ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2008 р. Справа № 46/77-08 (н.р. 11/161-07)

вх. № 2309/4-46 (н.р. 11162/4-11)

Колегія суддів господарського суду в складі:

Головуючий суддя Тихий П.В.

суддя Бринцев О.В.

суддя Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Ярова Л.І.

1-го відповідача - не з"явився

2-го відповідача - не з"явився

3-го відповідача - не з"явився

розглянувши справу за позовом

ПВКФ "Лана" м. Х-в

до Харківська міська рада, м. Харків

до ЗАТ "Титан"

та до ТОВ "Харківський завод по виробництву підйомно - транспортного устаткування" м. Харків

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд визнати право власності на нежитлові самочинно побудовані будинки, а саме: двохповерховий деревообробний цех Літ. "П-2" загальною площею 1417,5 кв. м., склад пиломатеріалів Літ. "С-1" загальною площею 260,2 кв. м., склад стройматеріалів Літ. "У-1" загальною площею 51,1 кв. м., склад готової продукції, дільниця збірки меблів (двохповерховий) Літ. "О-2" загальною площею 1758,3 кв. м., гаражі Літ. "Ш-1" загальнгою площею 320,8 кв. м., склад Літ. "Ф-1" загальною площею 29,3 кв. м., дільниця по обробці скла Літ. "Р-1" загальною площею 178,5 кв. м., цех первинної обробки деревини Літ. "Т-1" загальною площею 318,4 кв. м., дільниця технічного обслуговування та ремонту Літ. "Х-1", загальною площею 195,4 кв. м. розташовані за адресою: місто Харків, Жовтневий район, пр. Ільїча 118-А; нежитлова будівля (майстерня) - 2-х поверхова Літ. "С-2" загальною площею 1299,9 кв. м. та нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-8; 2-го поверху № 9-11 в Літ. "А-2" загальною площею 197,4 кв. м. розташовані за адресою: місто Харків, Жовтневий район, вул. Червоножовтнева, 7 за Приватною виробничо-комерційною фірмою "Лана" (61012, м. Харків, вул. Червоножовтнева, 7А, код ОКПО 14081137)".

Судом було залучено до участі у справі у якості другого відповідача - ЗАТ "ТИТАН".

Ухвалою суду від 10.09.08 до участі у справі у якості 3-го відповідача було залучено ТОВ "Харківський завод по виробництву підйомно - транспортного устаткування".

01 жовтня 2008 року (вх. № 240) на адресу господарського суду Харківської області надійшло клопотання другого відповідача про призначення колегіального розгляду цієї справи в зв'язку з її складністю

Ухвалою заступника голови суду від 02.10.08 задоволено клопотання другого відповідача про призначення колегіального розгляду справи № 46/77-08. Для розгляду справи № 46/77-08 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., судді Жельне С.Ч. та Бринцев О.В.

09.10.08, через канцелярію суду від позивача надійшла заява про відсутність у нього можливості надати суду оригіналів витребуваних судом документів, що підтверджують позовні вимоги відносно самочинно збудованих будівель по вул. Червоножовтневій, 7А, у зв’язку з чим просить позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав відносно будівель по пр. Ілліча, 118А та просив залишити без розгляду вимоги відносно будівель по вул. Червоножовтневій, 7А. Позов просив задовольнити з тих підстав, що нежитлові будівлі літ. “П-2”, “С-1”, “У-1”, “О-2”, “Ш-1”, “Ф-1”, “Р-1”, “Т-1”, “Х-1” по пр. Ілліча, 118А позивач збудував майже 18 років тому на вільній від забудов земельній ділянці колишнього державного підприємства Харківський завод підйомно-транспортного устаткування імені В.І. Леніна, в 2006 році в бюро технічної інвентаризації отримав технічні паспорти на зазначені будівлі за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118А, отримав висновки МЧС та міськсанепідстанції про можливість їхньої експлуатації, крім того згодом земельна ділянка, на якій розташовані спірні будівлі, надана йому власником землі в оренду.

Відповідач-1 (Харківська міська рада) проти позову не заперечував, підтвердив згоду власника земельної ділянки на збереження самовільно збудованих позивачем будівель та визнання на ним права власності на ці будівлі.

