ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02"
вересня 2008 р.
Справа № 57/89-08

вх. № 4874/4-57

Суддя господарського суду Аюпова Р.М.

при секретарі судового засідання Павленко А.В.

за участю представників сторін:

прокурора - не зявився;

позивача - не з*явився

3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову на
стороні позивача - не з*явився

відповідача - ОСОБА_1,свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_1
від 12. 11.1997 року

розглянувши справу за позовом  Прокурора Зміївського району Харківської
області м. Зміїв  в особі
Комсомольської селищної ради, с. Комсомольське 3-я особа , що не заявляє
самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача - Зміївський районний
відділ земельних ресурсів

до  Приватного підприємця
ОСОБА_1, с. Комсомольське

про зобов'язання до оформлення документів

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Зміївського району Харківської області в інтересах
держави в особі Комсомольської селищної ради Зміївського району (позивач по
справі) звернувся до суду з позовом в якому просить суд зобов'язати відповідача
-Приватного підприємця ОСОБА_1 оформити та отримати відповідно до вимог чинного
законодавства документи, які підтверджують право власності або користування
земельної ділянкою, у встановлений законом термін. Позовні вимоги прокурор
обґрунтовує тим, що в порушення вимог ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу
України відповідач використовує земельну ділянку загальною площею 0,018 га в
сел.. Комсомольському Зміївського району, вул. Будівельна (ріг) вул.. с. Закори
на якій розташовані будівлі без відповідної правовстановлюючої документації.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 липня 2008
року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі
та призначено її до розгляду на 21 липня 2008 р. о 12: 35 год.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 21 липня 2008
року, 11 серпня 2008 року, 26 серпня 2008 року розгляд справи відкладався в
зв'язку з неявкою представника позивача у судове засідання та невиконанням умов
ухвал від 08 липня 2008 року, 21 липня 2008 року та 11 серпня 2008 року щодо
подання витребуваних судом документів.

В призначене 02 вересня 2008 року
прокурор не з'явився, витребуваних судом документів не надав.

Позивач  у призначене судове
засідання 02.09.2008 р. свого представника
не направив, витребуваних судом документів не надав, про причину неявки
суд не повідомив, про час і місце слухання справи був повідомлений належним
чином.

Представник Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет позову на стороні позивача - Зміївський відділ земельних ресурсів  у судове засідання 02.09.2008 р. не з'явився
про причину неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи був
повідомлений належним чином.

Відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не
надав, у судовому засіданні проти позову заперечує.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 21 липня 2008
року, 11 серпня 2008 року, 26 серпня 2008 року учасники судового процесу
повідомлені, що неявка їх представників у судове засідання не є перешкодою для
розгляду справи за наявними в ній матеріалами. За таких обставин справа
розглядається згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача звернувся до суду з заявою про розгляд справи
без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Ця заява прийнята
судом та задоволена як така, що не суперечить чинному законодавству України.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши
обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника
позивача, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 травня 2007 року начальником
Зміївського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороню земель
у Харківській області (Харківська облдержземінспекцієя) проведено  перевірку, за результатами якої встановлено,
що на земельну ділянку загальною площею 0,018 га в сел. Комсомольському
Зміївського району, вул. Будівельна (ріг) вул. с. Закори земель забудови
відповідачем був укладений договір оренди землі, зареєстрований в Зміївському
районному відділі земельних ресурсів 12.07.2006 року, відповідач в порушення
вимог ст. 125 Земельного кодексу України новий договір оренди не уклав,
земельну ділянку не звільнив.

Прокурор посилається на те, що перевіркою, проведеною прокуратурою
Зміївського району Харківської області, встановлено, що відповідачем порушені
вимоги ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а саме що земельна ділянка
загальною площею 0,018 га в сел. Комсомольському Зміївського району, вул.
Будівельна (ріг) вул. с. Закори, на якій розташовані будівлі, використовується
без документів, які підтверджують право власності або користування на земельну
ділянку (письмових доказів проведення перевірки до матеріалів справи прокурором
не додано).

В зв'язку з необхідністю захисту інтересів держави, прокурор
звернувся з даним позовом до суду.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі  яких
господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність  чи  відсутність  обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це
стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено
позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі
яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України позовна заява повинна
містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням
доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це
сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи.
У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд дійшов висновку про те, що заявлені прокурором вимоги про  зобов'язання відповідача - Приватного
підприємця ОСОБА_1 щодо оформлення та отримання відповідно до вимог діючого
законодавства документів, які підтверджують право власності або користування
земельної ділянкою, у встановлений законом термін є необґрунтованими та такими,
що не підтверджені належними доказами, тому
суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у
задоволенні позовних вимог.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження
землею регулюються Конституцією України Земельним кодексом України, а також
прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні
відносини регулюються Конституцією України, цим кодексом, а також
нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України право   власності
та  право  постійного
користування  на земельну  ділянку
виникає  після  одержання
її   власником   або користувачем  документа,
що  посвідчує  право
власності чи право постійного користування  земельною
ділянкою,  та  його
державної реєстрації. Право  на
оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його
державної реєстрації. Приступати
до   використання   земельної
ділянки    до встановлення її меж
у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та
державної реєстрації забороняється.

