СУД
РІШЕННЯ

"19" вересня 2008 р.

Справа №  12/36

Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Макаренко Т.В., розглянув справу № 12/36

за позовом: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк

до відповідача: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м.Світловодськ Кіровоградської області

про стягнення 22498,56 грн.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_3., довіреність б/н
від 13.08.08р.

відповідача: ОСОБА_4., довіренсть
НОМЕР_1 від 14.08.08р.

присутній: ОСОБА_5.

Суб'єкт підприємницької діяльності
- фізична особа ОСОБА_1. звернулася з позовом до суб`єкта підприємницької
діяльності- фізичної особи ОСОБА_2. про стягнення вартості втраченого з вини
відповідача  вантажу, а саме 42 короба
шоколадних виробів на зщагальну суму 22 498,56 грн. Позивач також просить
стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката в сумі 10 000 грн.,
державне мито по справі в сумі 324,99 грн. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в суді в сумі 118 грн.

У судовому засідання представник
позивача позовні вимоги підтримав повністю, представник відповідача не визнав.

У відзиві на позовну заяву
відповідач вимоги позивача не визнав. В обгрунтування своїх заперечень зазначив
наступне.

Відповідно до п. 160 Статуту
Автомобільного транспорту УРСР від 27.06.1969 року № 401(далі по тексту -
Статут)  та п. 16.2 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в Україні, затв.Наказом Міністерства транспорту
України 14.10.97р. № 363 (далі по тексту - Правила), при перевезеннях вантажів
автомобільним транспортом право на пред'явлення автотранспортному підприємству
або організації претензії, а у відповідних випадках позовів у порядку,
встановленому Правилами, мають в разі недостачі, псування або пошкодження
вантажу - вантажоодержувач, тобто товариство з обмеженою відповідальністю
"НВ Плюс", а не позивач по даній справі.

Крім того, відповідач вважає, що
приймання вантажу за участю водія Перевізника та оформлення при цьому
відповідних документів було здійснено з порушенням Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні та Статуту автомобільного транспорту УРСР,
що не дає позивачеві права на відшкодування вартості втраченого вантажу.

Позивач також зазначає, що
матеріали справи не  містять жодних
доказів заявлення вантажоодержувачем - ТОВ "НВ Плюс" вимог щодо
недостачі товару.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва 04.09.08р. до 17 год. 19.09.08р., в порядку, визначеному ст. 77 ГПК
України.

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши усі обставини справи,
господарський суд, -

В С
Т А Н О В И В:

14.12.2007 року між ТОВ
«Тріалтранс» ( далі по тексту- «Експедитор») та суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1., в подальшому „Виконавець”, було укладено
договір про надання послуг № 37. За своєю правовою природою вказаний договір є
договором  транспортного експедирування (
ст. 929 ЦК України).

За умовами вказаного договору
Виконавець зобов'язався організувати перевезення вантажу, який належить
клієнтам-замовникам послуг „Експедитора” до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Експедитор
зобов'язався сплатити за виконання вказаних послуг встановлену плату.

У п.1.2 Договору сторони узгодили,
що умови перевезення вантажів, обсяги, строки доставки, пункт призначення,
провізна плата та інші умови конкретизуються у заявці, яка є невід'ємною
частиною вказаного Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору
Виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу
особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед Експедитором за
належне виконання умов цього Договору.

06.03.2008 року Експедитором на
адресу Виконавця відповідно до умов 1.2. вищезазначеного договору була
направлена Заявка на перевезення вантажу автомобільним транспортом з м.Бровари
Київської області до м.Дніпропетровськ. Вантажовідправником заёначено склади
„ФМ-Ложистик”.  Вказана заявка містить
відмітку про виконавця - ФОП „ОСОБА_1.”

06.03.08р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1. (позивач по даній справі)  та суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_2.(відповідач по даній справі) на підставі заявки
засобами факсимільного зв'язку  було
укладено одноразовий договір-перевезення № 061/08 від 06.03.08р.  про перевезення вантажу автотранспортом на
наступних умовах: позивач зобов'язався надати вантаж, готовий до перевезення з
необхідними документи на нього та своєчасно сплатити вартість перевезення за
рахунок Замовника, а Відповідач зобов'язався виконати перевезення у повному
обсязі.

При цьому сторони узгодили
„Особливі умови” перевезення за цим договором:

- 06.03.08р. представник
відповідача, водій ОСОБА_6, на автомобілі ДАФ НОМЕР_1, зобов'язаний з'явитись
на склад, розташований за адресою: АДРЕСА_1 для прийняття та завантаження  вантажу ( продукти на піддонах);

- при прийнятті вантажу, а в
подальшому і при його розвантаженні, водій зобов'язаний перерахувати кількість
коробів чи піддонів;

- доставити вантаж 07.03.08.р. в м.
Дніпропетровськ, відповідно до товарно-транспортної накладної;

- водій самостійно експедирує
вантаж та контролює кількість коробів;

- при перевезенні вантажу водій
зобов'язаний  виконувати особливі умови
перевезення вантажу, а саме: зупинки автомобіля тільки на стоянках, які
охороняються, дотримання адреси та часу доставляння вантажу, зазначених у
заявці та товарно-транспортній накладній, забезпечення схоронності вантажу під
час руху автомобіля, про любі зміни в графіку руху, несправності чи заміну
автомобіля, негайно інформувати Позивача”

- перевізник несе повну матеріальну
відповідальність за вантаж;

- перевізник (відповідач по даній
справі) у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань по даному договору,
несе відповідальність згідно діючого законодавства України.