Другий відповідач (ЗАТ “Титан”) проти позову заперечував з тих підстав, що ніяке майно відповідно до рішення Жовтневого райвиконкому № 181-5 від 05.12.1989 р. “Про відкріплення кооперативу “Лана” від ЖЕО Жовтневого району” кооперативу “Лана” державним заводом підйомно-транспортного устаткування не передавалось, договір № 5 від 14 січня 2005 р., відповідно до якого позивач користувався землею колишнього державного заводу ПТУ, судом визнаний недійсним, а тому позивач без будь-яких підстав самовільно захопив земельну ділянку по пр. Ілліча, 118, та самовільно збудував на ній спірні нежитлові будівлі, що є предметом спору по цій справі, чим порушив права другого відповідача, як правонаступника Державного підприємства “Харківський завод підйомно-транспортного устаткування імені В.І. Леніна”, якому ділянка по пр. Ілліча, 118 була надана в користування відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 12 грудня 1963 р. Крім того, він вважає, що ЗАТ “Титан” є законним землекористувачем, оскільки до нього перейшло право користування земельною ділянкою по пр. Ілліча, 118 відповідно до ст. 377 ЦК України згідно з договором № 40 купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 4 серпня 1993 р.

Третій відповідач (ТОВ “Харківський завод підйомно-транспортного устаткування”) позов не визнав, він також вважає, що саме ТОВ “ХЗПТУ” є правонаступником колишнього державного підприємства “Харківський завод підйомно-транспортного устаткування”. Представник ТОВ “ХЗПТУ” також зазначив, що спірні будівлі знаходяться не по пр. Ілліча, 118А, а по пр. Ілліча, 118, та на них право власності вже зареєстроване саме за цим товариством на підставі свідоцтва про право власності на будівлі літери "№9", по пр. Ілліча, 118, що видане 30.01.02 ВК Харківської міської ради.

Представники відповідачів 03.11.08 в судове засідання не з"явились.

Від 3-го відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи управління з контролю за використанням та охороною земель в Харківській області. В обгрунтування свого клопотання, 3-й відповідач посилається на те, що управлінням можуть бути надані суду пояснення щодо спірних питань між сторонами.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть бути залучені у разі, якщо рішення суду може вплинути на його права та обов"язки.

Розглянувши клопотання 3-го відповідача, суд, встановив, що рішення суду по цій справі ніяк не вплине на права та обов"язки управління з контролю за використанням та охороною земель в Харківській області ні в разі постановлення його на користь позивача, ні в разі постановлення його на користь відповідачів.

За таких обставин, суд, відмовляє в задоволенні клопотання 3-го відповідача.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, враховуючи відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться в постанові Вищого господарського суду України по цій справі, судом встановлено наступне.

Кооператив “Лана” по виробництву товарів народного споживання та побутовому обслуговуванню населення було створено наказом житлово-експлуатаційного об*єднання № 71-4 від 03.05.1988р. на виконання рішення Жовтневого райвиконкому м. Харкова № 75 від 27.05.1988 р. з метою повного задоволення потреб населення в товарах та послугах. Відповідно до Статуту позивача він є правонаступником кооперативу “Лана”.

Рішенням виконкому Жовтневої районної ради № 181-5 від 05.12.1989 р. “Про відкріплення кооперативу “Лана” від ЖЕО Жовтневого району” кооператив було відкріплено від ЖЕО та закріплено за заводом підйомно-транспортного устаткування ім. В.І. Леніна. Пунктом 3 цього рішення директора заводу було зобов’язано виділити кооперативу приміщення, обладнання та інше майно для виробничо-господарської діяльності та визначити орендну плату, проте, як підтвердив в судовому засіданні представник ЗАТ “Титан”, який є правонаступником колишнього державного заводу, ніяке майно кооперативу “Лана” на виконання цього рішення передане не було. Листом від 26 серпня 1990 р. Харківська міська планова комісія узгодила кооперативу будівництво ангару на території заводу ім. Леніна. 10 серпня 1990 р. кооперативом було отримано висновок міськсанепідстанції № 150-03-02 по відводу земельної ділянки під будівництво складу. Рішенням виконкому Харківської міської ради народних депутатів № 316-2 від 14 листопада 1990 р. “Про будівництво тимчасового складу” кооперативу було дозволено проектування у 1990 р. та будівництво у 1990-1991р.р. тимчасового складу на території заводу підйомно-транспортного устаткування ім. Леніна. У зв’язку з цим кооперативом “Лана” було сплачено на соціально-економічний розвиток міста 3000 рублів, що підтверджується платіжним дорученням № 275 від 28 грудня 1990 р. 29 листопада 1990 р. кооперативу було видано архітектурно-планіровочне завдання на проектування складу. За графічною частиною цього завдання, яка має назву “Викопіровка з плану м. Харкова”, підписаною головним архітектором міста, заступником начальника головного управління архітектурно-планіровочного управління м. Харкова, архітектором Жовтневого району м. Харкова та узгодженою з землевпорядною службою міста в особі виконуючого обов’язки головного землевпорядника, цим документом було узгоджено розміщення складу за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118А.

