ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2008 р.

№
2-1/17384-07

Вищий господарський суд
України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого

Воліка І.М.,

Михайлюка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
в м. Києві касаційну скаргу СОСОБА_1 на постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 14 квітня 2008 року у справі №
2-1/17384-2007 Господарського суду Автономної Республіки Крим за позовом
СОСОБА_1, Сімферопольський район, до: 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія "Цивілбуд", м.
Сімферополь; 2) ОСОБА_2, м. Сімферополь; 3) ОСОБА_3, м.
Сімферополь; 4) ОСОБА_4, м. Сімферополь; за участю третіх осіб: 1.
Управління державної реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців
Сімферопольської міської Ради, м. Сімферополь; 2. ОСОБА_5, м.
Сімферополь; 3. ОСОБА_6, м. Сімферополь; 4. ОСОБА_7, м.
Сімферополь; 5. ОСОБА_8, м. Сімферополь; 6. ОСОБА_9, м.
Сімферополь; 7. ОСОБА_10, м. Сімферополь; 8. ОСОБА_11, м. Сімферополь;  9. ОСОБА_12, м. Сімферополь; 10.
ОСОБА_13, м. Сімферополь; 11. ОСОБА_14, м. Сімферополь; 12.
ОСОБА_15, м. Сімферополь; 13. ОСОБА_16, м. Сімферополь; 14.
ОСОБА_17, м. Сімферополь; 15. ОСОБА_18, м. Сімферополь; 16.
ОСОБА_19, м. Сімферополь; 17. ОСОБА_20, м. Сімферополь; 18
ОСОБА_21, м. Сімферополь; 19. ОСОБА_22, м. Сімферополь; 20. ОСОБА_23,
м. Сімферополь; 21. ОСОБА_24, м. Сімферополь; 22. ОСОБА_25, м.
Сімферополь; 23. ОСОБА_26, м. Сімферополь; 24. ОСОБА_27, м.
Сімферополь; 25. ОСОБА_28, м. Сімферополь; 26. ОСОБА_29, м.
Сімферополь; 27. ОСОБА_30, м. Сімферополь; 28. ОСОБА_31, м.
Сімферополь; 29. ОСОБА_32, м. Сімферополь; 30. ОСОБА_33, м.
Сімферополь; 31. ОСОБА_34, м. Сімферополь; 32. ОСОБА_35, м.
Сімферополь про зменшення розміру статутного капіталу та зменшення
часток учасників,

за
участю представників:

позивача
-   не з'явився,

відповідача
1 -не з'явився,

відповідача
2 -не з'явився,

відповідача
3 -не з'явився,

відповідача
4 -не з'явився,

третьої
особи 1  -не з'явився,

третіх
осіб  -не з'явився,

ВСТАНОВИВ :

У
грудні  2007 року позивач ОСОБА_24
пред'явив у господарському суді позов до відповідачів: ТОВ "Будівельна
компанія "Цивілбуд", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зменшення розміру
статутного капіталу та зменшення часток учасників.

Вказував,
що він є учасником ТОВ "Будівельна компанія "Цивілбуд", статут
якого, згідно протоколу №1 від 13.04.2005, був затверджений загальними зборами
засновників (учасників) 13 квітня 2005 року.

Відповідно
до п.5.3 статуту, для забезпечення діяльності Товариства за рахунок внесків
учасників утворюється статутний капітал Товариства у розмірі 126 850 грн.

Посилаючись на те, що учасники товариства:
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушили
умови п.5.6. статуту в частині повної оплати своїх внесків протягом року
з дати державної реєстрації товариства, позивач, з урахуванням уточнень
позовних вимог, просив зменшити розмір статутного капіталу товариства до 103
910 грн., шляхом зменшення часток вказаних учасників; зобов'язати ТОВ
"Будівельна компанія "Цивілбуд" виплатити цим учасникам грошові
кошти, які отриманні від них без належних законних підстав; зобов'язати  ТОВ "Будівельна компанія
"Цивілбуд" та відділ державної реєстрації виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради внести відповідні зміни до статуту Товариства та
зареєструвати ці зміни у встановленому законом порядку; скасувати рішення
загальних зборів учасників товариства, які були прийняті після 23.05.2006, а
саме: протокол б/н від 26.09.2006, протокол б/н від 15.02.2007, протокол б/н
від 27.03.2007, протокол б/н від 22.05.2007, протокол б/н від 10.07.2007

Рішенням Господарського суду Автономної
Республіки Крим від 29 лютого 2008 року (суддя Ковтун  Л.О.), яке залишене без змін постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 14 квітня 2008 року
(колегія суддів у складі: Борисова Ю.В.-головуючий Голик В.С., Гонтар В.І.), у
задоволені позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані посиланнями на
те, що внески відповідачів до статутного капіталу  товариства сплачені ними у повному обсязі до
12.10.2006, а недотримання строків їх оплати
не є підставою до задоволення вимог позивача, які крім того, не відповідають
способам захисту прав передбачених ст.16 ЦК України.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись
на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального права, а
саме: ст.ст.10, 52 Закону України "Про господарські товариства",
ст.116, 144 Цивільного кодексу України, просив рішення та постанову скасувати
та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Розглянувши
матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність
застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від
29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають  застосуванню до даних
правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому
повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому
засіданні.

