ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2008 р.

№ 35/23

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: Ігнатова Н.О.

від відповідача: Співак О.Е.

розглянувши касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Макіївський металургійний комбінат”

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 05.05.2008р.

у справі № 35/23 Господарського суду Донецької області

за позовом Державного підприємства “Донецька залізниця”

до Закритого акціонерного товариства “Макіївський металургійний комбінат”

про стягнення 9614,03 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство “Донецька залізниця” звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Закритого акціонерного товариства “Макіївський металургійний комбінат” про стягнення 9614,03 грн. плати за користування вагонами.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 28.03.2007р. (суддя М.Ю.Мальцев), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.06.2007р. (судді Т.А.Шевкова, Г.І.Діброва, О.В.Стойка), в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Державне підприємство “Донецька залізниця” подало касаційну скаргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2007р. касаційну скаргу Державного підприємства “Донецька залізниця” задоволено частково, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.06.2007р. та рішення Господарського суду Донецької області від 28.03.2007р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

За новим розглядом справи, рішенням Господарського суду Донецької області від 14.02.2008р. (суддя В.І.Матюхін) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Донецької області від 14.02.2008р., Державне підприємство “Донецька залізниця” подало апеляційну скаргу.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.05.2008р. (судді: Н.В.Акулова, Р.В.Волков, Т.Д.Геза) апеляційну скаргу Державного підприємства “Донецька залізниця” задоволено, рішення Господарського суду Донецької області від 14.02.2008р. скасовано, позовні вимоги задоволено, стягнуто з Закритого акціонерного товариства “Макіївський металургійний комбінат” на користь Державного підприємства “Донецька залізниця” 9614,03 грн., витрати по сплаті держмита у розмірі 102,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн., витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 51,00 грн.

Не погодившись з постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.05.2008р., Закрите акціонерне товариство “Макіївський металургійний комбінат” подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 05.05.2008р. та залишити в силі рішення Господарського суду Донецької області від 14.02.2008р., мотивуючи свою вимогу тим, що господарським судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Закритого акціонерного товариства “Макіївський металургійний комбінат” не підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 76 Статуту залізниць України час знаходження вагонів на залізничних під'їзних коліях, що обслуговуються їх локомотивами, визначається з моменту передачі вагонів на передавальних коліях. Місце і порядок операцій встановлюються договором про експлуатацію залізничної під'їзної колії.

Згідно ст. 71 Статуту залізниць України взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором.

Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Експлуатація залізничних під'їзних колій, які мають свої локомотиви, повинна здійснюватися на основі єдиного технологічного процесу роботи під'їзної колії і станції примикання.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 1 по 26 липня 2006 року на станцію Ясинувата ДП “Донецька залізниця” на адресу ЗАТ “Макіївський металургійний завод” надходили імпортні вантажі у вагонах, що належали Російській залізниці.

Зазначені вагони з вантажем були подані на станцію Ясинувата, але не були прийняті відповідачем, у зв’язку з необхідністю проведення митного оформлення.

Після здійснення митного оформлення вагони з вантажем були прийняті відповідачем, про що свідчать відмітки станції Ясинувата Донецької залізниці.

Облік часу перебування зазначених вагонів проводився станцією Ясинувата за відомостями плати користування вагонами форми ГУ–46 №№0108334-06, 2007312-06, 2107315-06, 2207317-06, 2907331-06, 2807328-06, 1907310-06, 1707307, 1507304-06, 1307301-06, 0607292-06, які підписані відповідачем із застереженням.

Позивачем за користування зазначеними вагонами на підставі ст.119 Статуту залізниць України та Правил користування вагонами і контейнерами заводу була нарахована плата за користування вагонами, від внесення якої в сумі 9614,03 грн. (в т.ч. ПДВ –1602,34 грн.) відповідач відмовився, посилаючись на те, що вагони з вантажем видані після проведення митних операцій не з його вини.

Згідно ст. 119 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під’їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами-суб’єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення чи на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під’їзної колії, порту , підприємства.

Плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів ( контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Отже, з приписів зазначеної норми Статуту залізниць України випливає, що наведеною нормою обов'язок щодо сплати плати за користування вагонами у разі їх затримки, пов’язаної з митним оформленням, покладений безпосередньо на вантажовідправника та вантажоодержувача.

Згідно зі ст. 1 Митного кодексу України митне оформлення —це виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, і мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 43 Митного кодексу України у разі ввезення на митну територію України товарів і транспортних засобів митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України. Тривалість перебування товарів і транспортних засобів під митним контролем на території зони митного контролю у пункті пропуску на митному кордоні України встановлюється відповідно до технологічної схеми пропуску через митний кордон осіб, товарів і транспортних засобів.

