ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 11/114

14.11.08

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергобуд"

до

Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик"

про

тлумачення змісту правочину

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача

Гринчук О.Ю. –представник

від відповідача

Михалюк К.О., Сухомлин А.О. –представники

Рішення прийняте 14.11.2008, оскільки 04.11.2008 в судовому засіданні оголошувалась перерва відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергобуд" (далі –позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" (далі - відповідач) про тлумачення змісту пункту 11.5 Договору № ДО-08-2002 оренди від 23.07.2002, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техенергобуд" та Відкритим акціонерним товариством "Науково-виробниче підприємство "Більшовик".

Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач вважає, що в п. 11.5 Договору № ДО-08-2002 оренди від 23.07.2002 сторони передбачили умову, при якій починає діяти договір, а саме: укладення договорів згідно з п. 5.8 Договору. На думку позивача саме з моменту укладення вказаних договорів починає діяти договір. Тому позивач просить розтлумачити п. 11.5 Договору наступним чином: “Договір № ДО-08-2002 оренди від 23.07.2002 вступає в силу з моменту заключення договорів згідно з п. 5.8”.

Відповідач проти позову заперечує та вважає, що п.п. 4.1 та 3.7 Договору чітко встановлюють момент набуття чинності Договором. П. 11.5 Договору № ДО-08-2002 оренди від 23.07.2002 не може бути розтлумачений як відкладальна умова вступу в силу Договору, а саме Договір вступає в силу з моменту заключення договорів згідно з п. 5.8.

Дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

23.07.2002 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техенергобуд" та Відкритим акціонерним товариством "Більшовик" (правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство "Науково-виробниче підприємство "Більшовик") був укладений Договір № ДО-08-2002 оренди (далі - Договір).

Згідно умов Договору відповідач передає, а позивач приймає у тимчасове платне користування складське приміщення та постовий будинок, у подальшому “об’єкт, що орендується”. Об’єкт, що орендується, являє собою складське приміщення та постовий будинок по провулку Чугуївському, 21, загальною площею 776,1 кв.м.

Відповідно до п. 11.5 Договору даний Договір вважати дійсним після заключення договорів згідно п. 5.8.

Згідно з п. 5.8 Договору по окремих договорах сплачуються витрати за тепло, воду, електроенергію та газ, внутрішній телефонний зв'язок та податок землю. Позивач самостійно сплачує витрати за витрачену електроенергію та газ за даними пристрою обліку; комунальні послуги, згідно нормативів відповідних комунальних служб; плату за землю, згідно нормативів податкових служб, згідно коефіцієнта забудови 1,65; міський і внутрішній телефонний зв'язок.

Спір між сторонами виник щодо того, коли почав діяти Договір, а саме тлумачення п. 11.5 Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 213 Цивільного кодексу України встановлено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 213 Цивільного кодексу України тлумаченню підлягає саме зміст правочину, а не його конкретні терміни в окремих пунктах договору.

Зміст правочину може встановлюватись шляхом порівняння відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що термін оренди складає 5 років з моменту прийняття об’єкта, що орендується, за актом здачі-приймання, а у разі його відсутності з моменту підписання Договору.

Відповідно до п. 3.7 Договору в разі відсутності акту здачі-приймання об’єкт вважається переданим з моменту підписання даного Договору.

Таким чином, пункти 4.1 та 3.7 Договору чітко встановлюють термін дії Договору, початок його перебігу та момент набуття чинності Договору.

Крім того, згідно з п. 3.2 Договору сторони повинні призначити своїх представників у двосторонню комісію з приймання-передачі об’єкта оренди та приступити до передачі об’єкта, що орендується, протягом 10 днів з моменту підписання Договору.

Пунктом 3.3 Договору встановлено обов’язок відповідача в десятиденний строк з дня підписання Договору виїхати з об’єкта, що орендується, та підготувати його до передачі позивачу.

Зазначене свідчить, що сторони домовились щодо моменту передачі об’єкта в оренду. А саме: протягом, десятиденного строку з моменту підписання Договору, а не з моменту заключення договорів відповідно до п. 5.8 Договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 213 Цивільного кодексу України, якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Позивач листом № 139 від 21.08.2002 просив відповідача на час проведення ремонту та підключення енергоносіїв не стягувати орендну плату до 31.12.2002 р. за Договором.