Наданими позивачем актами про готовність до експлуатації будівель, а також технічними паспортами від 7 жовтня 2006 року, виданими Харківським міським бюро технічної інвентаризації, підтверджується, що на протязі 1990-1993 р. р. господарським способом кооперативом “Лана” за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118А були збудовані: 2-х поверховий склад літ. “П-2” загальною площею 1319,1 кв.м., який використовується у якості деревообробного цеху, введений в експлуатацію актом № 45 від 30.12.1990 р.; склад пиломатеріалів літ. “С-1” загальною площею 260,2 кв.м., введений в експлуатацію актом № 50 від 30.12.1991 р.; склад будматеріалів літ. “У-1” загальною площею 51,1 кв.м., введений в експлуатацію актом № 49 від 30.12.1991 р.; 2-х поверховий склад готової продукції літ. “О-2” загальною площею 1758,3 кв.м., введений в експлуатацію актом № 47 від 30.12.1991 р.; гаражі літ. “Ш-1” загальною площею 320,8 кв.м., введені в експлуатацію актом № 48 від 30.12.1991 р.; склад літ. “Ф-1” загальною площею 29,3 кв.м. введений в експлуатацію актом № 65 від 30.12.1990 р.; будівлю дільниці обробки скла літ. “Р-1” загальною площею 178,5 кв.м., введену в експлуатацію актом № 63 від 29.12.1992 р.; цех первинної обробки деревини літ. “Т-1” загальною площею 318,4 кв.м., введений в експлуатацію актом № 64 від 30.12.1992 р.; дільницю технічного обслуговування літ. “Х-1” загальною площею 195,4 кв.м., введену в експлуатацію актом № 70 від 30.12.1993 р.

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим і введеним в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 N 507, споруди - це будівельні системи, пов'язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; а будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. Як вибачається з техпаспортів, виготовлених Харківським міським бюро технічної інвентаризації, спірні будівлі розташовані саме за адресою: пр. Ілліча, 118А, вони є об’єктами нерухомості та збудовані самочинно. Проте згідно наявних в матеріалах справи висновку Головного управління МНС України в Харківській області від 27.09.2007 р. № 030/142/8320, воно не заперечує проти збереження побудованих позивачем будівель, як таких, що відповідають вимогам протипожежної безпеки. Згідно висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 03.09.2007 р. № 520-32 будівлі відповідають вимогам чинного санітарного законодавства та можуть бути збережені. Відповідно до Висновків ТОВ “Аскона” про технічний стан несучих конструкцій та можливість подальшої експлуатації самочинно збудованих за адресою :м. Харків, пр. Ілліча, 118А будівель, конструкції приміщень нежитлових будівель відповідають архітектурно-будівельним нормам та забезпечують надійність та безпечність, необхідну для експлуатації.