Згідно ст. 140 Митного кодексу України порядок та строки проведення митного контролю на залізничному транспорті визначаються спільними технологічними схемами, які затверджуються начальниками залізничних станцій, керівниками митних органів та органів охорони державного кордону України.

Статтею 45 Митного кодексу України визначено, що особи, які переміщують товари і транспортні засоби через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на митні органи, зобов'язані подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

За приписами ст. 87 цього кодексу декларантами можуть бути підприємства або громадяни, яким належать товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України, або уповноважені ними митні брокери (посередники).

Як встановлено господарським судом, обов’язки декларанта з оформлення імпортних вантажів у спірний період виконував ЗАТ “Макіївський металургійний завод”, залізниця обов’язки декларанта за спірними відправками не виконувала, окрему угоду з відповідачем не укладала.

Наказом Державної митної служби України, Міністерства транспорту України від 30.03.2001 № 231/174 ( в редакції від 28.05.2004) затверджений Порядок взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон України товарів(вантажів) залізничними вантажними поїздами.

Пунктом 3.6 цього Порядку встановлено, що на прохання вантажоодержувача митне оформлення товарів (вантажів) у повному обсязі може здійснюватись безпосередньо в митниці відправлення в порядку, встановленому в Положенні про порядок здійснення контролю за доставкою вантажів у митниці призначення.

Згідно з п. 3.7 “Порядку взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами ” після проведення митного оформлення товарів (вантажів) перевізні документи з відповідними відмітками, підписом і відбитками особистої номерної печатки посадової особи митниці повертаються декларантом на станцію призначення та служать підставою для видачі товарів (вантажів) вантажоодержувачу. Отже, наявність означеної відмітки є підставою для видачі вантажів вантажоодержувачу.

Однак, відповідно до п. 3.12 наведеного Порядку допускається подача транспортних засобів з товарами (вантажами) на під’їзні колії без проставлення на перевізних документах підпису й відбитка особистої номерної печатки посадової особи митниці призначення за умови перебування цих товарів (вантажів) під охороною за зверненням вантажоодержувача.

У разі неможливості здійснити декларування товару(вантажу) в обраний митний режим вантажоодержувач може також розмістити товар (вантаж) згідно з вимогами Положення про склади тимчасового зберігання.

Господарським судом встановлено, що відповідач не скористався можливостями, наданими пунктами 3.6 та 3.12 "Порядку взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами ”, оскільки це є правом, а не обов’язком вантажоодержувача.

Дійсно, скористатися можливостями, наданими пунктами 3.6 та 3.12 "Порядку взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами ”, є правом, а не обов’язком вантажоодержувача. Однак, якщо вантажоодержувач не використовує можливості, передбачені цим Порядком, забрати на свою під’їзну колію з дозволу митниці та під охорону вагони з вантажами, які перебувають під митним контролем, то вантажоодержувач повинен сплачувати залізниці плату за користування вагонами на підставі п.119 Статуту залізниць України.

Крім того, Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені відповідно до наданих пунктом 5 Статуту залізниць України повноважень Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113 і зареєстровані Міністерством юстиції України 15.03.1999 року за №165/3458 з наступними змінами та доповненнями ( далі –Правила користування вагонами), визначили порядок і умови користування вагонами, зокрема, пункт 6 встановив, що усі завантажені вагони, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представником станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Вантажовласниками є вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під’їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи суб’єкти підприємницької діяльності , що встановлено у пункті 2 Правил користування вагонами і контейнерами.

Пункт 8 Правил користування вагонами встановлює, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника.

Пунктом 12 цих Правил встановлено, що загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

За приписами пункту 13 Правил користування вагонами плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів під час перевезення у всіх випадках, крім тих, що залежать від залізниці.

Плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні. Крім того, у відповідності із ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Господарським судом апеляційної інстанції при вирішенні справи встановлено, що затримка вагонів, пов'язана з митним оформленням, не відноситься до підстав, передбачених у п. 121 Статуту залізниць України та пункті 16 Правил користування вагонами, за наявності яких вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами.

Згідно ч. 1 ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Оскільки апеляційним господарським судом норми матеріального та процесуального права порушено не було, то підстави для скасування даних судових рішень відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Макіївський металургійний комбінат” залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 05.05.2008р. у справі № 35/23 –без змін

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.