ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 35/380

29.08.08

За позовом          Дочірнього підприємства „Київське обласне дорожнє

управління „Відкритого акціонерного товариства „Автомобільні дороги України”

до          Товариства з обмеженою відповідальністю «КАСАН»

про          зобов’язання повернути приміщення

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „КАСАН”

До Дочірнього підприємства „Київське обласне дорожнє управління

„Відкритого акціонерного товариства „Автомобільні дороги

України”

Про визнання договору чинним

Суддя М.Є. Літвінова

Представники за первісним позовом:

Від позивача          Майданік В.В. –предст. за довір. №199д від 01.07.2008.;

Нечаєнко О.О. –предст. за довір. №210д від 01.07.2008;

(був присутній в судовому засіданні 20.08.2008)

Від відповідача          Янушевський О.М. –предст. за довір. №71 від 14.07.08.

Представники за зустрічним позовом:

Від позивача Янушевський О.М. –предст. за довір. №71 від 14.07.08.

Від відповідача Майданік В.В. –предст. за довір. №199д від 01.07.2008.;

Нечаєнко О.О. –предст. за довір. №210д від 01.07.2008;

(був присутній в судовому засіданні 20.08.2008)

Рішення прийняте 29.08.2008 року, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в зв‘язку з оголошеними в судовому засіданні перервами з 113.08.2008 по 20.08.2008, з 20.08.2008 по 29.08.2008 року.

В судовому засіданні 29.08.2008р. за згодою представника позивача, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Дочірнього підприємства „Київське обласне дорожнє управління „Відкритого акціонерного товариства „Автомобільні дороги України” до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАСАН» зобов”язання відповідача повернути позивачу не житлові приміщення площею 207 кв.м., що розташовані на території загальною площею 1 500 кв.м. та знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 46, протягом двох днів по акту приймання-передачі з дня вступу рішення Господарського суду міста Києва в законну силу, та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2008 року порушено провадження у справі №35/380, розгляд справи призначений на 13.08.2008 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2008 року №35/380 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „КАСАН” до Дочірнього підприємства „Київське обласне дорожнє управління „Відкритого акціонерного товариства „Автомобільні дороги України” про визнання договору чинним, до розгляду разом з первісним позовом. Судове засідання призначене на 13.08.2008 року.

В судовому засіданні 13.08.2008 року представником відповідача за первісним позовом були надані документи до матеріалів справи.

В судовому засіданні 13.08.2008 року, на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 20.08.2008 року.

18.08.2008 року через Відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 20.08.2008 року представниками позивача за первісним позовом були надані суду документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №35/380 від 11.07.2008 року.

В судовому засіданні 20.08.2008 року представником відповідача за первісним позовом надана суду копія рахунку орендної плати та вартості комунальних послуг за липень 2008 року доля приєднання до матеріалів справи.

В судовому засіданні 20.08.2008 року, на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 29.08.2008 року.

В судовому засіданні 29.08.2008 року представник відповідача за первісним позовом надав суду додаткові документи до матеріалів справи.

В судовому засіданні 29.08.2008 року, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 1998 року між Шляхово-експлуатаційною дільницею №639 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „КАСАН” (надалі відповідач за первісним позовом) було укладено договір на оренду не житлового приміщення за №7-98 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1 даного Договору Орендодавець передав, а Орендатор прийняв в користування не житлові приміщення площею 207 кв.м., вартістю 271000 грн., що розташовані на території загальною площею 1500 кв.м., і які знаходяться на балансі державного підприємства „Шляхово-експлуатаційна дільниця №639”. Приміщення знаходиться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 46, і надаються для використання під офіс, магазин, підсобні приміщення та приміщення для зберігання транспортних засобів, номерних агрегатів, проведення передпродажної підготовки та сервісного обслуговування.

Даний договір діє з 10 грудня 1998 року по 31.12.2001 року (п.7.1 Договору).

Згідно наказу Міністра транспорту України від 01.08.2001 року №518 Шляхово-експлуатаційна дільниця №639 реорганізована шляхом приєднання до державного підприємства Київське обласне управління по будівництву, ремонту і експлуатації автомобільних доріг (Київський облавтодор).

Наказом ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України” від 27.04.2004 року №110 та наказом ДП „Київський облавтодор” ВАТ „Державної акціонерної компанії „Автомобільні дороги України” від 18.06.2004 року №3 майно реорганізованого ДП Київське обласне управління по будівництву, ремонту та експлуатації автомобільних доріг (Київський облавтодор) закріплено за філіями ДП „Київський облавтодор” ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України” (надалі позивач за первісним позовом).

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогами про зобов’язання відповідача повернути позивачу не житлові приміщення площею 207 кв.м., що розташовані на території загальною площею 1 500 кв.м. та знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 46, протягом двох днів по акту приймання-передачі з дня вступу рішення Господарського суду міста Києва в законну силу.

Позовні вимоги позивач за первісним позовом обґрунтовує тим, що відповідно до п.7.3 Договору сторонами було пролонговано строк дії Договору.

Посилаючись на норми статей 203, 793, 794 та 220 Цивільного кодексу України позивач вважає Договір оренди не житлового приміщення №7-98 від 10.12.1998 року є нікчемним у зв’язку з відсутністю нотаріального посвідчення останнього. На думку позивача за первісним позовом відповідач є недобросовісним користувачем, оскільки з 2003 року по день подачі позову користується не житловим приміщенням без жодних правових підстав.