Як зазначила колегія Вищого господарського суду України в своїй постанові по цій справі від 28 лютого 2008 г., прийнятій за наслідками касаційного перегляду справи, “колегія судів Вищого господарського суду України, враховуючи позовну заяву та обставини по справі, які свідчать про самочинне будівництво вказаних об’єктів, вважає, що визнання за фірмою права власності на ці об’єкти може бути здійснено на підставі ст. 376 Цивільного кодексу України”.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦК України будівлі, споруди, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно збудовані на земельній ділянці, що не була виділена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Згідно з вказаною нормою право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано на підставі рішення суду, за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. З аналізу вказаних норм вбачається, що необхідними умовами узаконення самочинно побудованих об’єктів є відведення землі під уже існуючими будівлями та відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що відповідно до рішення 19 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 27 лютого 2008 р. № 34/08 “Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель та споруд” позивачу надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовно площею 1,59 га по пр. Ілліча, 118А для експлуатації та обслуговування виробничих будівель і споруд. На виконання цього рішення було виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ВПКФ “Лана” для експлуатації та обслуговування виробничих будівель та споруд по пр Ілліча, 118а. Цей проект містить акт встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118А. Згідно з записом начальника відділу державного земельного кадастру Управління земельних ресурсів у місті Харкові, який міститься в зазначеному акті, правовстановлюючі документи на земельну ділянку, що суміжна по лініям А-Б (фактичним користувачем якої є ЗАТ “Титан”) в управлінні земельних ресурсів у м. Харкові не обліковуються.

Проект землеустрою погоджений у встановленому законодавством порядку.

Рішенням 23 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 20 червня 2008 р. проект землеустрою був затверджений та земельну ділянку по пр. Ілліча 118А надано ПВКФ “Лана” в оренду для експлуатації будівель, що є предметом спору по цій справі. Межі ділянки по пр. Ілліча, 118А встановлені документально та перенесені в натуру, що підтверджується відповідним актом, копія якого є в матеріалах справи.

Як вибачається з матеріалів справи, наданим позивачем “Технічним звітом по інвентаризації земельної ділянки фірми “Лана” по пр. Ілліча, 118а в м. Харкові” підтверджується, що ще в 1993 р. у встановленому на той час порядку на замовлення позивача було виконано роботи з інвентаризації земельної ділянки, на якій розташовані самовільно збудовані будівлі, про що орендним підприємством “УкрВостокГИИНТИЗ” і було складено зазначений Звіт. Він містить акт встановлення та погодження меж земельної ділянки з ЗАТ “Титан”, паспорт на земельну ділянку, а також лист узгодження, яким підтверджується узгодження земельної ділянки позивачу за матеріалами інвентаризації з заступником начальника ГлавАПУ головного управління архітектури та містобудування та районним архітектором – у лютому 1994 р., з державною інспекцією охорони навколишнього середовища по Харківській області – 20 січня 1994 р., з міською державною санепідеміологічною станцією – 15 січня 1994 р., з управлінням пожежної охорони УВС області. Проте у листі узгодження відсутній підпис керівника планово-економічного управляння міськвиконкому. Таким чином, цей Звіт підтверджує той факт, що другому відповідачу ще в 1993 році було відомо про наявність спірних самовільно побудованих будівель та про фактичне користування позивачем ділянкою, на яких вони збудовані.

Крім того, між позивачем та другим та третім відповідачами були укладені договори № 76 від 23.01.1997 р., № 76/1 від 31.10.1997 р., № 76/2 від 10.05.2000 р., аналогічний за змістом договору № 76 від 23.01.1997 р., а також договір № 13 від 12.05.2001 р., аналогічний договору № 76/1 від 21.10.1997 р., про відшкодування позивачем на користь другого та третього відповідачів витрат по сплаті земельного податку. Як вибачається з цих договорів, підписаних позивачем та відповідачем-2 і відповідачем-3, сторони дійшли згоди, що до вирішення питання про відведення позивачу земельної ділянки, він користується землею колишнього заводу ім. Леніна. В п.1 договорів сторони, тобто позивач та відповідно другий та третій відповідачі, констатують, що на земельній ділянці знаходиться нерухоме майно ПВКФ “Лана”. Таким чином, наявність цих договорів підтверджує, що другому та третьому відповідачам не менш ніж 11 років вже відомо, що позивач самовільно збудував спірні будівлі та безперешкодно користується ними та земельною ділянкою, на якій вони розташовані. Доказів звернення до суду протягом строку позовної давнини з позовами про знесення самовільно побудованих будівель або про звільнення самовільно занятої ділянки відповідачами суду не надано.