Відповідно до умов вищезазначеного
договору-перевезення № 061/08 від 06.03.3008 року, як зазначає позивач у своїй
позовній заяві,  працівником відповідача
ОСОБА_6. зі складу   в АДРЕСА_1був
прийнятий вантаж згідно товарно-транспортної накладної серії ААА № 14329 в
кількості 1305 коробів загальною вагою 16,067 тон, готовий для транспортування
(перевезення) вантажоодержувачу в АДРЕСА_2. Після завантаження ізотермічний
контейнер (напівпричеп до сидільного тягача), в якому транспортувався вантаж,
був опломбований  вантажовідправником
пломбами №№ СК 371348, СК 371064 та прийнятий відповідачем під розписку. На
вказаний вантаж,  позивачем були видані
наступні документи:

1.          товарно-транспортна накладна серії
ААА № 14329 від 06.03.08р.;

2.          накладна-вимога № 80449716-1(3) від
05.03.08р.

07.03.2008 року при розвантаженні
вантажу на складі вантажоодержувача, яким згідно вищезазначеної накладної
є  ТОВ „НВ Плюс” (м.Дніпропетровськ, вул.
Автопаркова,5), згідно акта прийому товару № 6 від 07.03.08р. було виявлено
відсутність пломб на ізотермічному контейнері, а також відсутність коробів в
кількості 42 штук вагою 0,517 тон на загальну суму 22 498,56 грн., разом з
піддоном на якому вони були розміщені та транспортувались, також була відсутня
поліетиленова стрічка, якою короба та піддон були скріплені, як єдине ціле для
зручності та безпеки транспортування. Як зазначає позивач, причину відсутності
вантажу відповідач пояснює можливою крадіжкою в ніч з 06.03.08р. на 07.03.08р.
в період руху на  затяжному підйомі.

Як зазначає позивач, 16.04.08р. ТОВ
„Тріал-Транс”  на адресу позивача
направив претензію № 299 про відшкодування збитків на суму 22 498,56 грн.,
спричинених втратою вищезазначеного вантажу. Із вимогами вказаної претензії
позивач погодився у повному обсязі.

19.04.08р. позивач направив на
адресу відповідача претензію № 1 з вимогою сплати вартості забракованої
продукції на суму 22 498,56 грн.

У зв'язку з незадоволенням вимог
позивача, викладених в претензії № 299 від 16.04.08р. позивач просить стягнути
вартість втраченої в вини відповідача продукції, а  саме 42 коробів шоколадних виробів на
загальну суму 22 498,56 грн. , посилаючись на ст.ст. 308 , 314  Господарського кодексу України та ст.ст.
610,611,614, 924 Цивільного кодексу України.

Господарський суд дійшов висновку,
що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що
правовідносини  між позивачем та відповідачем  ґрунтуються на договорі перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 908 ЦК України,
загальні умови перевезення визначаються Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно - правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 ЦК України передбачено,
що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Договір перевезення вантажу
укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента) або
іншого документа,  встановленого
транспортними кодексами (статутами).

Ваємовідносини, що пов'язані з
перевезенням вантажу автомобільним транспортом регулюються також Статутом
автомобільного транспорту УРСР , затв.
27.06.1969 року № 4 01 (далі по тексту - Статут) та Правилами перевезень
вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства
транспорту України 14.10.97 N 363 (далі по тексту - Правила).

Як свідчать матеріали справи  вантажовідправником по товарно-транспортній
накладній серії ААА  № 14329  від 06.03.2008  року є М & Е Україна  через ФМ Ложістік Дніпро , а  вантажоодержувачем  - ТОВ «НВ Плюс».

Виходячи із змісту позовної заяви,
при прийманні вантажу вантажоодержувачем ТОВ «НВ плюс» виявлено нестачу товару
в кількості 1305 коробів загальною вагою 16,067 тонн, на загальну суму 22
498,56 грн., про що було складено акт приймання товару № 6 від 07 березня 2008
року за участю водія Перевізника - ОСОБА_6.

Відповідно до п. 160 Статуту та п.
16.2 Правил, при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом право на
пред'явлення автотранспортному підприємству або організації претензії, а у
відповідних випадках позовів у порядку, встановленому Правилами, мають в разі
недостачі, псування або пошкодження вантажу -вантажоодержувач, тобто товариство
з обмеженою відповідальністю «НВ Плюс».

Крім того господарський суд вважає
обґрунтованими доводи відповідача, що приймання вантажу за участю водія
Перевізника та оформлення при цьому відповідних документів було здійснено з
порушенням Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні та
Статуту автомобільного транспорту УРСР.

Відповідно до абз. 2 п. 158
Статуту, обставини, які можуть служити основою для матеріальної
відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при
автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми.

