ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

21.10.08                                                                       Справа № 16/109-1993 (02-2/13-098)

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів: Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ПП «Галичина», м. Тернопіль за вих. № 20/08-01 від 20.08.2008 року

на рішення господарського суду Тернопільської області від 01.08.2008 року

у справі № 16/109-1993 (02-2/13-098)

за позовом: Приватного підприємства «Галичина», м. Тернопіль

до відповідача-1: Прокуратури м. Тернополя, м. Тернопіль

до відповідача-2: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, м. Тернопіль

про стягнення моральної шкоди в розмірі 623 563,00 грн., внаслідок незаконного порушення кримінальної справи стосовно службових осіб Приватного підприємства «Галичина»по факту зловживання останніми своїм службовим становищем, тобто умисного, з корисливих мотивів, використання свого службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам за ст. 364 ч. 2 КК України.

За участю представників сторін:

від позивача: Болещук В.І. –директор (паспорт МС 104445, виданий 07.08.1996 року),

Подмарков А.П. (довіреність № 20/1 від 20.10.2008 року);

від відповідача-1: Макогон Ю.І. –прокурор відділу (посвідчення № 28 від 12.03.2007 року);

від відповідача-2: Андрухів Б.Б. –старший інспектор (довіреність № 625 від 24.09.2007 року),

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Тернопільської області (суддя С.О. Хома) від 01.08.2008 року у справі № 16/109-1993 (02-2/13-098) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач –Приватне підприємство «Галичина» з постановленим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити, оскільки вважає дане рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому покликається на те, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушено право позивача на захист, оскільки за наявності клопотання останнього про відкладення розгляду справи у зв’язку з перебуванням на лікуванні директора підприємства та відсутністю у штаті підприємства інших працівників, які б могли представляти інтереси підприємства в суді, суд визнав за можливе розглянути справу без участі представника позивача. Крім того, судом першої інстанції ухвалами від 01.07.2008 року, від 15.07.2008 року та від 23.07.2008 року від позивача витребувались додаткові матеріали, необхідні для об’єктивного вирішення спору, однак незважаючи на неподання позивачем витребуваних матеріалів, суд визнав, що наявних у матеріалах справи документів достатньо для прийняття рішення по суті, в той час як він повинен був залишити позов без розгляду. Вважає, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення у даній справі не застосовано ст. 56 Конституції України, яка встановлює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також не дано оцінки наявним у справі доказам у розумінні поняття «моральна шкода», викладеного у постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», тобто не взято до уваги того, що дії відповідачів по безпідставному порушенні кримінальної справи, проведенню обшуків на підприємстві, вилученню всіх фінансово-господарських документів, призвели до зниження престижу підприємства та підриву довіри до його діяльності.

Відповідач-2 –Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області у відзиві на апеляційну скаргу (№ 21/10-325 від 09.10.2008 року) вважає, що місцевим господарським судом рішення у даній справі прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, не зважаючи на клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв’язку з перебуванням на лікуванні директора підприємства, оскільки позивач є юридичною особою, а тому представляти її інтереси в господарському суді може представник на підставі довіреності, який був присутній в судовому засіданні 12.06.2008 року та давав пояснення по суті справи. Зазначає, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, однак не передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої юридичній особі, водночас, підприємство чи організація має право вимагати відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. ст. 23 та 1167 ЦК України, інших законодавчих актів. Покликається на те, що позивачем не представлено жодних доказів, які б підтверджували викладені у позовній заяві обставини та причинновий зв'язок з конкретними діями УМВС в Тернопільській області, оскільки вину останнього у відповідності до висновків прокуратури м. Тернополя не встановлено, а долучені до матеріалів справи копії господарських договорів, укладені під час проведення досудового слідства, свідчать про те, що господарську діяльність позивача не було заблоковано, печатка не вилучалась та рахунки не арештовувались, а тому підприємство продовжувало здійснювати господарську діяльність. На підставі наведеного просить рішення господарського суду Тернопільської області від 01.08.2008 року у справі № 16/109-1993 (02-2/13-098) залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Представники позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали з підстав, наведених у ній, просили апеляційну скаргу задоволити, а рішення господарського суду Тернопільської області від 01.08.2008 року скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити. Представники відповідачів-1,2 проти доводів апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Тернопільської області від 01.08.2008 року у справі № 16/109-1993 (02-2/13-098) –залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.

Відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів серед інших, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Аналізом матеріалів справи та з пояснень представників позивача в судовому засіданні колегією встановлено, що підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди було незаконне порушення кримінальної справи стосовно службових осіб Приватного підприємства «Галичина».

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, якою передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Однак, ці винятки стосуються лише випадків заподіяння моральної шкоди фізичній особі.

Проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини, колегією встановлено, що Цивільний кодекс України містить спеціальну норму викладену у ст. 1176 ЦК України, якою передбачено підстави відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Однак, згідно ч. 1 цієї статті шкода відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, лише якщо така завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»№ 266/94-ВР від 01.12.1994 року. У відповідності до вимог цього Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв’язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, але не передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої юридичній особі.

Водночас, ч. 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (не передбаченої частинами 1-5 цієї статті) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, тобто особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, на підставі вищенаведеного колегія вважає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування моральної шкоди, завданої ПП «Галичина», підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

З матеріалів справи вбачається, що 03 січня 2007 року заступником прокурора міста Тернополя Василишин Г.Б. було винесено постанову про порушення кримінальної справи стосовно службових осіб Приватного підприємства «Галичина»по факту зловживання останніми своїм службовим становищем, тобто умисного, з корисливих мотивів, використання свого службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, за ст. 364 ч. 2 КК України. 04 квітня 2007 року постановою Тернопільського міськрайонного суду у справі № 4-239/07, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 03.05.2007 року, вищевказану постанову скасовано та відмовлено в порушенні кримінальної справи стосовно службових осіб ПП «Галичина»по факту вчинення ними злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за відсутністю в їх діях складу злочину.

Одночасно, проаналізувавши матеріали справи, колегія прийшла до висновку, що місцевим господарським судом підставно встановлено, що службові особи ПП «Галичина»не були незаконно засуджені та не були притягнуті до кримінальної відповідальності, щодо службових осіб ПП «Галичина»не обирався запобіжний захід у вигляді взяття під варту чи підписки про невиїзд, службові особи ПП «Галичина»не були затримані та щодо них органами прокуратури не вживались заходи адміністративного впливу. А отже, спеціальний делікт, визначений ст. 1176 ЦК України, не виник.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що внаслідок незаконних дій працівників УДСБЕЗ УМВС України в Тернопільській області (проведенню обшуків на підприємстві, вилученню фінансово-господарських документів тощо) та безпідставного порушення кримінальної справи стосовно службових осіб Приватного підприємства «Галичина» робота підприємства була паралізована на 4 місяці, у зв’язку з чим воно понесло збитки від основної діяльності, втратило імідж на міжнародному ринку та економічну вигоду, а також можливість займатись фінансово-господарською діяльністю. При цьому, слід зазначити, що перелік дій представників органів МВС України, вказаний позивачем, не тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а шкода, завдана вищезазначеними діями, може відшкодовуватись лише на загальних підставах (ч. 6 ст. 1176 ЦК України).

В матеріалах справи знаходиться поданий позивачем розрахунок шкоди, завданої за 4 місяці невиконання договору № 12/12-2006 від 12 грудня 2006 року на поставку м’ясної продукції українського виробництва ЗАО «Митлэнд Лоджистикс энд Дистрибъюшн», всього на суму 523 563,00 грн. З цього розрахунку вбачається, що сума 523 563,00 грн. становить собою матеріальну шкоду, завдану в результаті невиконання умов господарського договору, хоча предметом спору по даній справі є стягнення моральної шкоди в розмірі 623 563,00 грн.