Дослідивши матеріали справи та надані другим відповідачем документи, суд також встановив, що 10 грудня 1963 р. виконавчим комітетом Харківської міської ради депутатів трудящих було прийняте рішення № 682-3 “Про відвід ділянки землі заводу підйомно-транспортного устаткування ім. Леніна, по пр. Ілліча, та про надання дозволу на реконструкцію заводу”. Відповідно до цього рішення ХЗПТУ ім. Леніна було відведено земельну ділянку по пр. Ілліча без зазначення конкретної адреси орієнтовно площею 33,5 га, яка відповідно до рішення повинна була складатись за рахунок земель ХЗПТУ орієнтовною площею 20 га, земель заводу будівельних машин орієнтовною площею 9,5 га без зазначення адреси земельної ділянки цього заводу, земель тарного заводу орієнтовною площею 4 га також без зазначення адреси земельної ділянки цього заводу. Крім того, цим рішенням вилучалися та передавалися ХЗПТУ ім. Леніна землі приватних домоволодінь № 7 та № 10 по вул. Ново-Московській, мешканців яких ХЗПТУ повинен бути відселити. Відповідно до п. 4 зазначеного рішення ХЗПТУ ім. Леніна повинен був скласти з міськжитлоуправлінням договір на право користування відведеною земельною ділянкою на протязі 15 днів з дня відводу ділянки в натурі та надсилки матеріалів відводу до міськжитлоуправління. Відповідно до п. 7 цього рішення головний архітектор міста повинен був відвести ділянку в натурі, а міськжитлоуправління повинно було оформити відвід землі. Проте відповідачами не надано суду а ні матеріалів відведення земельної ділянки, а ні акту встановлення меж земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118 в натурі, а ні договору на право користування земельною ділянкою за цією адресою або державного акту про право користування землею. В рішенні про відвід землі адреса ділянки та її межі взагалі відсутні. За таких обставин суд вважає, що відповідача ЗАТ “Титан” по виробництву підйомно-транспортного устаткування – правонаступника орендного підприємства “Титан” по виробництву підйомно-транспортного устаткування, який згідно із Статутом АП “Титан” є, в свою чергу, правонаступником Харківського заводу підйомно-транспортного устаткування імені В.І. Леніна, не можна вважати користувачем відносно земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118. Такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Відповідно до п. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 4 червня 1969 р. “Про порядок введення в дію Основ земельного законодавства Союзу РСР та союзних республік”, рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті до 1 липня 1969 року відповідними органами в межах їхньої компетенції, але не виконані на час введення в дію Основ земельного законодавства, повинні бути виконані відповідно до вимог Основ. Згідно із ч. 1 ст. 10 Основ надання земельних ділянок в користування здійснюється в порядку відведення. Відповідно до ч.6 ст. 10 Основ приступати до використання наданою ділянкою до встановлення землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) та надання документу, який посвідчує право користування землею, заборонено. Право користування земельною ділянкою, згідно до ч.7 ст. 10, посвідчується державними актами на право користування землею. Відповідно до ст. 48 Основ в процесі землевпорядкування складаються землевпорядні проекти, а також документи на право користування землею, встановлені ст. 10 Основ. Землевпорядні проекти складаються при участі зацікавлених землекористувачів та після затвердження переносяться в натуру (на місцевість) з визначенням меж землекористувань межевими знаками встановленого зразку. Аналогічні приписи містяться також і в Земельному кодексі УРСР 1970 р., згідно із ст. 16 якого, надання земельних ділянок у користування повинно було здійснюватись в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад депутатів трудящих в порядку, встановленому законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно з ч. 3 ст. 16 ЗК УСРС 1970 р., у постановах або рішеннях про надання земельних ділянок повинна вказуватись мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Відповідно до ст. 20 ЗК УРСР право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи, відповідно до ст. 20 ЗК УРСР 1970 р., видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Згідно з вимогами ст. 22 цього кодексу приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Оскільки рішення Харківського міськвиконкому від 10 грудня 1963 р. про відведення земельної ділянки ХЗПТУ ім. Леніна не містить строку, на який має бути передана земля, користування є безстроковим, та відповідно до ст. 16 ЗК УРСР 1970 р., воно не може бути посвідчено рішенням, а повинно бути посвідчено відповідним державним актом.

