оплати або несвоєчасної оплати у строки, зазначені у п. 6.1 даного договору, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно з пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, пунктом 7.5 договору № 06/05-2238 ТЕ-13 від 30.12.2005, встановлено, що неустойка нараховується постачальником протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що період за який нараховується неустойка починається з 06.06.2007 по 06.12.2007 (звернення постачальника до суду), тобто за шість місяців, що передують моменту звернення з позовом. Виходячи з того, що розрахунок пені позивачем зроблено за період з 26.05.2007 по 26.11.2007, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за період з 26.05.2007 по 05.06.2007, як нарахованої безпідставно. А тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що підлягає стягненню пеня за період з 06.06.2007 по 26.11.2007 в сумі 4 065 989,29 грн. В частині стягнення пені в сумі 402,08 грн. позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Крім того, господарський суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, виходячи з правового аналізу наведених норм та встановлених у справі обставин про зменшення пені до 3 000 000,00 грн. на підставі ч. 3 ст. 83 ГПК України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, враховуючи інтереси сторін.

Також, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення виходячи з того, що відповідачем не надано доказів реструктуризації заборгованості перед позивачем. При цьому, судом враховано матеріальні інтереси та фінансовий стан сторін, ступінь вини відповідача, інфляційні процеси в економіці держави, а також те, що заборгованість виникла за поставку природного газу.

Проте, суд апеляційної інстанції з урахуванням повноважень наданих п. 3 ст. 83 ГПК України, прийшов до висновку про необхідність зменшити розмір пені за не оплату газу Концерном "Міські теплові мережі", з урахуванням того, що порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором є наслідком збігу комплексу причин, зокрема, несвоєчасні та неповні розрахунки споживачів та населення за спожитий газ. Зазначені обставини, на думку апеляційного господарського суду є підставою для зменшення розміру пені до суми 200,00 грн.

Крім того, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що частково підлягає задоволенню клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції враховано основні причини, які не дозволяють відповідачу одразу розраховуватись за отриманий природний газ та які призвели до утворення боргу - є заборгованість населення, на яку в свою чергу розповсюджується дія Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію". Укладені угоди з КП "ВРЕЖО" міста Запоріжжя, свідчать про те, що заборгованість цих підприємств розстрочена до 2009 року, що також призводить до несвоєчасного отримання Концерном "Міські теплові мережі" плати за надані послуги по постачанню теплової енергії.

Крім того, стягнення одночасно більш ніж 51 млн. грн. з відповідача фактично заблокує діяльність Концерну "Міські теплові мережі", що негативно вплине на суспільні інтереси громади міста Запоріжжя.

Однак, колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується з такими висновками апеляційного господарського суду виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання. При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання, господарський суд повинен об’єктивно оцінювати, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов’язань, причини неналежного виконання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідки.

Так, господарським судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не було надано доказів, які б вказували на наявність таких виняткових обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи документами. Оскільки виняткові обставини у відповідача відсутні, апеляційний господарський суд не мав підстав для зменшення розміру нарахованої пені. Отже, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин з якими законодавець пов’язує право на зменшення штрафних санкцій.

Посилання суду апеляційної інстанції на заборгованість населення, як на обставину не своєчасного виконання зобов’язання по договору, спростовується положеннями Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію", якими не встановлено будь-яких обмежень щодо нарахування пені за несвоєчасну оплату спожитого газу згідно договору № 06/05-2238 ТЕ-13 від 30.12.2005, оскільки заявлена до стягнення сума заборгованості виникла в період поставки природного газу за грудень 2006 року, а отже під дію вищезазначеного Закону правовідносини, що склалися в цей період не підпадають.

Відповідно до пункту 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суду при прийнятті рішення надано право відстрочити чи розстрочити його виконання.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, які ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення суду. При цьому, вирішуючи питання про розстрочку рішення господарський суд повинен враховувати інтереси сторін, їх фінансове становище, ступінь вини відповідача при виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, інші обставини справи, тобто, задоволення клопотання про розстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру, що ускладнюють виконання рішення.

Однак, апеляційним господарським судом не надано належного правового обґрунтування та не встановлено обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення. Крім того, колегія судів зауважує, що право відповідача на розстрочення виконання рішення може бути реалізоване в будь-який час від набрання рішенням законної сили до його фактичного повного виконання.

Таким чином, аналіз встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи, дає касаційній інстанції можливість встановити, що рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2008 прийняте відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що Запорізьким апеляційним господарським судом дана неправильна юридична оцінка обставинам справи, тому постанова не відповідає чинному законодавству та обставинам справи і підлягає скасуванню, а рішення господарського суду Запорізької області, як законне та обґрунтоване, залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" задовольнити.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 13.06.2008 у справі № 6/42/08 скасувати

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2008 у справі № 6/42/08 залишити без змін.

Головуючий, суддя Н. Дунаєвська

Судді : І. Волік

М. Михайлюк