ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2008 р.
Справа № 08/88-08

вх.
№ 2679/3-08

Колегія суддів
господарського суду в складі:

Головуючий
суддя   Лаврова Л.С.

суддя                         Светлічний Ю.В.

суддя                         Присяжнюк О.О.

при секретарі
судового засідання Шаршакова Н.А.

за участю
представників сторін:

позивача - не з*явися  відповідача - Осьмухін С.А.

розглянувши
справу за позовом СПДФО ОСОБА_1, смт. Вільшани

до  ТОВ НВФ "Сінтал, Д" м. Х-в

про
стягнення 109323,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовною заявою, в якій
просить суд стягнути з Науково-виробничої фірми "Сінтал*Д" ТОВ (
відповідача) заборгованість за договором №125-с від 01.10.06р. з урахуванням
індексу інфляції в сумі 104323,00 грн., 3% річних в сумі 3013,89 грн., завдані
збитки в сумі 5000,00 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 1093,23
грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі
118,00 грн.

Відповідач
через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти
заявлених позовних вимог позивача в повному об*ємі та просить суд застосувати
до вимог позивача строк позовної давності.

Ухвалою
заступника голови господарського суду Харківської області від 23.06.2008 року
було змінено склад колегії та призначена до розгляду справи 08/88-08 колегія у
складі : головуючий суддя  Лаврова  Л.С., суддя Светлічний Ю.В. та суддя
Присяжнюк О.О.

06.06.2008 року
відповідач надав до матеріалів справи доповнення до відзиву та просить суд
застосувати позовну давність до позову як до основної вимоги позивача та і до
усіх додаткових вимог позивача на підставі ч.5 ст.315 ГК України та ч.4 ст. 266
ЦК України. ( а.с.85-88).

До початку
судового засідання відповідач звернулись до суду з заявою про фіксацію судового
процесу за допомогою ведення протоколу судового засідання в паперовій формі.
Вказана заява розглянута та задоволена судом як така, що не суперечить чинному
законодавству та не зачіпає інтереси третіх осіб.

Розглянувши
подані учасниками документи, заслухавши пояснення представника відповідача,
Господарським судом Харківської області було встановлено наступне:

01.10.2006 року
між Науково-виробничою фірмою "Сінтал*Д" ТОВ та  СПДФО ОСОБА_1 було укладено Договір № 125-с,
що визначений сторонами  як  договір
на перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Пунктом 1.1
"Замовник" зобов*язався надавати "Перевізнику" для
перевезення вантажів, а "Перевізник" зобов*язався приймати вантажі
від "Замовника" та перевезти ці вантажі до місцезнаходження
бурякопункту "Замовника".

Відповідно до
п.2.1 договору  Перевізник зобов*язався
визначити типи та кількість автомобілів, потрібних для перевезення вантажу.
Забезпечити своєчасне подання автомобільного рухомого складу до всіх пунктів
навантаження. Подавати під навантаження справний рухомий склад, придатний для
перевезення та до моменту видачі в пункті призначення право уповноваженій на
одержання вантажу особі. Відповідно до п. 2.15. Перевезти вантажі
„Замовника”  в визначеному цим
договором  загальному обсязі у строк до
31.12.2006 року.

Відповідно до
п.3.1 договору сторонами визначено, що вартість перевезення вантажів
„Перевізником” складає : до 10- 0,70; 11-21 - 0,55; 21-50 - 0,45; 51-80-
0,42;  81-100- 0,41; 101-150- 0,39; понад
150- 0,39.

Відповідно до
п. 3.2 Виплата вартості перевезення вантажів „Перевізником” здійснюється
„Замовником” „Перевізнику” декількома платежами :

3.2.1 Перший
платіж (попередня оплата) „Замовник" здійснює шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок „Перевізника” ( або готівковій формі) в
розмірі 100 грн. у строк до 01.11.2006 року.

Наступні
платежі „Замовник” здійснює шляхом перерахування грошових коштів на почтовий
рахунок „Перевізника” в строк 5 календарних днів з дня підписання сторонами
договору двустороннього акту прийому-передачі виконаних робіт ( п.3.2.2).

Розрахунки між
„Перевізником” та „Замовником” здійснюються відповідно до чинного законодавства
України, цього договору та в обумовлені цим договором строки.( п.3.3 договору).