Аналогічні вимоги містяться і в статтях 17, 22, 23 Земельного кодексу України 1990 р. Відповідно до п.5 Постанови Верховної Ради УРСР від 1990.12.18 "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" рішення про надання і вилучення земельних ділянок, прийняті до 15 березня 1991 року відповідними органами в межах їх компетенції, але не виконані на час введення Земельного Кодексу Української РСР в дію, підлягають виконанню відповідно до вимог ЗК 1990 р. Такі ж приписи містяться і в п.1 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 р., відповідно до якого рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Здійснивши ретельний аналіз наданих другим відповідачем доказів його прав на земельну ділянку по пр. Ілліча, 118 та можливість порушення його прав в наслідок задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудовані будівлі за адресою м.Харків, пр. Ілліча, 118А, на підставі законодавства, яке регулює земельні відносини, суд дійшов висновку, що ЗАТ “Титан” та юридичні особи, правонаступником яких є це товариство, не мали статусу землекористувача стосовно зазначених ділянок, вони не виконали вимог рішення Харківського міськвиконкому від 10 грудня 1963 р. щодо оформлення землевпорядної документації, встановлення меж ділянки в натурі та отримання правовстановлюючого документу, та відведення землі за цим рішення не відбулося. Таким чином, підстав вважати ЗАТ «Титан” законним землекористувачем немає внаслідок відсутності оформлення йому та юридичній особі, правонаступником якої воно є, правовстановлюючих документів на цю землю.

Такі висновки суду також підтверджуються наявним в матеріалах справи листом Харківської регіональної філії державного підприємства “Центр державного земельного кадастру” при Державному комітеті України по земельних ресурсах № 01-07-30/3608 від 17 травня 2008 р., наданим на виконання ухвали суду від 5 травня 2008р. В цьому листі зазначено, що станом на 15 травня 2008 р. згідно Книг реєстрації державних актів на право власності на землю громадян та юридичних осіб та договорів оренди, постійного та тимчасового користування землею, такі акти та договори відносно користування ЗАТ “Титан” та ТОВ “ХЗПТУ” землею за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118, відсутні. Крім того, позивачем надано суду відповідь управління земельних відносин № 4770 від 13.05.2008 р. на скаргу позивача, в якій зазначено, що на адресу керівництва ЗАТ “Титан” та ТОВ “ХЗПТУ” надіслано попередження про необхідність оформлення документів на право користування земельною ділянкою.

Крім того, суд вважає недоведеними другим відповідачем обставини виникнення у нього права користування земельною ділянкою по пр. Ілліча, 118 на підставі ст. 377 ЦК України відповідно до договору № 40 купівлі-продажу державного майна по пр. Ілліча, 118 від 4 вересня 1993 р. Такого висновку суд дійшов з приводу на те, що за змістом ст. 377 Цивільного кодексу України, до набувача будівлі або споруди у разі їх відчуження переходить право користування земельною ділянкою, якщо будівлі та споруди розміщені на земельній ділянці, саме наданій у користування. Аналогічні положення містяться і в ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України. Проте, судом встановлено, що ХЗПТУ ім. Леніна, цілісний майновий комплекс якого був викуплений організацією орендарів “Титан” за зазначеним договором, земельна ділянка по пр. Ілліча, 118 в користування відповідно до вимог законодавства не надавалась. А тому в даному випадку при вирішені спору норми ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України не можуть бути застосовані.

Крім того, надавши правову оцінку договору № 40 купівлі-продажу від 4 серпня 1993 р. цілісного майнового комплексу по пр. Ілліча, 118, свідоцтву про право власності на цей ЦМК, акту приймання-передачі ЦМК, реєстраційним посвідченням БТІ про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, листам Регіонального відділення фонду державного майна України в Харківській області № 08-1951 від 22.03.02 р. та № 08-2920 від 16.07.99 р., які є в матеріалах справи, та на підставі яких, на думку другого відповідача, у нього виникло право власності на ЦМК та породжують у нього право користування земельною ділянкою по пр. Ілліча, 118 у відповідності до ст. 377 ЦК України, суд не погоджується з доводами другого відповідача, з приводу на наступне.

