ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"25" вересня 2008 р.

Справа № 19/12-2481/1

Одеській апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді Л.В.Поліщук

суддів
А.М. Жукової, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання
-О.О. Соломахіній,

за участю представників сторін:

від позивача
-В.П. Соболь

від відповідача
-не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ВАТ „Трансавтосервіс”

на ухвалу
господарського суду Миколаївської області від 14.07.2008р.

№ 19/12-2481/1

за позовом
ВАТ „Трансавтосервіс”

до СПД
-фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення
8390,00грн.,

встановив:

ВАТ „Трансавтосервіс” звернулося з
позовом про стягнення з СПД - фізичної особи ОСОБА_1 в регресному порядку
8390,00грн.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 15.08.2008р.                      № 19/12-2481/1 (суддя
А.К. Семенов) позовна заява повернута на підставі                 п.4 ст. 63 ГПК України, так як
позивачем не подано доказів сплати державного мита у встановленому
законодавством порядку, а саме: держмито за розгляд справи господарським судом
Миколаївської області сплачується на                                    р/р №
0006, отримувач -УДК у м. Миколаєві, банк отримувача - ГУДКУ у
Миколаївській області, МФО 826013, код ЄДРІІОУ 23626096.                     В платіжному дорученні №
36 від 11.04.2008 року вказано
інші реквізити. Також, суд звернув увагу на те, що на платіжному дорученні №
36                            від
11.04.2008р. відсутній напис банківської установи такого змісту: „Зараховано в
доход держбюджету......грн. (дата)”. Цей напис скріплюється першим і другим
підписами посадових осіб і відтиском кредитної установи з відміткою дати
виконання платіжного доручення (п.14 Інструкції „Про порядок обчислення та
справлення держмита", затвердженої наказом ГДПІ України                 від 22.04.1993р. № 15 і
зареєстрованої в Мінюсті України і 9.05.93р. № 50).

ВАТ „Трансавтосервіс”, не
погоджуючись з вказаною ухвалою, звернулося із апеляційною скаргою, в якій
просить ухвалу скасувати, позовну заяву передати на розгляд господарського
суду, оскільки вважає, що ухвала прийнята із порушенням норм процесуального
права.

Дослідивши позовні матеріали,
судова колегія, виходячи із повноважень апеляційної інстанції згідно ст.ст.
103, 106 ГПК України, зазначає наступне.

Частиною першою статті 46
Господарського процесуального кодексу України передбачено, що державне мито
сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і
розмірі, встановлених законодавством України.

Відповідно до ст. 57 вказаного
кодексу до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема,
сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Стаття 63 ГПК України передбачає,
що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо,
зокрема, не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі.

В якості доказу сплати державного
мита у встановлених порядку та розмірі позивачем надано примірник платіжного
доручення № 36
від 11.04.2008р. про сплату державного мита в сумі 102,0грн. На його
зворотній стороні вчинено напис про перерахування суми державного мита і
скріплено підписами посадових осіб та відтиском печатки установи банку.                            При цьому державне
мито перераховано за реквізитами:
№ рахунку 0006, банк
УДК у Миколаївській області отримувач
ВДК у Центральному районі м. Миколаєва, код банку 826013,                                      . (а.п.м. 22).

Згідно з вимогами ст.6 Декрету КМУ
„Про державне мито”
від 21.01.1993р. №7-93, державне мито сплачується за місцем розгляду та
оформлення документів і зараховується до бюджету місцевого самоврядування, крім
державного мита, що справляється з позовних заяв, які подаються до господарського
суду, із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови господарських
судів, заяв про їх перегляд за нововиявленими обставинами.

Пунктами 13, 14 Інструкції про
порядок обчислення та справляння державного мита, встановлено, що державне мито,
що справляється з позовних заяв, які подаються до господарських судів, із
апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови господарських судів,
заяв про їх перегляд за нововиявленими обставинами, зараховується до державного
бюджету України. При сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого
вчинюється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка
прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника - останній
примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого
змісту „Зараховано в дохід бюджету ____ грн. (дата)”. Цей напис скріплюється
першим і другим підписами посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи
з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Позивачем у відповідності до
вказаних нормативно-правових актів виконаний обов'язок по перерахуванню
відповідної суми держмита до бюджету і кошти надішли до державного бюджету, що
вбачається з означеного вище платіжного доручення, яке повністю відповідає
вимогам п.п.13,14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного
мита, незважаючи на те, що банківські реквізити були змінені.

Таким чином, колегія вважає, що
господарський суд при вирішенні питання про прийняття позову повинен був
виходити з того, що державне мито фактично надійшло до державного бюджету.
Отже, немає підстав для повернення позовної заяви на підставі сплати державного
мита на неналежний рахунок.

Відповідно до ст. 65 ГПК України у
процесі підготовки справи до  розгляду, з
метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення спору, суддя вчиняє
певні дії, у тому числі зобов'язує сторони надати документи, які вважає
необхідними для розгляду справи.

У разі виникнення сумнівів щодо
надходження й зарахування державного мита до державного бюджету України суд
згідно з п. 4 ст. 65 ГПК України витребує від сторони, яка подала позовну
заяву, відповідну довідку територіального відділення Державного казначейства
України.

Таким чином, місцевий господарський
суд безпідставно повернув позовну заяву, пославшись на пункт 4 ст. 63 ГПК
України, тому ухвала про повернення позовної заяви підлягає скасуванню, а
позовні матеріали передачі на розгляд господарського суду Миколаївської
області.

Керуючись ст. ст. 99, 105-106
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду
Миколаївської області від 15.08.2008р.             № 19/12-2481/1 скасувати, позовні
матеріали передати на розгляд господарського суду Миколаївської області.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня
набрання постанови законної сили.

Головуючий суддя                                                            Л.В. Поліщук

Суддя
А.М. Жукова

Суддя
В.Б. Туренко