ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.11.08 р.                     Справа № 14/146

за позовом Комунального підприємства „Компанія „Вода Донбасу”, , м.Донецьк

до відповідача Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго”,

, м.Донецьк

про стягнення 22082 грн. 90 коп.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: Подобєдов Л.І.-юрисконсульт

від відповідача: не з’явився

В засіданні суду брали участь:

Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні суду

оголошувалсь перерва з 19.11. по 20.11.2008р.

СУТЬ СПРАВИ:

Комунальне підприємство „Компанія „Вода Донбасу”, м.Донецьк, позивач, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, Обласне комунальне підприємство „Донецьктеплокомуненерго”, м.Донецьк, про стягнення заборгованості в сумі 22082,90 грн.

Згідно із ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач заявою №03/02/2467 від 29.09.2008р. зменшив позов, заявивши вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 4908,06 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на договір №37/3 від 12.01.2006р., №21 від 01.04.2008р., акти надання питної води, рахунки, розрахунок суми заборгованості.

Відповідач надав відзив на позовну заяву №238-ю від 08.09.2008р., в якому позовні вимоги визнав частково в сумі 14128,48 грн. В заяві №240-ю від 09.09.2008р. відповідачем повідомлено суд про повне погашення ним заборгованості перед позивачем за цим позовом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

12.01.2006р. між Державним обласним комунальним підприємством „Донецькоблводоканал” (правонаступником прав та обов’язків якого згідно з наданими до справи докуметами є позивач) в особі Краснолиманського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства і відповідачем був підписаний договір №37/3 про надання послуг на питне водопостачання та водовідведення.

Крім цього, 01.04.2008р. між сторонами також був підписаний договір №21 на надання послуг на питне водопостачання та водовідведення.

Згідно з умовами вказаних договорів позивач прийняв на себе зобов’язання відпускати відповідачу питну воду та приймати господарсько-побутові та близькі до них за складом стічні води у межах узгоджених розрахункових об’ємів та узгодженого щомісячного графіку з гранично-допустимими концентраціями забруднюючих речовин.

За приписом п.п.1.2, 6.1 договорів №37/3 від 12.01.2006р., №21 від 01.04.2008р. за всіма взаємовідносинами, обумовленими виконанням договору, сторони зобов’язуються керуватися Правилами користування, “Правилами приймання стічних вод підприємств в системи каналізації міст”, затвердженими виконавчими органами місцевих рад, Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів та Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002р. №37, Законом України „Про питну воду та питне водопостачання”.

Як встановлено судом, згідно з наданими до матеріалів справи актами за період з березня 2008р. по червень 2008р. позивачем були надані відповідачу послуги з питного водопостачання на суму 114593,07 грн.

Факт надання позивачем послуг з питного водопостачання та водовідведення на вказану суму з боку відповідача не заперечується.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Відповідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктами 5.5 договорів №37/3 від 12.01.2006р. та №21 від 01.04.2008р. передбачено, що оплата за послуги здійснюється відповідачем рівними частками протягом місяця, кожний останній робочий день тижня поточного місяця. При цьому розмір тижневого платежу визначається виходячи з вартості об’єму спожитих послуг за попередній місяць.

Остаточний розрахунок за поточний місяць відповідач проводить на підставі пред’явленого рахунку за надані послуги платіжним дорученням з урахуванням поточних виплат не пізніше 26-го числа поточного місяця ( п.5.6 договорів №37/3 від 12.01.2006р. та №21 від 01.04.2008р.).

Позивачем на адресу відповідача були виставлені рахунки №1330308/1 від 23.03.2008р., №2550408/1 від 24.04.2008р., №1440508/1 від 28.05.2008р. та №1300608/1 від 23.06.2008р. на загальну суму 114593,07 грн.

Свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 114593,07 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Відповідачем в заяві №240-10 від 09.09.2008р. повідомлено суд про повне погашення ним заборгованості перед позивачем за цим позовом.

Відповідно до ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, виходячи зі змісту наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку суми заборгованості за цим позовом (а.с.8) визначено загальну суму рахунків, які були виставлені позивачем відповідачу протягом березня-червня 2008р., у сумі 114593,07 грн. Одночасно, у графах 4 та 5 цього розрахунку позивачем також визначено наступні дати та суми проведених відповідачем оплат:

-          01.03.2008р. – 27382,74 грн.;

-          30.03.2008р. – 4537,59 грн.;

-          30.04.2008р. – 3022,42 грн. та 52971,87 грн.;

-          31.05.2008р. – 1649,18 грн.;

-          30.06.2008р. – 1601,17 грн.;

-          10.06.2008р. – 694,20 грн.;

-          24.06.2008р. – 651,00 грн.

Таким чином, як вказує позивач, на момент подання позову до суду залишок несплаченої відповідачем заборгованості становив 22082,90 грн.

Проте, відповідачем в акті звірки взаємних розрахунків станом на 01.07.2008р. визначено суму його заборгованості перед позивачем у розмірі 17174,84 грн., внаслідок чого різниця між заявленою до стягнення позивачем сумою та сумою, яку визнає відповідач, дорівнює 4908,06 грн.

За поясненнями відповідача, викладеними в заяві №408-ю від 29.09.2008р., вказана різниця у сумі 4908,06 грн. виникла внаслідок тих обставин, що позивачем у розрахунку суми позову станом на 01.03.2008р. оплату відповідача визначено у розмірі 27382,74 грн., в той час, як фактично, за твердженням відповідача, ним було сплачено 32290,80 грн.

Різниця у сумі 4908,06 грн., згідно з поясненнями відповідача, складається з двох сум: 4417,38 грн. – суми, яка знята агропромбанком „Україна” в 2001р. для погашення заборгованості позивача перед пенсійним фондом, та 490,68 грн. – суми рахунку, який був пред’явлений відповідачу 29.03.2004р. по сплаті за талі води (який був не прийнятий відповідачем).

Посилання відповідача на погашення заборгованості перед позивачем в сумі 4908,06 грн. судом до уваги не приймаються, враховуючи, що умовами договорів №37/3 від 12.01.2006р. та №21 від 01.04.2008р. встановлений кінцевий строк сплати відповідачем заборгованості за надані позивачем послуги - не пізніше 26-го числа поточного місяця.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивачем до стягнення було заявлено суму заборгованості, яка виникла в період з березня по червень 2008р., суд не приймає до уваги посилання відповідача на погашення цієї заборгованості перед позивачем до настання строку виконання зобов’язань.

Згідно із ст.1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За висновками суду, відповідних доказів (таких первинних документів як, платіжне доручення, іншій платіжний документі), які б підтверджували погашення заборгованості перед позивачем в сумі 4908,06 грн., яка виникла за період з березня по червень 2008р., відповідачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України до матеріалів справи не надано.

Одночасно, врахування позивачем тих чи інших проплат заборгованості з боку відповідача (у тому числі й тих, що були здійснені до настання строку платежу) є правом позивача, а у відповідності із ст.83 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити за межі позовних вимог, враховуючи відсутність відповідного клопотання з боку позивача.

Згідно з угодами про погашення заборгованості у червні та липні 2008р. відповідачем було погашено заборгованість перед позивачем на загальну суму 3046,36 грн.

Крім цього, згідно з платіжним дорученням №679 від 08.09.2008р. відповідачем на користь позивача перераховано грошові кошти в сумі 14128,48 грн. за погашення заборгованості за воду та стоки.

Таким чином, як вказує позивач, сума заборгованості відповідача перед позивачем за отриману воду та прийняті стоки складає 4908,06 грн. (22082,90 грн. – 3046,36 грн. – 14128,48 грн.).

За таких обставин, позивачем в заяві №03/02/2467 від 29.09.2008р. було повідомлено суд про зменшення суми позову та заявлено до стягнення заборгованість в сумі 4908,06 грн.

Згідно з листом від 20.10.2006р. №01-8/2351 Вищого господарського суду України під зменшенням розміру позовних вимог розуміється зміна (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову. Відповідно до ч.3 ст.55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Таким чином, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

В заяві від 20.11.2008р. позивачем було повідомлено суд про сплату відповідачем у вересні 2008р. заборгованості перед позивачем в сумі 1153,97 грн.

За таких обставин, згідно до п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України провадження по справі в частині вимог про стягнення заборгованості в сумі 1153,97 грн. підлягає припиненню за відсутністю предмету спору.

Одночасно, враховуючи, що позов в частині вимог про стягнення 3754,09 грн. доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, виходячи з того, що заперечення відповідача є недоведеними відповідними засобами доказування, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 3754,09 грн. підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням тих обставин, що заборгованість в сумі 1153,97 грн. була сплачена відповідачем після направлення позовної заяви до суду.

При цьому, судом враховано ті обставини, що згідно із ст.47 Господарського процесуального кодексу України, ст.8 декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” від 21 січня 1993 року N7-93 не передбачено можливість повернення державного мита у разі зменшення позивачем суми позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства „Компанія „Вода Донбасу”, м.Донецьк до Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго”, м.Донецьк про стягнення заборгованості в сумі 3754 грн. 09 коп. задовольнити.

Стягнути з Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго”, м.Донецьк на користь Комунального підприємства „Компанія „Вода Донбасу”, м.Донецьк заборгованість в сумі 3754 грн. 09 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 49 грн. 10 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 26 грн. 23 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оголошено повністю в судовому засіданні 20.11.2008р.

Суддя