Відповідно до зазначених документів власником цілісного майнового комплексу ХЗПТУ ім. Леніна за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118 є організація орендарів “Титан” по виробництву підйомно-транспортного устаткування, яка, відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” (в редакції, що діяла на момент підписання віще зазначених документів) та згідно з Класифікацією організаційно-правових форм господарювання, яку прийнято та надано чинності наказом Держспоживстандарту України від 28 травня 2004 N 97, є самостійною юридичною особою. Відповідачами не надано суду документів про ліквідацію чи перетворення організації орендарів “Титан”, а також документів, що підтверджують правонаступництво другого та третього відповідачів відносно прав та обов’язків організації орендарів. Відповідно до наданих ЗАТ “Титан” суду документів, в тому числі витягів із статутів ЗАТ “Титан” та орендного підприємства “Титан”, свідоцтв про державну реєстрацію цих підприємств, не вибачається, що ЗАТ “Титан” є правонаступником організації орендарів “Титан”. Документи, які б свідчили про наявність у ЗАТ “Титан” або ТОВ “ХЗПТУ” правонаступництва відносно прав на цілісний майновий комплекс, розташований по пр. Ілліча, 118, з будь-яких інших підстав суду також не надано.

Крім того, позивачем надано суду письмове клопотання третього відповідача (ТОВ “ХЗПТУ”) про припинення провадження по справі № 40/108-08 за позовом ПВКФ “Лана” до ТОВ “ХЗПТУ” про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, яке є предметом позову про визнання права власності по цій справі. Як вибачається з цього клопотання, ТОВ “ХЗПТУ” зазначило, що “будь-яких дій щодо нежитлових споруд, що розташовані за адресою м. Харків, пр. Ілліча, 118А не здійснював, ніяких майнових вимог щодо будівель та споруд за зазначеною адресою не має”. Крім того, рішенням господарського суду Харківської області по справі (№ 48/108-08) від 10.09.2008 р., яке набрало чинності, та має преюдиціальне значення для цієї справи, також встановлено, що ТОВ “ХЗПТУ” “... будь-яких дій щодо нежитлових споруд, що розташовані за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118А не здійснював, ніяких майнових вимог щодо будівель та споруд за зазначеною адресою не має, у зв’язку з чим будь-яких перешкод будь-яким підприємствам, організаціям, установам, що володіють будь-яким майном, що розташоване за зазначеною адресою, не чинить.”

Крім того, свою згоду на користування позивачем частиною землі колишнього заводу ПТУ ім. Леніна та факт побудови саме позивачем спірних будівель підтверджується листом № ВД-23 від 28.06.1996 р., за змістом якого українсько-угорське підприємство “Титан-Евіг” по машинобудуванню, (правонаступником якого є відповідач-3), вдруге повідомив керівника ПВКФ “Лана” про необхідність вирішення питання про відведення у встановленому порядку земельної ділянки, яку вона займає, та узаконення самовільно побудованих цією фірмою будівель. Цими документами підтверджується, що третій відповідач не тільки не заперечував, а й наполягав на узаконенні позивачем самовільно збудованих ним будівель та на оформлені ним землекористування під цими спорудами. У наданому суду другим відповідачем актом обстеження території від 9 жовтня 2007 р., складеному посадовими особами другого відповідача, сам другий відповідач також підтверджує, що спірні нежитлові будівлі самочинно збудовані саме позивачем. Це ж підтверджується і спільним листом другого та третього відповідачів № 477 від 18 травня 2007 року до ГУ МЧС про прийняття до позивача відповідних заходів з приводу самочинного будівництва позивам будівель.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

3-м відповідачем не було надано суду жодних документів, які б підтверджували, що будівлі по пр. Ілліча, 118, що зазначені в свідоцтвах про право власності, виданих ТОВ “ХЗПТУ”, є саме тими ж будівлями за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118А, що є предметом спору по цій справі. Крім того, відповідачем не було надано до суду для огляду оригіналу свідоцтва про право власності на будівлі літери "№9", по пр. Ілліча, 118, що видане 30.01.02 ВК Харківської міської ради.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що жодні документи, які б підтверджували, що будівлі по пр. Ілліча, 118, що зазначені в свідоцтвах про право власності, виданих ТОВ “ХЗПТУ”, є саме тими ж будівлями за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118А, що є предметом спору по цій справі, відсутні. Крім того, доводи третього відповідача про це спростовуються наявними у справі документами, які є письмовими доказами, в тому числі: договорами № 76 від 23.01.1997 р., № 76/1 від 31.10.1997 р., № 76/2 від 10.05.2000 р., № 13 від 12.05.2001 р., укладеними між позивачем та відповідачами про відшкодування витрат по сплаті земельного податку (в яких відповідачі підтверджують, що на ділянки знаходиться нерухоме майно саме позивача), листом № ВД-23 від 28.06.1996 р., за змістом якого українсько-угорське підприємство “Титан-Евіг” по машинобудуванню, правонаступником якого є відповідач-3, повідомляє позивача про необхідність узаконити самовільно збудовані будівлі та оформити землекористування під ними, актом обстеження території від 9 жовтня 2007 р., складеному посадовими особами другого відповідача, спільним листом другого та третього відповідачів № 477 від 18 травня 2007 року до ГУ МЧС про прийняття до позивача відповідних заходів з приводу самочинного будівництва позивам будівель, клопотанням третього відповідача про припинення провадження у справі № 48/108-08 та рішенням господарського суду по справі № 48/108-08, яке набрало чинності, яким встановлено, що третій відповідач не заявляє ніяких зазіхань на самочинно збудовані фірмою “Лана” будівель за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118А.

Таким чином, судом встановлено, що самочинно збудовані позивачем спірні будівлі знаходяться саме за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118А, на ділянці, межі якої встановлені в натурі та яка надана позивачу в оренду, власником земельної ділянки надано згоду на визнання за позивачем права власності на ці будівлі та визнання судом за позивачем права власності не порушує прав другого та третього відповідачів. За таких обставин позов ПВКФ “Лана” про визнання права власності на самочинно збудовані будівлі за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118А, підлягає задоволенню.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду в разі, якщо позивач без поважних причин не надав суду витребувані судом матеріали, необхідні для вирішення спору. Приймаючи до уваги, що позивач не виконав вимоги ухвал суду щодо надання оригіналів документів, що підтверджують позовні вимоги відносно нежитлових будівель по вул. Червоножовтнеій, 7А та не надав суду доказів поважності причин, за якими ці документи ним не надані, відповідно до п.5 ч.1 ст. 81 ГПК України позов в частині визнання за ПВКФ “Лана” права власності на будівля ха цією адресою, мають бути залишені без розгляду.

На підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 27, 33, 34, 43, 47-49, 69, 81-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В клопотанні ТОВ “ХЗПТУ” про залучення третьої особи відмовити.

Позов Приватної виробничо-комерційної фірми “Лана” задовольнити частково.

Визнати за Приватною виробничо-комерційною фірмою “Лана” (61012, м. Харків, вул. Червоножовтнева, 7-А, код ОКПО 14081137) право власності на самочинно побудовані нежитлові будівлі, а саме: 2-х поверховий деревообробний цех літ. “П-2” загальною площею 1417,5 кв.м., склад пиломатеріалів літ. “С-1” загальною площею 260,2 кв.м., склад будматеріалів літ. “У-1” загальною площею 51,1 кв.м., 2-х поверховий склад готової продукції дільниці збірки меблів літера “О-2” загальною площею 1758,3 кв.м., гаражі літ. “Ш-1” загальною площею 320,8 кв.м., склад літ. “Ф-1” загальною площею 29,3 кв.м., дільницю по обробці скла літ. “Р-1” загальною площею 178,5 кв.м., цех первинної обробки деревини літ. “Т-1” загальною площею 318,4 кв.м., дільницю технічного обслуговування та ремонту літ. “Х-1” загальною площею 195,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 118А.

Позовні вимоги Приватної виробничо-комерційної фірми “Лана” про визнання права власності на самочинно збудовані 2-х поверхову майстерню літ. “С-2” загальною площею 1299,9 кв.м. та 2-х поверхову нежитлову будівлю літ. “А-2” загальною площею 197,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Червоножовтнева, 7А – залишити без розгляду.

Рішення підписано 10.11.08

Головуючий суддя Тихий П.В.

суддя Бринцев О.В.

суддя Жельне С.Ч.