ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2008 р. Справа № 60/71-08

вх. № 6347/1-60

Суддя господарського суду Чистякова І.О.

при секретарі судового засідання Кисильова К.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився відповідача - не з`явився

розглянувши справу за позовом Відкритого акціонерного товариства "Форез", м. Харків

до Державного підприємства навчально-дослідного господарства "Докучаєвське", п/о Комуніст

про стягнення 528800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Форез" (позивач) звернулося до господарського суду з позовом щодо стягнення з відповідача - Державного підприємства навчально-дослідного господарства "Докучаєвське" 528800,00 грн. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що дана заборгованість утворилася у відповідача з наступних підстав: з квітня 2005 року по жовтень 2005 року позивач перерахував в якості інвестицій на підставі угоди про наміри від 10.03.2005 року відповідачу суму в розмірі 528800,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, відповідно до ухвали господарського суду Харківської області від 22.12.2006 року затверджено мирову угоду та позивач, у зв"язку з цим перестав бути санатором, тому вищезазначена сума знаходиться у відповідача безпідставно.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. №17488), заперечує проти позову, вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зокрема посилаючись на те, що угода між сторонами передбачає виконання робіт та послуг, поставку запчастин та інше і не містить питання щодо перерахування грошових коштів в якості інвестицій в розмірі 528800,00 грн., до тогож в платіжних дорученнях на перерахування грошових коштів на загальну суму 528800,00 грн. в призначенні платежу зазначено: "Попередня оплата за ТНП згідно угоди про наміри б/н від 10.03.2005 р.", однак позивач не звертався до відповідача з вимогою передати у власність ТНП.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Дослідивши матеріали справи господарським судом встановлено, що 10 березня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про наміри, відповідно до умов якої сторони домовилися про наступне: на підставі Протоколу № 10 засідання комітета кредиторів відповідача від 03.03.2005 року про затвердження інвестора, позивач зобов"язався надати на затвердження комітету кредиторів проект санації відповідача до 17.03.2005 року. У зв"язку з тим, що посівни роботи не потребують відкладення, до затвердження проекта плана санації, для підготовки посівних робіт необхідно здійснити ремонт сільськогосподарської техніки, також для підтримки господарсько-фінансової діяльності відповідача необхідні інші витрати, сторони домовилися про початок інвестування позивачем до підписання проекта плана санації. З метою зазначених цілей позивач може здійснювати ремонт сільськогосподарської техніки, забезпечити приладами, запчастинами та іншими видатковими матеріалами, іншими видами інвестицій відповідачу. На всі виконані роботи, надані послуги, поставлені матеріали складається калькуляція, основані на дефектовочних відомостях, які засвідчуються представниками обох сторін. По закінченню виконаних робіт (послуг) оформлюються актами приймання -передачі робіт, які є підставою для бухгалтерського обліку фінансово-господарських відносин сторін. Після підписання проекта плана-санації та договора про інвестиції, всі витрати, які поніс позивач, зараховуються як витрати позивача по інвестуванню відповідача.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст. 627 Цивільного кодексу України, встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач на виконання умов угоди про наміри перерахував відповідачу в якості інвестицій на підставі зазначеної угоди загальну суму у розмірі 528800 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 119 від 07.04.2005 року на суму 100000,00 грн., № 140 від 27.04.2005 року на суму 40000,00 грн., № 152 від 11.05.2005 року на суму 100000,00 грн., № 173 від 18.05.2005 року на суму 41000,00 грн., № 481 від 27.05.2005 року на суму 3300,00 грн., № 213 від 09.06.2005 року на суму 2800,00 грн., № 223 від 14.06.2005 року на суму 37000,00 грн., № 231 від 21.06.2005 року на суму 37000,00 грн., № 252 від 05.07.2005 року на суму 3700,00 грн., № 261 від 11.07.2005 року на суму 27000,00 грн., № 267 від 13.07.2005 року на суму 44000,00 грн., № 278 від 20.07.2005 року на суму 3000 грн., № 287 від 27.07.2005 року на суму 7000,00 грн., № 293 від 03.08.2005 року на суму 10000,00 грн., № 314 від 18.08.2005 року на суму 60000,00 грн. та № 773 від 06.09.2005 року на суму 13000,00 грн.

22.12.2006 року господарським судом Харківської області було затверджено мирову угоду у справі № Б-39/383-03 про визнання відповідача (боржника) банкрутом. За таких обставин, позивач перестав бути санатором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов"язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема договори та інші правочини.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ст.599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту договіру про наміри сторонами не було встановлено обов"язок відповідача повернути отримані за вищезазначеною угодою про наміри інвестиції, у разі якщо позивач перестане бути санатором відповідача, такий обов"язок відповідача не передбачений і чинним законодавством.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 635 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 182 Господарського кодексу України, угода про наміри (протокол про наміри тощо) не визнається попереднім договором і не породжує юридичних наслідків.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки заявлені безпідставно.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд вважає за необхідне зазначити, що вони є безпідставними та такими, що спростовуються вищевстановленими фактами, зокрема, угодою про наміри сторони домовилися, що інвестування може здійснюватися не лише шляхом ремонту сільськогосподарської техніки, забезпеченням приладами, запчастинами та іншими видатковими матеріалами, а також і іншими видами інвестицій. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелекстуальних цінностей, що вкладаються в об"єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями, зокрема можуть бути кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери; рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права інтелектуальної власності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих ("ноу-хау"); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права та інші цінності.

Крім того, в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та ст. 32 цього Кодексу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідачем, не доведено існування між сторонами інших правовідносин, а саме правовідносин щодо поставки відповідачем ТНП позивачу, що дає суду підстави вважати про перерахування грошових коштів відповідачу за вищезазначеними платіжними дорученнями відбулося в якості інвестицій за угодою про наміри б/н від 10.03.2005 року.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, що становить 5288 грн., та згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 гривень у разі відмови в задоволенні позову повністю не підлягають покладенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599, 626, 627, 635 Цивільного кодексу України, ст.ст.182, 193 Господарського кодексу України, ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність", статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 р. № 411, ст.ст. 1, 12, 21, 32, 33, 38, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Рішення підписано 19.11.2008 року.

Суддя Чистякова І.О.

справа № 60/71-08