Перелік обставин, що підлягають
засвідченню записами в товарно-транспортних документах, форми актів і порядок
їх складання встановлюються Правилами.

Згідно п. 15.1. Правил, у разі
зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником
і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити
підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведений
в додатку № 4.

Нормами Правил встановлено, що
перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі
обставини:

а)          невідповідність між найменуванням,
масою і кількістю місць вантажу в натурі тими даними, які зазначені у
товарно-транспортній накладній;

б)          порушення або відсутність пломб на
кузові автомобіля або контейнері;

г) інші обставини(пошкодження
упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної
відповідальності сторін.

Відповідно п. 15.3. Правил
перевезення записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника
(вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника
(вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

Подана позивачем до матеріалів
справи копія товарно - транспортної накладної серії ААА під №14329 в частині
відмітки, що підтверджує нестачу товару, містить в собі печатку
вантажоодержувача, нерозбірливий підпис без зазначення посади відповідальної
особи, яка прийняла вантаж, а також відсутній підпис водія Перевізник (арк.
справи 23).

Форма акту приймання товару №6 від
07 березня 2008 року (арк. справи 25) не відповідає вимогам, що наведені в
додатку №4 Правил та не засвідчує обставини, які можуть служити підставою для
матеріальної відповідальності Перевізника. Зокрема в зазначеному акті відсутній
підпис водія.

Таким чином оформлення документів
про приймання товару на складі вантажоодержувача ТОВ «НВ Плюс», за участю водія
Перевізника оформлено з порушенням Правил, що не дають йому права на
відшкодування вартості втраченого вантажу.

Поданий позивачем  у судовому засіданні  19.09.08р. до матеріалів справи Акт від
07.03.08р. за своєю формою також не відповідає вимогам,  що наведені в додатку №4 Правил та містить
розбіжності в одиницях виміру товару. А саме, в накладній зазначено „короб”, а
в акті „Ящик”.

Посилання позивача на відсутність
пломб на автомобілі при розвантаженні, як доказ
вини перевізника не приймається судом до уваги, оскільки
товарно-транспортна накладна серії ААА № 14329 від 06.03.2008 року не містить
відповідних відміток про  опломбування
автомобіля.

Крім того, позивачем не надано
господарському доказів заявлених вантажоодержувачем - ТОВ «НВ Плюс» вимог щодо
нестачі товару.

В той час, як пунктом 163 Статуту
визначено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення
претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого
права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем
вантажовідправнику, а також передачі права вантажовідправником або
вантажоодержувачем вищестоящій організації або транспортно-експедиційній
організації.

Передача права на пред'явлення
претензії і позову засвідчується переуступочним написом на документі.

Позивачем не подано до матеріалів
справи доказів, які свідчать, що претензія щодо нестачі вантажу була заявлена
відповідно до вимог  Статуту
вантажоодержувачем ТОВ „НВ Плюс” до ТОВ «Тріалтранс»,а також доказів її
задоволення.

За таких обставин одне тільки
визнання СПД ОСОБА_1. претензії ТОВ «Тріалтранс»  від 16 квітня 2008 року щодо відшкодування
вартості збитків на суму 22 498,56 гри. без надання доказів її задоволення не
може слугувати належним доказом для відшкодування відповідачем збитків по даній
справі.

Господарський суд не приймає як
належний доказ задоволення вимог претензії ТОВ „Тріалтранс” до СПД ФОП
„ОСОБА_1.” угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.05.08р.,
укладену між вищезазначеними сторонами, оскільки позивачем не подано до
матеріалів справи доказів , які свідчать про існування між сторонами зустрічних
однорідних вимог. Крім того, в цій угоді зазначено претензію про нестачу товару
№ 224 від 16.04.08р., а до матеріалів справи подано копію претензії ТОВ
„Триалтранс” № 299 від 16.04.2008р.

Як підтверджується матеріалами
справи, сам позивач не приймав участі в перевезенні, не є вантажоодержувачем
вантажу,  не надав доказів відшкодування
вартості товару, по якому належним чином було б зафіксовано настачу, не довів
вину відповідача в спричинені шкоди,  а
тому не має права на відшкодування грошових коштів у розмірі 22 498,56 гри.

Стаття 33 ПІК України визначає, що
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищенаведеного та
наданих доказів позивач не доводить своє порушене право, а також право на
звернення до суду з вимогами про стягнення вартості втраченого вантажу з
відповідача - ОСОБА_2.

За таких обставин господарський суд
відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК
України  витрати по сплаті державного
мита, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді  та витрати на послуги адвоката  покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 44,49, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

В И Р І Ш
И В :

В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Згідно ч. 3 ст. 85 ГПК України
рішення господарського  суду  набирає
законної  сили   після закінчення  десятиденного
строку з дня його прийняття,  а у
разі, якщо  у  судовому
засіданні  було  оголошено лише вступну та резолютивну  частини
рішення,  воно набирає  законної сили після закінчення  десятиденного
строку  з   дня
підписання   рішення, оформленого
відповідно до ст. 84 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя
Макаренко Т.В.