ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" серпня 2008 р. Справа № 15/264-АП-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Клепай З.В. при секретарі Муравльовій Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.Херсон

до Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", м.Херсон

про стягнення 854044 грн. 50 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Лагута В.А. - головний спеціаліст, довір.від 23.05.2008р.

від відповідача:Анісімов В.В. - заст.начальника, довір.№ 07/1317-07 від 08.10.2007р.

Позивач звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 839933грн. адміністративно-господарських санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2007 році та 14110грн.74коп. пені за несвоєчасне перерахування адміністративно-господарських санкцій, всього 854044 грн. 50 коп.

Позивачем заявлено клопотання про звернення господарського суду з мотивованою постановою до Верховного суду про порушення клопотання про звернення до Конституційного Суду України про необхідність офіційного тлумачення статтей 18, 18-1, 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та у зв'язку з цим зупинити провадження у справі.

Відповідач проти позову заперечує на тій підставі, що робочі місця для працевлаштування інвалідів ним створені у повному обсязі, а також ним вживались всі заходи щодо працевлаштування інвалідів та займалось самостійним пошуком інвалідів, з подальшим їх працевлаштуванням, що підтверджується зверненнями до Обласного центру зайнятості, самостійним зверненням до безробітних осіб з обмеженими можливостями та пропозицією влаштуватись на роботу на його підприємство.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ст.9 КАС України у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України (254к/96-ВР), вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

У господарського суду не виникло сумнівів щодо відповідності Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991р. № 875-ХІІ, зі змінами та доповненнями Конституції України, а тому і відсутні підстави для такого звернення та зупинення провадження у справі. У разі якщо такі сумніви виникли у відповідача, він може здійснити своє право на звернення до Конституційного Суду України у встановленому чинним законодавством порядку.

За таких умов клопотання відповідача відхиляється.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991р. № 875-ХІІ, зі змінами та доповненнями (далі Закону № 875-ХІІ), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів (далі підприємств) у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

При цьому виходячи з положень ч.5 ст.19 Закону № 875-ХІІ, виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою ст.19 Закону № 875-ХІІ, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Для відповідача норматив працевлаштування інвалідів складає 110 робочих місць. Фактично на підприємстві відповідача працює 62 інваліди. Норматив працевлаштування інвалідів недовиконаний на 48 робочих місць, що складає 839933грн. адміністративно-господарських санкцій, які позивач просить стягнути з відповідача. У своєму позові позивач стверджує, що якщо створене робоче місце інваліда фактично не введено в дію шляхом працевлаштування інваліда, то відповідач не звільняється від обов'язку сплатити штрафні санкції до Фонду на підставі ст.20 Закону (875-12), оскільки вказана норма не ставить відповідний обов'язок підприємства у залежність від будь-яких обставин, з яких інвалід не працює на даному підприємстві, а також у залежність від наявності чи відсутності у підприємства прибутку.

Згідно зі ст.18 Закону (875-12) працевлаштування інвалідів на підприємствах здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів.

Пунктами 5, 10, 11, 12, 13, 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою КМУ від 03.05.95р. № 314 (314-95-п), передбачено, що підприємства інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням повноважень, стану здоров'я, здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Отже, нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх працевлаштування.

З положень Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (875-12) не вбачається, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів супроводжується обов'язком підбирати та працевлаштовувати інвалідів на створені ним робочі місця.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що визначеними органами інваліди для працевлаштування на підприємство відповідача не направлялися, так само як і не було безпосереднього звернення інвалідів на підприємство для працевлаштування.

За таких обставин, господарський суд вважає, що на відповідача не може бути покладена відповідальність за неналежне виконання обов'язків по працевлаштуванню інвалідів органами, зазначеними у ст.18 Закону (875-12), в редакції від 05.03.07р., яка передбачає, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем надані докази, що ним здійснювались пошуки інвалідів з метою їх працевлаштування - щомісяця надавались оголошення до газети "Новий день" про створені робочі місця та можливість працевлаштування інвалідів, зверталось до центру зайнятості про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів, створення робочих місць для працевлаштування інвалідів; передбачення колективним договором обов'язків адміністрації підприємства щодо виконання заходів по створенню робочих місць для працездатних інвалідів. Наказом № 662 від 30.12.2005р. доповнено Колективний договір, ухвалений на конференції трудового колективу 06.05.2005р. п.4.9.9, відповідно до якого адміністрація зобов'язується „Згідно діючого законодавства виконувати заходи щодо створення робочих місць для працездатних інвалідів" Інформування органів працевлаштування про створені робочі місця.

Як вбачається із звіту ВАТ "ЕК "Херсонобленерго" про зайнятість і працевлаштування інвалідів (форма звітності №10-ПІ, затв. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007р. № 42), за 2007р. норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів склав ПО місць від загальної кількості працюючих на підприємстві. Фактично на підприємстві була можливість працевлаштувати 122 інваліда, тобто, зі своєї сторони, покладені обов'язки компанія виконала повністю. На виконання норм Закону № 875 ВАТ "ЕК "Херсонобленерго" передбачено та створені необхідні умови для працевлаштування інвалідів у відповідності до вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів".

Так, з метою виконання нормативів, що випливають із статті 19 цього Закону ВАТ "ЕК "Херсонобленерго" на протязі 2007 року займалося самостійним пошуком інвалідів, з подальшим їх працевлаштуванням, незважаючи на той факт, що обов'язок щодо пошуку інвалідів покладено на інших осіб, передбачених ст.18 та ст. 18і Закону.

В зв'язку з ігноруванням норм Закону органами працевлаштування інвалідів, починаючи з січня 2007р. ВАТ "ЕК "Херсонобленерго", неодноразово направляло листи-звернення до Херсонського територіального відділення Фонду соціального захисту інвалідів, обласного Центру медико-соціальної експертизи та обласного центру зайнятості щодо надання допомоги в пошуку працездатних інвалідів (№ 05/40-178 від 22.01.2007 р., № 05/40-413 від 14.02.2007 р., № 05/40-683 від 14.03.2007 р., № 05/40-916 від 12.04.2007 р., 05/12-1173 від 11.05.2007 р., № 07/35-1526 від 19.06.2007 р., № 05/25-1991 від 01.08.2007 р., № 22/2070 від 20.08.2007 р., № 22/12-2420 від 25.09.2007 р., № 22/05-2616 від 19.10.2007 р., № 22/2884 від 19.11.2007 р., № 22/3158 від 20.12.2007 р.), проте реальної допомоги від даних організацій підприємство так і не отримало.

Таким чином, відповідач свої обов'язки по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів виконало у повному обсязі і у господарського суду відсутні підстави для покладення відповідальності на нього за те, що створені робочі місця не зайняті інвалідами, не вбачається, та відповідно не вбачається підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.158, 160, 161, 162 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

1.Клопотання відповідача про звернення господарського суду з мотивованою постановою до Верховного суду про порушення клопотання про звернення до Конституційного Суду України про необхідність офіційного тлумачення статей 18, 18-1, 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відхилити.

2. В задоволенні позову відмовити.

3.Постанову направити сторонам по справі.

Постанова набирає законної сили з 01.09.08.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя З.В. Клепай

Повний текст постанови

оголошено 19.08.2008р.