РІШЕННЯ

"13"
жовтня 2008 р.

Справа №
9/134-2962

Господарський суд Тернопільської області

у
складі

Розглянув
справу

за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Галич" вул. Стецька,
20а, м.Тернопіль,46000

За
участі представників:

Позивача:
ОСОБА_1., паспорт НОМЕР_1 від 19.03.1998 р.

Відповідача:  Фащенко В.М., доручення № 85 від 23.09.2008
р.,                                Задворняк П.П., протокол зборів
засновників № 2 від25.06.2004р.

роз'яснивши  у розпочатому судовому засіданні
представникам сторін права та обов'язки
учасників господарського процесу згідно з ст.ст. 22,  29
ГПК  України,

встановив:

У
вересні    2008 р.  Позивач,
ОСОБА_1, м. Тернопіль,
звернувся  з позовом  до
Товариства з обмеженою відповідальністю  „Галич”,
в якому просить визнати недійсним рішення  зборів учасників  Товариства ,
оформленого протоколом  від
11.06.2007 р.  в частині вирішення
зборами питання щодо надання згодиОСОБА_1на вихід із засновників Товариства з
передачею ним своєї частки в грошовому еквіваленті одному або декільком
учасникам Товариства.

На
думку Позивача,    який при цьому  посилається на   пункт “в” ст.  10, ст. 54 Закону України “Про господарські
товариства” та  на  ст. 148 Цивільного кодексу України,  учасники господарського товариства мають
право вийти в установленому порядку з товариства, а при виході учасника з
товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується  вартість частини майна товариства,
пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі, а на вимогу
учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або
частково в натуральній формі.

Між
тим, стверджує Позивач,  загальні  збори ТзОВ “Галич” , які відбулися  11.06.2007 р. прийнятим рішенням
далиОСОБА_1згоду на вихід із засновників Товариства ,  зобов'язали передати його частку в грошовому
еквіваленті одному або декільком учасникам
Товариства, але згоди на
повернення   його  вкладу
повністю  у натуральній формі не
дали.

Позивач  вважає, що
Товариство  порушило його права та
інтереси як учасника  Товариства  , оскільки пов'язувало   необмежене за законом  право
учасника    Товариства    на
вихід із нього   із  згодою
всіх  інших  учасників
Товариства із  цим.

Водночас,  вказує Позивач,    посилаючись на копію  своєї заяви
від 11.06.2006 р.   ,   він просив
вивести йог о із складу
засновників  Товариства  лише
за умови,  якщо   учасники
Товариства   нададуть йому
згоду     на  повернення його  частки
у статутному капіталі   у
натуральній  формі  шляхом передачі у власність  Позивачу приміщення адмінбудинку,  яке належить Товариству.

Ні  за яких інших обставин ,  вказує Позивач,      він не погоджувався вийти       із складу   учасників Товариства.

В
судовому засіданні 13.10.2008 р. Позивач підтримав позовні вимоги в повному
обсязі.

Представники
Відповідача проти позову заперечили посилаючись на те, що ОСОБА_1.  в порушення ч. 1 ст. 148 ЦК України подав
заяву про  вихід із товариства без
дотримання 3-місячного строку на подання такої заяви. Змін до реєстру
засновників ТзОВ “Галич” внесено не було, відтак Позивач залишається його
учасником.

Розглянувши
матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку , що
позовні вимоги    не  підлягають до задоволення , з огляду на таке.

Згідно  з частинами 1, 2 статті 148 ЦК України
учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства,
повідомивши товариство про свій вихід не пізніше, ніж за три місяці до виходу,
якщо інший строк не встановлений статутом.

За
змістом   статті  10
Закону України  «Про господарські
товариства» та  ст.   116
ЦК України   учасники   господарського товариства  випливає,  що
учасники   господарського
товариства  мають безумовне , ніким не
обмежене,  абсолютне   право
вийти   у встановленому  законом
чи  установчими документами   порядку з товариства.

При
цьому   категорія      «безумовність» цього права      відноситься  як
до   самого  учасника ,який  бажає вийти
з Товариства,  так і    до самого
Товариства, учасником  якого   він є .

Жодним  із
нормативно-правових актів ,
що  регулюють корпоративні
відносини,  не передбачено наявності   в
учасника   господарського
товариства  права     пов'язувати   можливість
свого  виходу  із складу
учасників   Товариства  із настанням
певних умов , або  з
можливістю  надання  такому
учаснику    певного  блага
саме   за  вихід із Товариства.

Право
учасника, який  виходить із товариства з
обмеженою відповідальністю,  на  одержання вартості частини майна,
пропорційної  його частці у статутному
капіталі товариства, у грошовій або натуральній формі, є     встановленим законом  правовим
наслідком   виходу  учасника
із товариства.