Постанова  зазначеним вимогам відповідає.

Як
встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини
виникли внаслідок порушення відповідачами п.5.6 статуту та ст.52 Закону України
"Про господарські товариства" в частини строків оплати внесків до
статутного капіталу ТОВ "Будівельна компанія "Цивілбуд" (далі
Товариство).

ТОВ
"Будівельна компанія "Цивілбуд" було створене загальними зборами
засновників (учасників) згідно протоколу № 1 від 13.04.2005.

Відповідно
до п.5.3 статуту для забезпечення діяльності Товариства за рахунок внесків
учасників утворюється статутний капітал у розмірі 126 850 грн.

Згідно
п.5.4 статуту в утворенні статутного капіталу Товариства беруть участь своїми
внесками, зокрема, ОСОБА_2 -15000 грн., що складає -11,82 %, ОСОБА_3 -15000
грн., що складає -11,82 % та ОСОБА_4 -15000 грн., що складає -11,82 % .

Порядок
здійснення внесків учасниками визначено п.п. 5.5, 5.6 статуту.

Відповідно
до п.5.5 до моменту державної реєстрації Товариства кожний з учасників
зобов'язаний внести 50%  визначеного
п.5.4 статуту внеску. Частка статутного капіталу, що залишається несплаченою
підлягає сплаті протягом року від дати державної реєстрації товариства.

Державну
реєстрацію товариства проведено 23.05.2005.

Судами
встановлено та матеріалами справи підтверджується , що відповідачі
сплатили  свої внески у повному обсязі,
проте 50% до 11.05.2005, а 50 %, що залишились -до 12.10.2006, тобто з
порушенням строку встановленого п.5.5 статуту.

Відмовляючи
у задоволені позову, суди попередніх інстанцій посилались на ст.52 Закону
України "Про господарські товариства" та виходили з того, що
статутний капітал Товариства сформований у повному обсязі, відповідачі свої
зобов'язання перед Товариством в цій частині виконали, а заявлений позов є
безпідставним та не відповідає визначеним ст.16 ЦК України способам захисту прав.

Відповідно
до ст.52 Закону України "Про господарські товариства" в редакції, яка
діяла на час створення товариства та формування його статутного капіталу,
учасник товариства зобов'язаний повністю внести свій вклад не пізніше року
після реєстрації товариства. У разі невиконання цього зобов'язання у визначений
строк учасник, якщо інше не передбачено установчими документами товариства,
сплачує за час прострочки 10 % річних з недовнесеної суми.

Відповідно
до п.5.6 статуту якщо учасники протягом першого року діяльності Товариства не
сплатили повністю суму своїх внесків, Товариство повинне оголосити про
зменшення свого статутного капіталу і зареєструвати відповідні зміни до статуту
в установленому законом порядку або прийняти рішення про ліквідацію Товариства.

Посилаючись
на те, що будь-які з наведених заходів до відповідачів не вживались, рішення
про зменшення статутного капіталу Товариством не приймалось, суди попередніх
інстанцій обгрунтовали не вбачали підстав до задоволення позову.

Крім
того, оцінюючи правову природу заявлених позовних вимог, господарські суди
правильно виходили з того, що по-перше - зменшення  часток учасників товариства з обмеженою
відповідальністю законом не передбачено, а по-друге така вимога не відповідає
визначеним ст.16 ЦК України способам захисту прав.

Залишаючи
без задоволення вимоги позивача внести зміни до статуту товариства,  господарські суди, посилаючись на п.6.5.1
статуту та ст.58 Закону України "Про господарські товариства",
вважали вирішення цього питання виключним повноваженням загальних зборів
учасників.

З
такими висновками судів попередніх інстанцій слід погодитись та наголосити, що
суди відповідно до положень чинного законодавства не вправі своїми рішеннями
вносити зміни до установчих документів товариства -вирішення цього питання не
належить до компетенції суду і означало б втручання у внутрішню діяльність
товариства.

Позовні
вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства
цілком правильно відхилені судами, оскільки, за відсутності підстав визначених
ст.ст. 58-61 Закону України "Про господарські товариства", не
підлягають задоволенню.

З
огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у
задоволенні позовну ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають наведеним
вимогам закону.

Посилання
касаційної скарги на порушення судами ст. 52 Закону України "Про
господарські товариства" та необхідність задоволення позовних вимог з
підстав несвоєчасної оплати відповідачами внесків до статутного капіталу
товариства, за обставин коли статутний капітал на час звернення з позовом є
сформованим,  не спростовують правильних
висновків суду та є наслідком неправильного тлумачення наведених положень
закону.

Інші доводи касаційної скарги про
порушення та неправильне застосування судами норм матеріального права не
знайшли свого підтвердження та зводяться до намагань скаржника надати перевагу
одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст. 1117  ГПК України.

Постанова
суду апеляційної інстанції винесена з дотриманням норм процесуального
законодавства щодо повного та всебічного дослідження обставин справи та
належної оцінки доказів, є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без
змін, а касаційну скаргу без задоволення.

На
підставі викладеного та керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П
О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу СОСОБА_1 залишити
без задоволення.

Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 14 квітня 2008 року у справі №
2-1/17384-2007 залишити без змін.

Головуючий:
Дунаєвська Н.Г.

Судді:
Волік
І.М.

Михайлюк М.В.