07.04.2008 року позивач за первісним позовом направив відповідачу лист-вимогу за №09390 з вимогою повернути приміщення.

Згідно наказу ДП „Київське обласне дорожнє управління” ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України” від 18.06.2008 року №138 „Про створення робочої групи”, було створено робочу групу, яка 19.06.2008 року здійснила виїзд на місце розташування спірного приміщення з метою прийняття та підписання акту приймання-передачі приміщення. У зв’язку з відмовою відповідача передати приміщення, був складений відповідний акт.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, у відзиві на позов посилався на наступне.

Цивільні відносини сторін щодо оренди не житлових приміщень виникли під час дії Закону України „Про оренду державного та комунального майна” №2269 –ХІІ від 10.04.1992р.та Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Вищевказаними актами законодавства не було передбачено обов’язкового нотаріального посвідчення договорів оренди. Про це свідчить і погодження вказаного договору Регіональним відділенням ФДМУ по м. Києву (лист від 19.03.2001р.).

У відповідності до т. 5 Цивільного кодексу України акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом’якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Укладення договору оренди №7-98 від 10.12.1998р. було юридичним фактом, з яким пов’язане виникнення прав та обов’язків сторін щодо предмету оренди. Ніяких додаткових договорів та угод, які могли б змінювати існуючі правовідносини, і які могли б регулюватись новим цивільним законодавством, сторонами з тих пір не укладалось.

В ході розгляду справи відповідач за первісним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю „КАСАН” звернулось до суду з зустрічною позовною заявою про визнання чинним договору №7-98 від 10.12.1998р. на оренду не житлового приміщення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом посилався на доводи, що були викладені у відзиві на первісний позов.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом та вимоги позивача за зустрічним позовом, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В своїх вимогах позивач за первісним позовом посилався на норми статей 203, 793, 794 та 220 Цивільного кодексу України вважаючи при цьому Договір оренди нежитлового приміщення №7-98 від 10.12.1998 року нікчемним у зв’язку з відсутністю нотаріального посвідчення останнього. На думку позивача за первісним позовом відповідач є недобросовісним користувачем, оскільки з 2003 року по день подачі позову користується нежитловим приміщенням без жодних правових підстав.

Суд вважає такі твердження позивача за первісним позовом безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач за первісним позовом користується нежитловими приміщеннями загальною площею 1500 кв.м., що розташовані за адресою м. Київ, Харківське шосе, 46 на підставі укладеного між позивачем та відповідачем за первісним позовом Договору №7-98 на оренду нежитлового приміщення від 10.12.1998р.

Зазначений Договір оренди у відповідності до вимог чинного законодавства неодноразово було пролонговано.

Згідно наданих відповідачем за первісним позовом доказів, останній виконував належним чином взяті на себе договірні зобов’язання з приводу оренди вказаного майна, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень про сплату орендних платежів.

Посилання позивача за первісним позовом на нікчемність спірного Договору, у зв’язку з відсутністю нотаріального посвідчення останнього, суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що при укладанні спірного Договору між сторонами було досягнуто усіх істотних умов, крім того, як свідчать матеріали справи відбулося повне виконання даного договору.

Позивачем за первісним позовом не було надано суду доказів на підтвердження протилежного, а саме, щодо визнання договору оренди недійсним в судовому порядку.

Крім того, слід звернути увагу, що спірний Договір оренди укладався між сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, нормами, якого, не вимагалось обов’язково нотаріального посвідчення договору оренди, що укладався строком більше ніж на один рік.

Проте, позивачем за первісним позовом не було надано суду належних доказів на підтвердження того, що останній звертався до відповідача за первісним позовом з відповідною вимогою, щодо приведення спірного Договору у відповідності до вимог чинного законодавства, в зв’язку зі зміною останнього, а саме з вимогою про нотаріальне посвідчення даного Договору.

Також, позивачем за первісним позовом не було надано доказів, на підтвердження того, що відповідач за первісним позовом ухилявся від нотаріального посвідчення спірного договору, що надавало б право позивачу за первісним позовом звернутись до суду з позовними вимогами про визнання договору дійсним.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом про зобов’язання відповідача повернути позивачу не житлові приміщення площею 207 кв.м., що розташовані на території загальною площею 1500 кв.м. та знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 46, є безпідставними та необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

Розглянувши вимоги позивача за зустрічним позовом, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість останніх виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1)          визнання права;

2)          визнання правочину недійсним;

3)          припинення дії, яка порушує право;

4)          відновлення становища, яке існувало до порушення;

5)          примусове виконання обов’язку в натурі;

6)          зміна правовідношення;

7)          припинення правовідношення;

8)          відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9)          відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10)          визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, з наведеної статті вбачаться, що такий вид способу захисту цивільних прав та інтересів позивача, як визнання Договору чинним не передбачено чинним законодавством України.

За таких обставин вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання договору №7-98 від 10.12.1998р. оренди нежитлового приміщення, задоволенню не підлягають, як безпідставні та необґрунтовані.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачами за первісним та зустрічним позовом не були надані суду належні докази на підтвердження викладеного в позові.

Враховуючи вищевикладене, витрати по оплаті державного мита, інформаційно-технічного забезпечення судового процесу згідно ст. 49 ГПК України покладаються на позивачів за первісним та зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В первісному позові відмовити повністю.

2. В зустрічному позові відмовити повністю.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                                          М.Є. Літвінова

Дата підписання повного

тексту рішення: 01.09.2008.