донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

02.09.2008 р.                                                              справа №38/87

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви Г.І.

суддів

Гези Т.Д. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Орлов В.В. – за дов. № 180/156 від 11.12.07 р.,

від відповідача:

Фатун О.М. – за дов. № 1/08 від 20.08.08 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Лутугинського державного науково-виробничого валкового комбінату, м. Лутугине Луганської області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

25.06.2008 року

по справі

№38/87 (Радіонова О.О.)

за позовом

Лутугинського державного науково-виробничого валкового комбінату, м. Лутугине Луганської області

до

Приватного підприємства «Електротехснаб», м. Донецьк

про

Стягнення 111127 грн. 30 коп.

ВСТАНОВИВ:

У 2008 році позивач, Лутугинський державний науково-виробничий валковий комбінат, м. Лутугине Луганської області звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Приватного підприємства «Електротехснаб», м. Донецьк про стягнення 111127 грн. 30 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.06.08р. у задоволенні позовних вимог Лутугинського державного науково-виробничого валкового комбінату, м. Лутугине Луганської області до Приватного підприємства «Електротехснаб», м. Донецьк про стягнення 111127 грн. 30 коп. відмовлено. Рішення мотивоване тим, що позивач звернувся із позовом до суду 20.05.08 р., тобто після спливу позовної давності, а відтак, згідно п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові.

Позивач, Лутугинський державний науково-виробничий валковий комбінат, м. Лутугине Луганської області, з прийнятим рішенням не згоден, вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 25.06.2008р. скасувати та стягнути з відповідача на його користь вартість поставлених та несплачених валків чавунних прокатних у сумі 111127 грн. 30 коп.

Відповідач, Приватне підприємство «Електротехснаб», м. Донецьк, надав відзив на апеляційну скаргу, яким зазначив, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні його позовних вимог у зв»язку з недоведеністю заявлених вимог, а тому просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення –без змін.

В судовому засіданні сторони підтримали свої вимоги та заперечення щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки відповідно до ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, ч. 2 ст. ст. 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом її прав, юрисдикція судів розповсюджується на всі правовідносини, які виникають у державі. Згідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій», суд здійснює правосуддя у відповідності із принципом верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України і законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 Закону України «Про судоустрій» встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.04 р. між Лутугинським державним науково –виробничим валковим комбінатом, м. Лутугине Луганської області та ПП „Електротехснаб”, м. Донецьк було укладено договір купівлі-продажу № 24.

Пунктом 1.1 зазначеного договору встановлено, що постачальник зобов’язується виготовити та відвантажити, а покупець прийняти та оплатити валки чавунні прокатні (далі - продукція), вказані у специфікації до договору, яка є його невід’ємною часткою.

У відповідності до п. 2.1, кількість продукції, її одиниці виміру вказані у специфікації до договору.

Додатковою угодою від 02.04.04 р. до договору № 24 від 01.03.04 р. було передбачено, що специфікації № 1 та № 2 до договору (Додатки № 1, № 2), анулюються ( п.1 Додаткової угоди).

У відповідності до п. 2 зазначеної угоди, поставка продукції буде здійснюватися згідно специфікації № 3 (Додаток № 3), яка є невід”ємною частиною даного договору.

Додаткова угода від 02.04.04 р. підписана сторонами та скріплена печатками підприємств.

Специфікацією № 3 до укладеного договору від 07.04.04 р. передбачені розміри валків, тип та виконання валків, номери креслень, вага, замовна кількість, відпускна ціна та сума.

У відповідності до умов даної Специфікації позивач поставляє відповідачу валки СШХН-47, СШХН-50, СПХН-60, СП-62, СПХН-51, СШХН-50, СПХН-65 на загальну суму 1783405 грн. 42 коп. Умови поставки: 50% попередня оплата, 50% на протязі 5-ти банківських днів з моменту поставки.

Згідно п. 3.1 договору, покупець отримує продукцію самовивозом автотранспортом на умовах FCA Лутугине (Редакція Інкотермс 2000р.).

Пунктом 3.2 договору встановлено, що строки поставки вказані у специфікації до договору. Датою поставки вважається дата оформлення товарно-транспортної накладної.