У
свою чергу  вихід учасника  з товариства    є підставою    виникнення    у товариства   обов'язку виплатити у строки  та порядку ,
визначеному законом,
учаснику  ,  що виходить,
вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному
(складеному) капіталі.   На  вимогу учасника та за згодою товариства   йому
може   бути  повернений
його  вклад  повністю або частково у натуральній формі.

Як
встановлено  судом,   Позивач
подав заяву про вихід із Товариства
у день  проведення зборів,   тобто
11 06.2007 р.

Станом
на  день розгляду спору судом,  будь-яких
рішень  з приводу   задоволення    заяви
Позивача  про   його вихід     із Товариства , останнім    не приймалося,   зміни у кількісний та поіменний   склад
учасників Товариством  не
вносилися,  такі  зміни
у встановленому    законом порядку
не реєструвалися.

Таким
чином    Позивач   продовжує
залишатися    учасником  Товариства із часткою   у розмірі
1,2 %  статутного  капіталу Товариства  і не бажає
вийти      із складу
учасників   Товариства,якщо йому  не гарантується   виплата вартості  його
частки   шляхом передачі   у власність
приміщення.

Разом
з тим, Товариство   також   не
прийняло  рішення ,  яким вивело
із числа  учасників    Позивача, обумовивши   можливість
таких  дій        передачею Позивачем   належної
йому   частки  іншому учаснику  ,  або
учасникам   Товариства.

Прийняті
вищим органом   товариства  рішення,
як вказано   у пункті   1 роз'яснення     Президії ВАСУ № 02-5/35  від 26.01.2000 р.   „Про деякі питання  практики вирішення  спорів,
пов'язаних  з  визнанням
недійсними  актів державних  чи інших органів”,   є актом
ненормативного  характеру,
який   породжує  права і
обов'язки  тільки  у
того  суб'єкта  (чи визначеного ним  певного кола суб'єктів), якому воно  адресоване.

За змістом
пункту    2  роз'яснення
№ 02-5/35  від 26.01.2000 р.     ВАСУ ,
обов'язковою  умовою визнання
такого  акта  недійсним є
не лише  доведення  Позивачем
того,  що     акт
не відповідає  вимогам  чинного
законодавства та /або   визначеній
законом  компетенції   органу,
який видав цей акт, але й
порушення у зв'язку з прийняттям відповідного  акта
прав   та   охоронюваних   законом
інтересів позивача  у  справі.
Якщо  за результатами   розгляду
справи   факту   такого
порушення   не встановлено,  у
господарського  суду  немає
правових підстав для задоволення позову.

Аналогічної   позиції притримується  ВГСУ  у
рекомендаціях  «Про  практику застосування  законодавства
у розгляді справ , що виникають  з
корпоративних відносин»від    28.12.2007
р. № 04-5/14   (пункти  2.2.3 ,
останній  абз. пункту 2.11., абз
1  пункту
2.16 , пункт 4.3)

Не  заперечуючи
того, що    рішення   загальних зборів засновників  від 11.06.2007 р. не відповідає  його
компетенції та закону,   суд  вважає,
що підстави для задоволення позову відстутні,    адже
Позивач -ОСОБА_1 продовжує
залишатись  засновником (учасником)
Товариства ,   ним не
доведено, які саме його права   чи
охоронювані  законом   інтереси
порушені Товариством,  спірне
рішення  не  створило правових наслідків ні  для учасника Товариства  , ні для самого  Товариства .

При
таких обставинах справи,  у задоволення позову
слід  відмовити, а   судові витрати  згідно ст. 49 ГПК України покласти   на
Позивача.

У
судовому засіданні  13.10.2008 р. за
згодою представників сторін  оголошено
лише вступну та резолютивну частину рішення суду відповідно до  ст. 85 ГПК України.

З
огляду на наведене, керуючись ст. ст.  4,
22, 33, 34, 43, 49, 75,   82, 84, 85,
116, 117 ГПК України, господарський суд

Вирішив:

Відмовити   ОСОБА_1,
який проживає: АДРЕСА_1,
код  НОМЕР_1,   учаснику
Товариства з обмеженою відповідальністю  „Галич”,
у задоволенні     його позову  про
визнання недійсним рішення  зборів
засновників (учасників)  Товариства з
обмеженою відповідальністю  „Галич”,   оформленого протоколом  від 11.06.2007 р.  до
Товариства з обмеженою відповідальністю  „Галич”,
вул.. Стецька, 20а, м. Тернопіль.

На
рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати
апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня
прийняття (підписання) “17” жовтня
2008 р. рішення, через місцевий господарський суд.

Суддя