ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 р.

№ 43/216

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Панової І.Ю.

суддів

Заріцької А.О. (доповідач у
справі), Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва

на постанову

господарського суду міста Києва
від 20 червня 2008 року

у справі
господарського суду

№ 43/216 Господарського суду
міста Києва

за заявою

приватного підприємства
"К.Т.М. ПЛЮС"

до

товариства з обмеженою
відповідальністю "ГАРАНТ-СИМВОЛ"

про

визнання банкрутом

ліквідатор

ОСОБА_1

в судовому
засіданні взяли участь представники:

ДПІ у Голосіївському районі м.
Києва Мишковець О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 22 лютого 2008 року за заявою ТОВ "К.Т.М. ПЛЮС" було
порушено провадження у справі № 43/216 про банкрутство ТОВ "ГАРАНТ-СИМВОЛ"
в порядку ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" (далі -Закон).

Постановою господарського суду
міста Києва від 20 червня 2008 року (суддя Пасько М.В.) ТОВ
"ГАРАНТ-СИМВОЛ" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру,
ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1 та зобов'язано
ліквідатора вчинити певні дії, зокрема подати до офіційного друкованого органу
оголошення про визнання боржника банкрутом.

Не погоджуючись з такою постановою,
ДПІ у Голосіївському районі
м. Києва звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду міста Києва, а
справу направити на розгляд на стадію розпорядження майном до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, переглянувши в касаційному порядку постанову
місцевого господарського суду, на підставі встановлених фактичних обставин
справи, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з
наведених нижче підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
приватне підприємство "К.Т.М. ПЛЮС" (далі -ПП "К.Т.М.
ПЛЮС") звернулось до господарського суду міста Києва із заявою про
порушення справи про банкрутство боржника, у якій  підприємство просило на підставі ст.ст. 6, 7
Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом” (далі -Закон) порушити провадження у справі про банкрутство
товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ-СИМВОЛ" (далі -ТОВ
"ГАРАНТ-СИМВОЛ") та визнати його банкрутом.

Судом першої інстанції встановлено,
що в обґрунтування своїх вимог кредитор посилався на те, що ТОВ
"ГАРАНТ-СИМВОЛ" станом на                          20 листопада 2007
року має перед ним заборгованість у розмірі 176 750 грн., яка підтверджується
визнаною претензією, а саме листом боржника від                    13 листопада 2006 року № 5.

З матеріалів справи вбачається, що
заборгованість до цього часу не погашена, тому кредитор вважаючи боржника
неплатоспроможним, звернувся до господарського суду з заявою про порушення
справи про банкрутство ТОВ "ГАРАНТ-СИМВОЛ".

Відповідно до п. 1 ст. 7 Закону
заява  про  порушення
справи  про  банкрутство подається боржником або
кредитором у письмовій формі,
підписується керівником боржника чи кредитора (іншою особою,  повноваження якої визначені законодавством
або установчими документами), громадянином - суб'єктом   підприємницької діяльності  (його представником) і повинна містити крім
іншого, виклад обставин, які підтверджують неплатоспроможність боржника, з
зазначенням суми боргових вимог кредиторів,
а також строку їх виконання, розміру неустойки (штрафів, пені),
реквізитів розрахункового документа про списання коштів з банківського або
кореспондентського рахунку боржника та дату його прийняття банківською
установою боржника до виконання.

Частиною 8 ст. 7  Закону визначено, що до заяви кредитора
додаються відповідні документи: рішення суду, господарського суду, які
розглядали вимоги кредитора до боржника; копія неоплаченого розрахункового   документа, за яким відповідно до
законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника, з
підтвердженням банківською установою боржника про  прийняття цього документа до виконання із
зазначенням дати прийняття,  виконавчі
документи (виконавчий лист, виконавчий напис нотаріуса, тощо)  чи
інші  документи, які підтверджують
визнання боржником вимог кредитора.

Відповідно до вимог ст. 6 згаданого
Закону справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні
вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно складають не менше трьохсот
мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником
протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше
не передбачено цим Законом.

При вирішенні питання про наявність
підстав для порушення провадження у справі про банкрутство господарські
суди  беруть до уваги вимоги кредиторів
за  грошовими  зобов'язаннями,  у  тому
числі  щодо виплати заробітної плати, а
також зобов'язаннями щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). При
цьому  такі вимоги мають бути: 1)
грошовими,  тобто стосуватися стягнення з
боржника грошових коштів, а не витребування майна; 2) безспірними; 3) не
задоволеними  боржником протягом трьох  місяців після встановленого для їх погашення
строку; 4) сукупно складати не менше
300  мінімальних  розмірів заробітної плати.

Відповідно до ст. 1 цього Закону
безспірні вимоги  кредиторів  -
вимоги  кредиторів, визнані
боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені   виконавчими документами чи розрахунковими
документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів
з рахунків боржника.

Таким чином, за Законом, вимоги
кредиторів набувають характеру безспірних, якщо вони підтверджені відповідними
документами, зокрема виконавчими.

Згідно з вимогами ст. 116 ГПК
України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого
ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону
України “Про виконавче провадження", в редакції з 15 березня 2006 року,
визнана у встановленому порядку претензія,
не підлягає виконанню державною виконавчою службою, оскільки не є
виконавчим документом.

Згідно із  ст. 1 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” неплатоспроможність -
неспроможність суб'єкта  підприємницької
діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові
зобов'язання перед кредиторами, не інакше як
через відновлення платоспроможності.

Колегія суддів не може визнати
законною постанову господарського суду міста Києва від 20 червня 2008 року про
визнання банкрутом ТОВ "ГАРАНТ-СИМВОЛ", оскільки викладені у ній
висновки не ґрунтуються на законі та суперечать обставинам і матеріалам справи.

Кредитором до заяви про визнання
банкрутом ТОВ "ГАРАНТ-СИМВОЛ" не було надано доказів безспірності
грошових вимог до боржника, а також доказів неспроможності боржника виконати
грошові зобов'язання перед кредитором у тому числі,  шляхом їх примусового виконання в порядку
Закону України “Про виконавче провадження”, а додані до заяви претензія та відповідь
на неї не можуть свідчити про відсутність у відповідача грошових коштів.

За таких обставин справи колегія
суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги та скасування
постанови господарського суду міста Києва від 20 червня 2008 року у даній
справі, як прийнятої з порушенням норм матеріального права, з передачею справи
на розгляд до господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119 -11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва задовольнити.

Постанову господарського суду міста
Києва від 20 червня 2008 року у справі № 43/216 скасувати.

Справу передати до господарського
суду міста Києва на розгляд.

Головуючий
І. Панова

Судді                                                                                 А.
Заріцька

Л. Продаєвич