В період з
14.10.06р. по 13.12.2006р. включно позивач здійснював перевезення вантажів
відповідача, зокрема цукрового буряка, що підтверджується оформленими у
відповідності до вимог Наказу Міністерства транспорту України та Міністерства
статистики України від 29.12.1995р. №488/346 «Про затвердження типових форм
первинного обліку роботи вантажного автомобіля»,  товарно -транспортними накладними за типовою
формою №1-ТН. Зазначене не спростовував і відповідач, посилаючись, що фактично
позивач виконав послуги з перевезення його вантажів та не виконував ніяких
інших дій з надання послуг автомобільною технікою, про що зазначає найменування
договору. Зазначені транспортні послуги відповідачем від позивача прийняті, що
підтверджують  підписи у товарно -
транспортних накладних, але внаслідок того, що вартість таких послуг визначена
невірно, відповідач їх не сплатив.

Відповідно до
ч.1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу
одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений
законодавством чи договором строк та видати його уповноважений на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити
за перевезення вантажу встановлену плату. Згідно із ч. 2 ст. 307 Господарського
кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення підтверджується складенням перевізного документа
(транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно ло вимог законодавства.

Суд,
проаналізувавши укладений між сторонами Договір №125-с від 01.10.2006 р. та
вчинені на його виконання сторонами дії, вважає, що за правовою природою він є
договором перевезення, оскільки саме послуги по переміщенню (транспортуванню)
матеріальних цінностей виконувались позивачем на користь відповідача за цим
договором.

Такий висновок
суду підтверджується також текстом  Акту
здачі -приймання робіт до договору № 125-с від 01.10.2006 року.

Крім того,
відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні,
що затверджені Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997р. в редакції від
05.11.2001р. товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування,
складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, а транспортна послуга -це  перевезення вантажів та комплекс допоміжних
операцій, що пов'язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом. Пункт
11.1. розділу 11 зазначених Правил також встановлює, що основними документами
на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи
вантажного автомобіля.

Позивачем не
надано суду інших документів, окрім тих, що оформленні на виконання
транспортних послуг на користь відповідача, які б підтверджували, що за спірним
договором надавались інші послуги. За таких обставин суд не погоджується з
твердженням позивача щодо необхідності розглядати суму боргу, яка виникла за
договором, як таку, що випливає не із факту перевезення вантажів відповідача за
укладеним договором, а із виконання інших послуг за цим же договором.

Відповідно до
ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до
ст. 925 ч.3 Цивільного кодексу України
до вимог, що випливають із договору
перевезення вантажу, пошти застосовується позовна давність в один рік з
моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до
п.168  Статуту автомобільного транспорту
УРСР позови автотранспортних підприємств і організацій вантажовідправникам,
вантажоодержувачам і пасажирам, що випливають із Статуту, можуть бути
пред'явлені відповідно до встановленої підвідомчості в арбітраж або в суд
протягом 6 місяців, які обчислюються з настання події, що стала підставою для
пред'явлення позову.

Відповідно до
ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа
дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його
порушила.  За зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями,  строк
виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу
про виконання зобов'язання.

Оскільки з
огляду на наведене обґрунтування спірний договір, на якому ґрунтуються позовні
вимоги в частині, що виконана сторонами, є саме договором перевезення, а
позовна заява позивачем подана до суду лише 08.04.2008 р., тобто більш ніж
через 1,5 роки після фактичного перевезення вантажів та можливості висунути
вимогу про їх оплату, суд вважає, що визначений законом строк для захисту
порушеного права, позивачем пропущено.

Згідно із ст.
267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідач
звернувся до суду із заявою про застосування до вимог позивача позовної
давності при розгляді справи, що викладено у його відзиві на позов від
06.06.2008 р. , а тому суд вважає, що така заява відповідача підлягає
задоволенню,  а у задоволенні позову
позивача слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Одночасно суд
зазначає, що відповідно до ст. 61 Закону України „Про автомобільний транспорт”
від 05.04.2001р. договір на перевезення вантажу автомобільним транспортом
загального користування укладається відповідно до цивільного законодавства між
замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Істотною умовою такого договору є вартість перевезення.

Відповідно до
ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається
як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судові витрати
відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача, оскільки судом не
задовольняються його позовні вимоги.

На підставі
викладеного, керуючись 307 ГК України, 925 , 261, 264, 267 ЦК України, 168  Статуту автомобільного транспорту УРСР, ст.
ст. 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

В задоволені
позову відмовити повністю.

Головуючий суддя
Лаврова Л.С.

суддя
Светлічний Ю.В.

суддя
Присяжнюк О.О.

рішення підписане 24.06.2008
року.ї