Ухвалами господарського суду Тернопільської області від 23.05.2008 року, 12.06.2008 року, 01.07.2008 року, 15.07.2008 року та 23.07.2008 року позивача було зобов’язано подати обґрунтований розрахунок суми позову з посиланням на докази, що його підтверджують, однак останній вимог ухвал суду не виконав.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні ділової репутації юридичної особи. Під моральною шкодою у відповідності до положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31.03.1995 року № 4 слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що дії відповідачів по безпідставному порушенні кримінальної справи, проведенню обшуків на підприємстві, вилученню всіх фінансово-господарських документів, призвели до зниження престижу підприємства та підриву довіри до його діяльності. Однак, доказів такого твердження скаржником колегії не надано як і не вказано, в чому саме полягало зниження престижу підприємства та підриву довіри до його діяльності. Не містять таких доказів і матеріали справи. Водночас, долучені до матеріалів справи копії господарських договорів, укладені ПП «Галичина»в період з 19 січня 2007 року по 22 березня 2007 року, а саме: № 19/01-2007 від 19.01.2007 року на покупку м’ясопродуктів у ЗАТ «Агропродукт», № 0008/П від 15.03.2007 року на поставку м’ясної продукції ООО «Антей»(м. Санкт-Петербург, Росія), № 22/03-01 від 22.03.2007 року на покупку м’ясопродуктів у ВАТ «Барський птахокомбінат», є свідченням того, що господарську діяльність позивача не було заблоковано, підприємство продовжувало її здійснювати, не зважаючи на порушення стосовно службових осіб ПП «Галичина»кримінальної справи.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що вина службових осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області у заподіянні моральної шкоди позивачу залишається не доведеною, зважаючи на те, що 06 січня 2008 року старшим слідчим прокуратури міста Тернополя за результатами розгляду матеріалів перевірки по факту підробки офіційних документів працівниками УДСБЕЗ УМВСУ в Тернопільській області була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно Дмитришина П.П., Білінського Р.М. та Герасимчука В.В. за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 364, 366, 367 КК України, за відсутністю в їх діях складів даних злочинів та про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно Герасимчука В.В., Білінського Р.М., Краєвського В.С. та Шайнюка Т.Ю. за ознаками злочину, передбаченого ст. 365 КК України, за відсутністю в їх діях складів даного злочину.

За таких обставин, з поданих позивачем та наявних у матеріалів справи доказів неможливо встановити причинновий зв’язок між заподіянням ПП «Галичина»моральної шкоди в розмірі 623 563,00 грн. та порушенням 03 січня 2007 року прокуратурою міста Тернополя кримінальної справи стосовно службових осіб цього підприємства.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з позовної заяви та доданих до матеріалів справи доказів не вбачається можливим встановити з яких саме міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди та якими доказами це підтверджується, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов’язана з розміром цього відшкодування.

Покликання скаржника на те, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушено його право на захист, оскільки за наявності клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв’язку з перебуванням на лікуванні директора підприємства та відсутністю у штаті підприємства інших працівників, які б могли представляти інтереси підприємства в суді, суд визнав за можливе розглянути справу без участі представника позивача, не приймаються колегією до уваги як безпідставні та необґрунтовані з огляду на наступне. За клопотанням позивача розгляд справи неодноразово відкладався з метою надання йому можливості зібрати необхідні докази в підтвердження викладених в позовній заяві обставини. Приватне підприємство «Галичина»є юридичною особою, представниками якої у відповідності до ст. 28 ГПК України можуть бути як керівник підприємства, так і інші особи, повноваження яких підтверджується довіреністю від імені підприємства, яка видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства. Згідно ст. 75 ГПК України, якщо витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Таким чином, якщо суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та постановлення законного та обґрунтованого рішення, він вправі, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

У відповідності до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відтак, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що скаржником у справі не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, факту заподіяння ПП «Галичина» моральної шкоди в розмірі 623 563,00 грн. внаслідок незаконного порушення кримінальної справи стосовно службових осіб Приватного підприємства «Галичина» по факту зловживання останніми своїм службовим становищем.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Тернопільської області від 01.08.2008 року у справі № 16/109-1993 (02-2/13-098) відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі, інші доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги ПП «Галичина», м. Тернопіль за вих. № 20/08-01 від 20.08.2008 року – відмовити.

2. Рішення господарського суду Тернопільської області від 01.08.2008 року у справі № 16/109-1993 (02-2/13-098) залишити без змін.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Тернопільської області.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Новосад Д.Ф.

Суддя Михалюк О.В.