Відповідно до п. 3.3 договору, постачальник зобов”язаний відвантажити оплачену партію продукції не пізніше 20 днів із дати отримання 100% попердньої оплати.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що загальна вартість продукції, яка належить до поставки за даним договором, складає 81174 грн. 88 коп. без урахування ПДВ.

Згідно п. 5.1, розрахунки за продукцію здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у якості попередньої оплати.

У відповідності до п. 5.2, постачальник приступає до виготовлення погодженої до поставки партії продукції після отримання авансового платежу у розмірі 50 % її вартості.

Пунктом 5.3 договору перебачено, що покупець зобов’язаний зробити оплату останніх 50 % вартості партії продукції не пізніше 10 банківських днів з дати отримання повідомлення постачальника про її виготовлення.

Як зазначив позивач в своїй позовній заяві, на виконання умов договору, він виробив та відвантажив відповідачу валкі чавунні на суму 854391 грн. 79 коп., про що свідчать товарно-транспортні накладні: ТТН № 827678 від 07.04.04 р., ТТН № 827667 від 22.04.04 р.,ТТН № 202787 від 09.08.04 р., ТТН № 202788 від 16.08.04р., ТТН № 202838 від 07.09.04 р., ТТН № 202857 від 14.09.04 р., ТТН № 202856 від 20.09.04 р., ТТН № 202898 від 14.10.04 р.,          ТТН № 202944 від 02.12.04 р. та ТТН № 202508 від 20.01.05 р.

Відповідач отримав зазначену продукцію, але оплатив її частково у розмірі 743264 грн. 49 коп., причому за фактом поставки.

Відповідач з позивачем за отриману продукцію в повному обсязі не розрахувався, у зв»язку з чим останній направив рекомендованою кореспонденцією на адресу відповідача претензію № 180/100-Ю від 23.02.06 р. та претензію № 180/122-Ю від 05.07.06 р., з проханням у добровільному порядку погасити заборгованість. Відповідач зазначені претензії залишив без відповіді.

На підставі цього позивач звернувся із позовом до господарського суду Донецької області та просив стягнути з відповідача суму заборгованості 111127 грн. 30 коп.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правові норми, які підлягають застосуванню, матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач вважає, що відповідачем не виконані зобов”язання за укладеним договором та не сплачена продукція за договором, що є підставою позову, яка була поставлена ним за ТТН № 202944 від 02.12.04 р. та № 202508 від 20.01.05 р. на загальну суму 111127 грн. 30 коп.

Як вбачається з даних ТТН № 202944 від 02.12.04 р. та № 202508 від 20.01.05р., в накладних є посилання на доручення, за якими отримана продукція, серії ЯЖМ № 937735 від 17.11.04 р. та ЯИШ № 656955 від 27.12.04 р. Позивач зазначені доручення до суду першої інстанції не надав. З цієї ж ТТН № 202508 від 20.01.05 р., вбачається, що в ній є посилання на рахунок № 1044 від 29.12.04 р., який також позивачем суду не був представлений.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач надав суду в підтвердження своїх позовних вимог ТТН № 202508 від 20.01.05 р., яка не може бути прийнята судом в якості належного доказу поставки продукції на конкретну суму, оскільки вона має виправлення, що не оформлені належним чином і з якої взагалі не зрозуміло, на яку ж суму була поставлена дана продукція.

ТТН № 202508 від 20.01.05 р. не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому що згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 та інших підзаконних нормативних актів, які існують в чинному законодавстві щодо порядку ведення бухгалтерського обліку підприємствами (накази Міністерства фінансів України про затвердження численних Положень, Методичних рекомендацій та т.і., що конкретизують порядок застосування норм вищевказаного Закону посадовими особами підприємств та організацій України), у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, як факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

А письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу –одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства, суму, тощо.

Для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

Отже, дана товарно-транспортна накладна не може бути прийнята судом в якості належного доказу по цій справі.

Згідно частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов”язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовами укладеного сторонами договору, що є підставою данного позову, передбачено, що розрахунки за продукції здійснюються шляхом попередньої оплати (п. 5.1). Причому, позивач повинен був розпочати виговлення узгодженої до поставки партії продукції тільки після отримання авансового платежу в розмірі 50% її вартості (п. 5.2).