У відповідності по п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу
України до  розмежування земель державної
і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють
відповідні сільські,  селищні,  міські ради,
а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Як вбачається зі ст. 125 Земельного кодексу України  користування землею можливе лише за умови
одержання  її   власником
або користувачем  документа,  що
посвідчує  право  власності чи право постійного
користування  земельною  ділянкою,
та  його  державної реєстрації, або укладення договору
оренди земельної ділянки.

У відповідності до ст. 92 Земельного кодексу України права постійного
користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності
набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної
та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх
підприємства (об'єднання), установи та організації.

Відповідач не є власником спірної земельної ділянки та не
відноситься до кола осіб, яким земельна ділянка може бути надана у постійне
користування, а, отже, вимога прокурора про зобов'язання відповідача оформити
та отримати відповідно до вимог чинного законодавства документи, які
підтверджують право власності на спірну земельну ділянку, безпідставна та не
ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Таким чином, користування відповідачем спірною земельною ділянкою
можливо лише за умови укладення з Комсомольською селищною радою  договору оренди земельної ділянки.

Порядок набуття права оренди земельної ділянки регламентується
Законом України ст.  ст. 123, 124
Земельного кодексу України та ст. 16 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до зазначених норм особа,  зацікавлена в одержанні земельної  ділянки,
має звернутися   з   відповідним клопотанням  до
повноважного  органу  виконавчої
влади та органу місцевого самоврядування,  додавши до цього відповідні  матеріали, передбачені ч. 15 ст. 151
Земельного кодексу України. В свою чергу,
повноважний орган державної влади розглядає  клопотання
у місячний  строк  і
дає  згоду  на
розроблення проекту відведення земельної ділянки.

Відмову органів місцевого самоврядування або органів
виконавчої  влади  у наданні земельної ділянки та користування
або залишення клопотання без розгляду в установлений строк  може
бути оскаржено в судовому порядку.

Тобто, виходячи  із  зазначеного,
право ініціювати одержання земельної
ділянки  у  користування
надано  юридичній  особі,
а розглянути  це  питання
та  прийняти відповідне рішення в
строки, встановлені законом,
зобов'язаний відповідний повноважний державний орган.

У відповідності до ст. 10 Господарського процесуального кодексу України  спори, що виникають  при
укладенні господарських договорів, можуть бути подані на вирішення
господарського суду.

Однак, у даному випадку спір між сторонами про укладення договору
оренди земельної ділянки відсутній, прокурором при поданні позову не враховано,
що обов'язок   щодо   оформлення правовстановлюючих  документів
на використання земельної ділянки, згідно  вимог
чинного  законодавства  України,
що  регулює  дані правовідносини,  лежить
на  відповідному  повноважному державному органі,  в даному випадку - Комсомольської селищної
раді,  яка є у даній справі  позивачем
і  в особі якої в інтересах
держави подав позов прокурор.

У відповідності до ст. 13 Закону України “Про оренду землі”
договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до
умов договору та вимог земельного законодавства.

Таким чином, задовольняючи даний позов, суд буде змушений покласти
і на позивача певні обов'язки, а саме передати відповідачеві земельну ділянку у
володіння і користування на певний строк.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на розгляд суду не подано
проекту договору оренди спірної земельної ділянки,  не окреслено
умови договору оренди землі, які згідно ст. 15 Закону України “Про
оренду землі”  є істотними.

Також слід зазначити,  що
ч.  3 ст.
125  Земельного  кодексу України містить  загальне
правило  щодо  заборони використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на місцевості),
одержання документа,  що посвідчує
право на неї,  та державної реєстрації.

Порушення даної  норми  тягне за
собою відповідальність, визначену
ст.  212  Земельного
кодексу  України - повернення
самовільно зайнятих земельних ділянок,
яке провадиться за рішенням суду.

Суд відзначає, що відповідно до статей 6, 19 Конституції  України
правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах,  відповідно
до яких ніхто не може бути примушений робити те,  що
не  передбачено
законодавством.  Органи  державної
влади  та   органи
місцевого самоврядування,  їх  посадові
особи  зобов'язані  діяти
лише  на підставі,  в
межах  повноважень  та
у  спосіб,  що
передбачені Конституцією та законами України.

Така правова позиція зазначена у Постанові Верховного суду України
від 28 березня 2006 року по справі № 40/140 (06/187).

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що вимоги
прокурора про зобов'язання відповідача оформити та отримати відповідно до вимог
чинного законодавства документи, які підтверджують право власності або право
користування земельною ділянкою, загальною площею 0,018 га в сел..
Комсомольському Зміївського району, вул. Будівельна (ріг) вул. с. Закори, на
якій розташовані будівлі, необґрунтовані, не підтверджені матеріалами справи,
не має  нормативно-правового
обґрунтування, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись статтями  ст. ст. 6, 19, 124, 129 Конституції  України, ст. ст. 3, 92, 123,124,126,125, п.
12 Перехідних положень Земельного кодексу України, статтями 13, 15, 16 Закону
України “Про оренду землі”, ст. ст. 1, 4, 10, 12, 33, 34, 43, 47-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу України, , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення підписано 08.09.2008 року.

Суддя
Аюпова Р.М.