Відповідно до положень ст.ст. 759, 762 Цивільного кодексу України обов’язок по сплаті орендної плати та право орендаря на нарахування орендної плати виникає з договору оренди.

03.01.2003 між позивачем та відповідачем було укладено Угоду про зміни та доповнення до Договору № ДО-08-2002 від 23.07.2002.

Вказаною угодою сторони доповнили п. 5.1 Договору п. 5.1.1 наступного змісту: “на час проведення ремонту та підключення до енергоносіїв, звільнити від сплати за оренду до 31.05.2003”.

Листами № 01 від 14.01.2003 та № 92 від 12.09.2003, адресованими відповідачу, позивач просив не нараховувати орендну плату до 31.05.2003 та а 31.12.2003 відповідно.

Позивач листом № 132 від 28.11.2003 просив відповідача призупинити дію Договору № ДО-08-2002 оренди до 01.05.2004.

Тобто, позивач визнавав, що Договір є чинним та просив призупинити дію чинного Договору оренди.

28.05.2003 між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору № ДО-08-2002 оренди від 23.07.2002.

Вказаною угодою було внесено зміни до п. 5.1.1 Договору та звільнено позивача від сплати орендної плати до моменту закінчення ремонту об’єкта оренди та його підключення до інженерних мереж та систем енергопостачання.

Листом № 06/07 від 06.07.2007 позивач повідомив відповідача, що сторони Договору не складали акт здачі-приймання об’єкта оренди, тобто строк оренди обраховується з дати підписання Договору № ДО-08-2002 оренди від 23.07.2002 - з 23.07.2002. Таким чином, зазначив позивач, строк оренди закінчився 23.07.2007.

У вказаному листі позивач повідомив відповідача, що у зв’язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергобуд" не бажає припиняти орендні відносини і в строк до 23.05.2007 не отримало заяви про припинення Договору, то Договір оренди пролонговано на 1 рік, тобто, до 23.07.2008.

Пункт 4.2 Договору встановлює умову автоматичної пролонгації дії Договору на 1 рік, у разі, якщо жодна зі сторін в термін 2 місяці до закінчення Договору не заявить про намір його розірвати.

Крім того, у відзиві на позовну заяву у справі № 16/293 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергобуд" про виселення із займаного приміщення Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергобуд", наголошує на тому, що строк дії договору закінчується 23.07.2007 та зазначає, що на його думку Відкрите акціонерне товариство "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" повинно повідомити про намір припинити дію Договору на підставі п. 4.2 Договору за 2 місяці до моменту закінчення дії Договору, тобто до 23.05.2007.

Таким чином, подальша поведінка сторін не відповідає тлумаченню позивачем п. 11.5 Договору, як умови вступу в силу Договору з моменту заключення договорів згідно з п. 5.8 та свідчить, що Договір № ДО-08-2002 оренди від 23.07.2002 вступив в силу з моменту його підписання сторонами.

Статтею 627 Цивільного кодексу України закріплено право сторін на вільне волевиявлення в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст.180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Зазначена норма кореспондується зі ст.638 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 ст.180 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов‘язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Єдиним винятком, на який не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів, є укладення попереднього договору.

Матеріали справи свідчать, що Договір № ДО-08-2002 оренди від 23.07.2002, Угода про зміни і доповнення до Договору № ДО-08-2002 оренди від 03.01.2003 та Додаткова угода до Договору № ДО-08-2002 оренди від 28.05.2003 укладені сторонами на підставі вільного волевиявлення, що підтверджується скріпленням договору підписами уповноважених осіб сторін на зазначеному договорі, та у відповідності до чинного законодавства України.

Як встановлено вище, Договір № ДО-08-2002 оренди від 23.07.2002 вступив в силу з моменту його підписання сторонами та позивачем здійснювались дії, які свідчать про вступ в силу Договору з моменту його підписання сторонами, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, усталена практика відносин між сторонами не містить обставин щодо різного тлумачення ними правочину.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва –

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                           Ю.М. Смирнова