Статтею 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач в порушення умов договору, виготовив продукцію без отримання попередньої оплати, чим здійснив на власний ризик господарські операції, що не гарантували йому належне виконання з боку відповідача умов договору.

Пунктом 5.3 договору зазначено, що покупець зобов’язаний зробити оплату останніх 50 % вартості партії продукції не пізніше 10 банківських днів з дати отримання повідомлення постачальника про її виготовлення.

Докази виконання цього пункту договору позивачем до суду першої інстанції також надано не було.

Специфікацією № 3 до укладеного договору від 07.04.04 р. умовами оплати є 50% попередня оплата, 50% на протязі 5-ти банківських днів з моменту поставки.

Враховуючи умови специфікації № 3 до укладеного договору, за ТТН № 202944 від 02.12.04 р. оплата повинна була бути здійснена не пізніше 09.12.04 р., а згідно ТТН № 202508 від 20.01.05р., якби вона б підтверджувала факт поставки, як вважає позивач, - не пізніше 27.01.05 р.

Позивач звернувся із позовом до суду першої інстанції 20.05.08 р., тобто після спливу позовної давності. Відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про застосування строку позовної давності. Отже, у відповідності до п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив строк позовної давності.

Посилання позивача на угоду про припинення зобов”язань зарахуванням зустрічних вимог від 25.10.07 р. та акти звірок за укладеним договором від 25.03.08 р., 26.10.07 р., 24.10.07 р., суд першої інстанції правомірно не прийняв в якості первинних документів, що підтверджують поставку або оплату спірної продукції, оскільки акт звірки є тільки документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік господарських операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов’язань сторін підтверджується первинними документами –договором, накладними, рахунками тощо, і складався на конкретну дату.

Крім того, акти звіряння взаєморозрахунків не можуть свідчити про здійснення сторонами господарської операції з відчуження майна, оскільки їх складання безпосередньо не призводить до змін у майновому статусі сторін. Акт звірки розрахунків не містить істотних умов, які б дозволили визначити зміст та природу прав і обов'язків сторін, підписання акту не впливає на майновий стан сторін, не призводить до змін в суті операції, ніяких прав та обов'язків у сторін в наслідок звіряння розрахунків між ними не виникає, тобто функція актів звірки розрахунків носить суто інформаційний характер.

До того ж акт звірки розрахунків є лише відображенням руху коштів в бухгалтерському обліку підприємств, і не може вважатися належним доказом - первинним документом, що свідчить про виконання сторонами умов укладеного договору.

З приводу неприйняття судом першої інстанції угоди про припинення зобов»язань шляхом зарахування зустрічних вимог від 25.10.07 р. в якості належного доказу переривання строку позовної давності, судова колегія зазначає, що за приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України прийняття даної угоди, що складена за межами трирічного строку, в якості доказу, є правом, а не обов»язком суду.

Позивач не довів суду, що угода про припинення зобов»язань шляхом зарахування зустрічних вимог від 25.10.07 р. є належним доказом по цій справі, оскільки вона складена за результатами господарських операцій, що пройшли на підприємствах сторін в лютому, березні, квітні 2004 р., тобто за межами трирічного строку позовної давності. Тобто в жовтні 2007 р. неможливо було проведення сторонами так званого заліку таких зустрічних вимог. Тому суд першої інстанції правомірно не прийняв цю угоду в якості підтвердження наявності у відповідача заборгованості саме за договором, що є підставою позову, та саме в тій сумі, яка зазначена позивачем.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку позивач не надав суду належні докази наявності у відповідача заборгованості за цим договором саме на заявлену суму, тому питання застосування або незастосування строків позовної давності не повинно розглядатися взагалі, тому судова колегія вважає за необхідне залишити без змін висновок суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог, але за мотивами, викладеними в постанові.

Інші доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 25.06.2008 року у справі № 38/87 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, за мотивами, викладеними в постанові, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Лутугинського державного науково-виробничого валкового комбінату, м. Лутугине Луганської області на рішення господарського суду Донецької області від 25.06.2008 року у справі № 38/87 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 25.06.2008 року у справі № 38/87 –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І. Діброва

Судді:          Т.Д. Геза

Т.А. Шевкова

Надр.5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 –ДАГС;

5 –ГС Дон. обл.;

Ложка Н.Л.