ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 жовтня 2008 р.

№ 5/489-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського
Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу

Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову

Харківського апеляційного
господарського суду

від

12.06.2008р.

у справі

№5/489-07

Господарського суду

Сумської області

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1

до

Комбінату громадського харчування
Буринської районної спілки споживчих товариств

про

стягнення заборгованості

за участю представників

- позивача:

ПП ОСОБА_1. (паспорт
НОМЕР_1виданий Буринським РВ УМВС України в Сумській області 09.03.1998р.)

- відповідача:

не з'явився, -

В С Т А Н О В
И В:

Звернувшись з даним позовом
позивач, з урахуванням уточнень від 26.03.2008р., просив суд стягнути з
відповідача 23 273 грн. 00 коп. витрат, 36 733 грн. 00 коп. пені, 6 397 грн. 00
коп.  інфляційних збитків, 1 058 грн. 00
коп. 3% річних, та 72480 грн. втраченої вигоди, обґрунтовуючи своє право на
відшкодування понесених ним витрат на ремонт та газифікацію приміщення кафе
"Зустріч" умовами договору оперативної оренди від 11.04.2004 р. та
укладеного на його підставі додаткового договору на капітальний ремонт системи
опалення та газифікації кафе "Зустріч" від 25.09.2004 р., якими
передбачено право орендаря на відшкодування цих витрат після закінчення строку
дії основного договору оперативної оренди від 11.04.2004 р.

Рішенням Господарського суду
Сумської області від 26.03.2008р. (колегія суддів у складі: головуючого -судді
Лиховида Б.І., суддів Левченко П.І., Миропольського С.О.) вказаний позов
задоволено частково, постановлено стягнути з Комбінату громадського харчування
Буринської районної спілки споживчих товариств на користь Приватного підприємця
ОСОБА_1 23 194, 90 грн. боргу, 6 374, 18 грн. інфляційних збитків, 1 054, 96
грн. 3% річних, 306, 24 грн. витрат по сплаті держмита та 41, 84 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в частині стягнення 13 895
грн. провадження у справі припинено; в іншій частині позову постановлено
відмовити.

Оскарженою постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 12.06.2008р. (колегія суддів у складі:
головуючого -судді Сіверін В.І., суддів Білоконь Н.Д., Ільїна О.В.) вказане
рішення суду скасовано та прийнято нове рішення про відмову в позові в повному
обсязі.

В касаційній скарзі позивач просить
зазначену постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним
господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.7,
180, 188, ч.4 ст.284, ст.291 Господарського кодексу України, ст.ст.626-631,
764, 793, 795 Цивільного кодексу України, ст.53 Господарського процесуального
кодексу України.

Відповідач не використав наданого
законом права на участь свого представника у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку
судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до
уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими
судами попередніх інстанцій, відповідно до договору від 11.04.2004 року,
відповідачем позивачу було надано в оренду приміщення -кафе
"Зустріч", що знаходиться в м. Буринь Сумської області по вул.
Леніна, 76.

Пунктом 4.2.1. цього договору
передбачено, що орендар з письмового дозволу орендодавця за рахунок власних
коштів має право проводити поліпшення орендованих основних засобів,
відшкодування вартості будови, дообладнання, модернізації об'єкта оренди
проводяться за домовленістю сторін.

25.09.2004 року між сторонами
укладено договір відповідно до п.1.1. якого орендодавець дозволяє, а орендар за
свої кошти зобов'язується відремонтувати систему опалення і газифікувати кафе
"Зустріч" з подальшою оплатою орендодавцем всіх проведених робіт, які
будуть підтверджені документам про витрати орендаря.

01 червня 2006 р. між позивачем та
відповідачем було укладено договір оренди основних засобів за умовами якого
відповідач - орендодавець передає позивачу - орендарю у строкове платне
користування основні засоби -будівлю кафе "Зустріч", розташоване за
адресою: м. Буринь, вулиця Леніна, 76, тобто теж саме приміщення що й за
попередній договором оренди. Строк дії договору сторони встановили до
01.05.2007 р.

Пунктом 4.2.1. договору оперативної
оренди від 01.06.2006 р. передбачено, що позивач, орендар має право з дозволу
відповідача, орендодавця проводити реконструкцію, технічне переоснащення,
поліпшення орендованого приміщення за рахунок власних коштів, при цьому
вартість виконаних робіт орендарю не відшкодовується.

Відповідно до п.6.4 договору від
01.06.2006 року, договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін, через
1 місяць після одержання попередження про дострокове розірвання договору.

Позивач своєю заявою від 12.06.2006
року звернувся до відповідача з вимогою щодо розірвання договору оренди кафе
"Зустріч" (арк.12 т.2 справи).

В подальшому дійшовши до висновків
про порушення своїх прав позивач звернувся до господарського суду з даним
позовом.

