ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2008 р.

№ 2-15/16319.1-2007 (2-19/1413-2006, 2-19/8091-2005)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.,

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

Приватного підприємства "Ремсервіс", яке змінило назву на "Українська верстатобудівна компанія Салвер"

на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 8 квітня 2008 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 11 червня 2008 року

у справі

№ 2-15/16319.1-2007

за позовом

Приватного підприємства "Ремсервіс"

до

Закритого акціонерного товариства "Крим-Лада"

про

Стягнення 22657,19 грн.

за участю представників:

позивача: не з’явились;

відповідача: Новікова І.М.

встановив:

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 8 квітня 2007 року (суддя Іщенко І.А.) в позові відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 11 червня 2008 року (Гоголь Ю.М., Волков К.В., Черткова І.В.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Приватне підприємство "Українська верстатобудівна компанія Салвер" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів, оскільки судами при винесенні оскаржуваних судових актів порушено норми матеріального та процесуального права.

Сторони, згідно з приписами ст. 1114 ГПК України, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак позивач не скористався передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представників відповідача, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що 14 листопада 2002 року між приватним підприємством „Ремсервіс” (Продавець) та філією в м. Севастополі закритого акціонерного товариства „Крим-Лада” (Покупець) був укладений договір № 5/11-02.

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що Продавець зобов'язується поставити, а Покупець - прийняти й оплатити запчастини в асортименті на суму 15878,20 грн.

Загальна сума договору 15878,20 грн.

Пунктом 3.1 зазначеного договору передбачено, що розрахунок за поставлену продукцію здійснюється протягом десяти днів з моменту її отримання.

У зв'язку з несплатою відповідачем поставленої продукції у розмірі 15878,20 грн. Приватне підприємство “Ремсервіс” звернулося до суду з позовом про стягнення з Закритого акціонерного товариства “Крим-Лада” заборгованості в примусовому порядку.

Приймаючи рішення про відмову у позові, місцевий та апеляційний господарські суди, виходили з того, що позивачем не доведено, що запасні частини, які передавалися відповідно до накладних № 618 від 14 листопада та № 9 від 7 грудня 2002 року, поставлялись саме на виконання умов договору № 5/11-02 від 14 листопада 2002 року, у накладних відсутнє жодне посилання на вказаний договір, як на підставу здійснення господарської операції.

Також порушено вимоги Наказу Міністерства фінансів України № 99 від 16 травня 1996 року, яким була затверджена Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, якою встановлено, що товарно-матеріальні цінності відпускаються покупцям виключно за довіреністю одержувача. Довіреність повинна містити у числі обов'язкових реквізитів підставу її видачі-номер наряду, рахунку, договору або замовлення. Позивачем не було представлено відповідної довіреності на отримання товару уповноваженою на те особою відповідача, і фактично не доведено отримання товарно-матеріальних цінностей відповідачем.

Матеріали справи свідчать про те, що господарськими судами в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарськими судами норм законодавства при прийнятті рішення і постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 8 квітня 2008 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 11 червня 2008 року у справі № 2-15/16319.1-2007 залишити без змін, а касаційну скаргу Приватного підприємства "Українська верстатобудівна компанія Салвер" – без задоволення.

Головуючий суддя                                                            О. Кот

судді:                                                             С. Владимиренко

С. Шевчук