Місцевий господарський суд частково
задовольняючи позов виходив з того, що пропущений позивачем строк позовної
давності підлягає поновленню, вимоги щодо сплати коштів, відповідно до:
накладної від 20.05.2005 року на суму 28 грн. 00 коп., рахунку від 17.05.2005
року на суму 287 грн. 10 коп., рахунку від 16.05.2005 року на суму 807 грн. 40
коп. квитанції № 25 від 11.12.2004 року на суму 5 грн. 94 коп., накладної ПП
ОСОБА_2. на суму 235 грн. 00 коп., накладної на суму 120 грн. 00 коп., рахунку
від 19.05.2005 року на суму 402 грн. 30 коп., не підтверджені документально,
також в прямі витрати позивачем безпідставно включено 77 грн. 89 коп., які було
сплачено не позивачем, а ОСОБА_3, відповідно до касового ордеру № 914 від
27.11.2003 року та платіжної відомості від 27.11.2003 року, до того ж дану
проплату проведено до підписання договору від 25.09.2004 року, отже відповідач,
відповідно до умов договору від 25.09.2004 року, був зобов'язаний відшкодувати
позивачу кошти в сумі 23 194 грн. 90 коп., оскільки не надав доказів сплати
суми боргу. За вказаних обставин суд дійшов висновку що вимоги позивача щодо
стягнення боргу, інфляційних збитків та 3 % річних підлягають задоволенню
частково. Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не
обґрунтовано вимоги щодо втраченої вигоди, не подано доказів вжиття ним заходів
щодо одержання доходів; розрахунок позивача щодо збитків не містить посилань на
відповідні документи, а тому вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача 5
015 грн. 00 коп. збитків задоволенню не підлягають. Стосовно стягнення 13 895
грн. 00 коп. місцевий господарський суд визнав за можливе припинити в цій
частині провадження по справі, посилаючись на заяву позивача про відмову від
частини позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції
скасовуючи зазначене рішення місцевого господарського суду та приймаючи нове,
виходив з того, що місцевий господарський суд неправильно застосував одночасно
положення договору від 25.09.2004 р. та від 01.06.2006 р., та, в порушення п.2
статті 83 Господарського процесуального кодексу України, вийшов за межі
позовних вимог, а саме застосував до відносин, які стосуються предмету спору
положення п.6.4. договору оперативної оренди від 01.06.2006 р., чого позивач не
просив, пославшись на цей договір як на підставу спірних зобов'язань сторін.
Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що місцевий господарський суд
при обчисленні перебігу строку позовної давності необґрунтовано виходив з того,
що початок перебігу цього строку необхідно обчислювати з дня закінчення дії
договору оперативної оренди від 01.06.2006 р., оскільки цей договір не
стосується предмету спору, а початок обчислення строку позовної давності
необхідно обраховувати із закінчення місячного строку, обраховуваного із
закінчення договору оперативної оренди від 11.04.2004 р. і дійшов висновку про
необхідність відмовити в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Про те судові рішення підлягають
скасуванню як такі, що прийняті при неповному з'ясуванні всіх обставин справи.

Із встановлених судами обставин
справи вбачається, що спірні правовідносини сторін виникли з приводу проведення
відповідачем оплати за виконані роботи по договору від 25.09.2004 року.

При цьому суди виходили з того, що
строк позовної давності за цими позовними вимогами сплив.

Між тим, в матеріалах справи
знаходяться дві різні за змістом копії договору від 25.09.2004 року на
можливість проведення ремонту системи опалення і газифікації кафе
"Зустріч" з оплатою всіх робіт.

Так, в примірнику договору,
наданого позивачем, в п.3.2 зазначено, що оплата за виконані роботи, визначені
договором, має здійснюватись в місячний термін після закінчення дії договору
оренди (т.1 акр.7).

В іншому примірнику договору,
наданому відповідачем, в п.3.2 зазначено, що така оплата має здійснюватись при
припиненні договору оренди (т.2 а.с.6).

Однак суди попередніх інстанцій не
встановили на підставі якого договору має здійснюватись розрахунок, тобто не
встановили який договір має застосовуватись при вирішенні спору, а походження
якого є сумнівним, відтак і не встановили дату, з якої настає право вимоги.

Встановлення істини в цій частині
має істотне значення для вирішення питання щодо застосування строків позовної
давності.

Суди вказаного не врахували, а
відтак судові рішення є незаконними.

Крім того, відповідно до приписів
ст.284 ч.4 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін.
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він
вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Згідно ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності
заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином вирішуючи питання про
застосування строків позовної давності суди попередніх інстанцій відповідно до
вказаних норм права мали з'ясувати чи вважався продовженим договір оренди від
11.04.2004 року на такий самий строк і на тих самих умовах, які були
передбачені ним, після закінчення строку дії, вказаного в ньому.

Згідно ж приписів ст.795 ч.2 ЦК
України, з урахуванням положень ст.291 ч.4 ГК України, повернення наймачем
предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Також, у разі якщо суд при новому
розгляді справи дійде висновку що згідно приписів ст.267 ч.5 ЦК України причини
пропущення позовної давності є поважними, і порушене право підлягає захисту,
суд має мотивувати це в своєму рішенні відповідно до приписів ст.ст.4-7, 38,
43, 84 ч.1 п.3, 105 ч.2 п.7 ГПК України. Рішення ж суду першої інстанції в цій
частині вказаним нормам права не відповідає.

З врахуванням меж повноважень суду
касаційної інстанції, встановлених ч.2 ст.111-5 та ст.111-7 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України у складі
колегії суддів дійшов висновку, що допущені судом як першої, так і апеляційної
інстанції вищезазначені порушення норм матеріального та процесуального права
відповідно до ч.1 ст.111-10 Господарського процесуального кодексу України є
підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень і передачі справи на
новий розгляд.

При новому розгляді справи суду
необхідно всебічно та повно з'ясувати обставини справи в їх сукупності та
вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 п. 3, 11110 ч.1, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.2008р. та рішення Господарського суду Сумської
області від 26.03.2008р. у справі №5/489-07 скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                 Г.А.
Кравчук

С у д д і
Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало