ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.08 Справа № 20/240/08

Суддя Гандюкова Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту”, м.Київ

до Відкритого акціонерного товариства “Дніпроенерго”, м.Запоріжжя

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1.Зеленодольська міська рада, Дніпропетровська область, Апостолівський район, м.Зеленодольськ

2.Апостолівська районна державна адміністрація, Дніпропетровська область, м.Апостолове

3. Комунальне підприємство “Апостолівське бюро технічної інвентаризації”, Дніпропетровська область, м.Апостолове

про визнання права на оформлення користування земельними ділянками та розробку проекту відведення земельних ділянок, зобов’язання відповідача надати згоду на вилучення земельних ділянок з постійного користування

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача – Прокопенко Г.І. (довіреність б/н від 30.08.2007р.);

Від відповідача – Грипіч Л.В. (довіреність №10/1035-322 від 25.01.2008р.);

Шабанов В.М. (довіреність .№10/4767 від 08.05.2008р.);

Від Зеленодольської міської ради –не з’явився;

Від Апостолівської районної державної адміністрації –не з’явився;

Від КП “Апостолівське бюро технічної

інвентаризації” –Савченко А.В. (в.о начальника, у судовому засіданні 29.05.2008р.);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про визнання права ВАТ “Київ-Дніпровського МППЗТ” на оформлення у встановленому законодавством порядку користування земельними ділянками, розробку проекту відведення земельних ділянок площею 7,4 га під залізничними коліями, площею 1,17 га під приміщеннями АПК, майстернями по ремонту колійних машин та складами, площею 0,47 га під будівлею вокзалу, поста ЕЦ, пунктом техогляду вагонів, площею 0,71 га під будівлями тепловозного депо і гаражу та зобов’язання ВАТ “Дніпроенерго” надати згоду на вилучення з його постійного користування земельних ділянок загальною площею 9,75 га, які знаходяться під будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м.Зеленодольськ, вул.Зелене поле,1, та є власністю позивача.

Ухвалою господарського суду від 03.04.2008р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 20/240/08, судове засідання призначено на 13.05.2008р. Ухвалою суду від 13.05.2008р. в порядку ст.27 ГПК України до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Апостолівську районну державну адміністрацію та КП “Апостолівське бюро технічної інвентаризації”, цією ж ухвалою розгляд справи відкладено на 29.05.2008р. Ухвалою голови господарського суду від 29.05.2008р. строк вирішення спору у справі продовжувався на один місяць –до 02.07.2008р. Ухвалою суду від 29.05.2008р. розгляд справи відкладено на 19.06.2008р.

19.06.2008р. справу розглянуто, за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить: визнати право ВАТ “Київ-Дніпровського МППЗТ” на користування земельними ділянками та розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 9,75 га, розташованих на території ділянки Криворізької ТЕС ВАТ “Дніпроенерго” за адресою: Дніпропетровська область, м.Зеленодольськ, вул.Зелене Поле,1, а саме: під залізничними коліями№1-48, №51-65 загальною довжиною 28 808,8 погонних метрів орієнтовною площею 7,4 га; площею 1,17 га під будівлями адміністративно-побутового корпуса, майстерень для ремонту колійних машин, стрілочних постів №№1,2,8, підсобного приміщення; площею 0,47 га під будівлею вокзалу, поста електроцентралізації, пункту техогляду вагонів; площею 0,71 га під будівлями тепловозного депо, гаражу та піскосушилки; зобов’язати ВАТ “Дніпроенерго” надати згоду на вилучення з його постійного користування (відповідно до Державного акту серія ДП АП №000042 від 10.08.2001р.) частини земельної ділянки орієнтовною площею 9,75 га на території ділянки Криворізької ТЕС ВАТ “Дніпроенерго”, на якій знаходяться вище перелічені будівлі та споруди, що є власністю позивача. Заява про уточнення вимог в порядку ст.22 ГПК України прийнята судом до розгляду. Позовні вимоги мотивовані обставинами, викладеними у позовній заяві та обґрунтовані наступним. Позивач, який є правонаступником ВАТ “Зеленодольське МППЗТ”, є власником вищезазначених будівель та споруд, що підтверджується витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно, які розташовані на земельній ділянці промислового майданчика Криворізької ТЕС ВАТ “Дніпроенерго”, наданій відповідачу у постійне користування на підставі державного акту від 10.08.2001р. Вказані будівлі та споруди були передані з балансу ВАТ “Дніпроенерго” в 1984 році при реорганізації Зеленодольского МППЗТ. Зеленодольська філія ВАТ “Київ-Дніпровське МППЗТ” у відповідності до ст.ст.149,151 Земельного кодексу України звернулася до відповідача з пропозицією надати згоду на вилучення з його постійного користування земельної ділянки площею 9,75 га, на якій розташовані об’єкти нерухомості для подальшого їх оформлення. Розміри ділянок, місце їх розташування на території промислового майданчика Криворізької ТЕС було визначено Науково-технічною документацією з інвентаризації земельних ділянок Зеленодольського МППЗТ, виготовленою Дніпропетровською філією інституту землеустрою УААН в 1998 році та погоджені ВАТ “Дніпроенерго” (лист №29/1543 від 27.03.2003р.). Однак, листом №63/7774 від 13.08.2007р. ВАТ “Дніпроенерго” повідомив про відмову від вилучення земельної ділянки, мотивуючи тим, що на цих земельних ділянках розташовані інженерні мережі життєдіяльності Криворізької ТЕС, та запропонував оформити договір земельного сервітуту. Згідно з ст.99 Земельного кодексу та Українським класифікатором прав обмеженого користування чужою земельною ділянкою (сервітуту), затвердженого листом Держкомзему від 24.04.1998р. №14-1-7/120, не передбачають земельного сервітуту для розташування об’єктів нерухомості. Під будівлями позивач немає діючих підземних комунікацій, що належать відповідачу, а якщо вони знаходяться під залізничними коліями, то одержавши право користування земельною ділянкою, позивач зможе укладати договори земельного сервітуту. Позивач вважає відмову відповідача неправомірною, такою, що суперечить ст.120 Земельного кодексу України та ст.377 ЦК України, та порушує його права. Позивач звертався з листом до Апостолівської районної державної адміністрації з клопотанням про вилучення та наступне оформлення права позивача на користування земельною ділянкою, яке виникло у нього у зв’язку з набуттям права власності на будівлі та споруди, на який одержав відповідь, що у разі незгоди землекористувача на вилучення, це питання вирішується в судовому порядку у відповідності до п.10 ст.149 Земельного кодексу України. На підставі ст.377 ЦК України, ст.ст.120,123,149,151,152,158 Земельного кодексу України просить позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив, вважає вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. На спірній земельній ділянці розташована велика розгалужена мережа діючих технологічних інженерних комунікацій (підземних та наземних), тобто інженерні мережі життєдіяльності Криворізької ТЕС. У зв’язку з чим, позивачу було запропоновано укласти з ВАТ “Дніпроенерго” договір земельного сервітуту. Зацікавленою стороною в укладенні сервітуту є Зеленодольське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту, тому відповідно до діючого законодавства проект договору щодо встановлення земельного сервітуту розробляє зацікавлена сторона, яка також несе витрати, пов’язані з оформленням та державною реєстрацією договору. Відповідно до ч.1 ст.151 Земельного кодексу України юридичні особи, які зацікавлені у вилученні земельних ділянок, зобов’язані до початку проектування погодити це питання з власником землі, яким в даному випадку є Апостолівська районна державна адміністрація. Крім того, відповідно до науково-технічної документації, на яку посилається позивач у своїй позовній заяві, було погоджено лише 2,35 га, а не 9,75 га земельної ділянки. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи (Зеленодольська міська рада) у судове засідання не з’являвся, через представника позивача надав наступне письмове пояснення. Спірні земельні ділянки входять до складу земель, що належать ВАТ “Дніпроенерго” на праві постійного користування згідно державного акту №160 від 10.08.2001р.Рішенням Зеленодольської міської ради №366 від 28.12.2001р. проведено розмежування земель державної та комунальної власності. Земельні ділянки, про які йдеться у позовній заяві, знаходяться за межами населеного пункту міста Зеленодольська, але на території Зеленодольської міської ради та відносяться до земель державної власності. У відповідності до ст.17 Земельного кодексу України в даному випадку повноваження щодо розпорядження землями державної власності належать Апостолівській районній державній адміністрації. Щодо рішення №341 від 20.08.2004р. третя особа пояснила, що в ньому йдеться про надання дозволу ВАТ “Зеленодольське МППЗТ” на розробку проекту відведення земельної ділянки під будівництво гаражу в м.Зеленодольск (в межах населеного пункту) , яка не входить до складу спірних земельних ділянок.

Третя особа - Апостолівська районна державна адміністрація у судові засідання свого представника не направила, письмового пояснення по суті спору та витребувані судом документи не представлені.

КП “Апостолівське бюро технічної інвентаризації” письмового пояснення не надав, представник у судовому засіданні усно пояснив, що мається роз’яснення Міністерства юстиції України №19-5—6438 від 20.12.2005р. щодо оформлення свідоцтв про право власності на залізничну колію, відповідно до якого залізничні колії не підлягають державній реєстрації прав власності на нерухоме майно в бюро технічної інвентаризації. Також надав роз’яснення учасникам семінару з питань реєстрації прав на нерухомість та інформаційну довідку щодо власника майна на спірній земельній ділянці.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серія АП№000042 від 10.08.2001р., виданого Зеленодольською міською радою та зареєстрованого в книзі записі державних актів за №160, ВАТ “Дніпроенерго” (відповідач) надано в постійне користування земельну ділянку Криворізької ТЕС площею 2357,92 га, розташовану на території Зеленодольської міської ради.

Згідно з витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно №№13559887,13560204, виданими 14.02.2007р. Комунальним підприємством “Апостолівське бюро технічної інвентаризації”, та інформаційної довідки №161 від 28.05.2008р. позивачу - ВАТ “Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту” належать на праві державної власності: комплекс будівель та споруд (будівля вокзалу, пост електроцентралізації, будівля техогляду вагонів; будівля майстерень для ремонту колійних машин, адміністративно-побутовий корпус, стрілочні пости №№1,2,8, підсобне приміщення; залізничні колії №1-48, №51-65) та будівлі по споруди тепловозного депо (тепловозне депо, гараж, піскосушилка, насосна), розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Апостолівський район, м.Зеленодольськ, вул.Зелене Поле,1.

Підставою виникнення права власності у зазначених витягах вказано наказ №396 від 26.04.2006р. Міністерства транспорту та зв’язку України “Про реорганізацію відкритих акціонерних товариств шляхом приєднання до ВАТ “Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту”. Відповідно до цього наказу ВАТ “Зеленодольське міжгалузеве підприємство промислового транспорту” реорганізовано шляхом приєднання до ВАТ “Київ-Дніпровське МППЗТ”.

Матеріали справи свідчать, що раніше вищезазначені будівлі та споруди згідно з протоколом та актом приймання-передачі основних засобів від 01.11.1984р. були передані Зеленодольському МППТЗ” Криворізькою ТЕС ВАТ “Дніпроенерго”.

Листом №679/17 від 29.03.2007р. Зеленодольська філія ВАТ “Київ-Дніпровське МППЗТ” звернулася до відповідача з проханням надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 9,75 га на території промислової зони Криворізької ТЕС в постійне користування ВАТ “Київ-Дніпровське МППЗТ”, оскільки на ній розташовані залізничні колії та будівлі, що перебувають на балансі філії.

У відповідь листом №63/7774 від 13.08.2007р. ВАТ “Дніпроенерго” повідомило про неможливість надати таку згоду, так як на даній земельній ділянці розташована мережа діючий технологічних інженерних комунікацій Криворізької ТЕС та під’їзні залізничні колії і будівлі та споруди МППЗТ щільно переплетені з коліями та будівлями, які знаходяться на балансі ВАТ “Дніпроенерго”. Зважаючи на це, відповідач запропонував оформити договір земельного сервітуту.

Згідно з матеріалами справи, позивач після такої відповіді відповідача, з метою вирішення питання звертався з листами та клопотаннями до Апостолівської районної державної адміністрації, до повноважень якої належить розпорядження спірною земельною ділянкою, Апостолівського районного відділу земельних ресурсів, якими було повідомлено, що у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки, питання вирішується в судовому порядку.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають на наступних підставах.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом. Згідно з ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Позивач просить визнати його право на користування земельною ділянкою і розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 9,75га та зобов’язати ВАТ “Дніпроенерго” надати згоду на вилучення з його постійного користування частини земельної ділянки орієнтовною площею 9,75 га на території ділянки Криворізької ТЕС ВАТ “Дніпроенерго”. Обґрунтовує вимоги ст.ст.120,123,149.151,152,158 Земельного кодексу України, ст.377 ЦК України.

Згідно з положеннями ст. 120 Земельного кодексу України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Статтею 377 ЦК України визначено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Главою 15 Земельного кодексу України визначено два види користування землею - право постійного користування земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки.

Статтею 125 Кодексу визначено підстави виникнення права користування земельної ділянки, а саме - одержання її користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, та виникнення права оренди земельної ділянки, а саме - укладення договору оренди і його державна реєстрація.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Із змісту ст.123 цього кодексу слідує, що згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки дає відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада після розгляду клопотання у місячний строк. Відмову органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади у наданні земельної ділянки в користування або залишення клопотання без розгляду в установлений строк може бути оскаржено в судовому порядку.

Із вищенаведених норм законодавства слідує, що право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності виникає після прийняття уповноваженим органом відповідного рішення, а право на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки після надання згоди.

Хоча ст.120 Земельного кодексу України передбачає право на оформлення права користування земельною ділянкою при переході права власності на будівлю і споруду, проте вказана стаття не передбачає звільнення від здійснення передбаченої законом процедури оформлення такого права.

Відповідно до п. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою здійснюється шляхом реалізації таких правомочностей як володіння і користування.

Приписами ст.125 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з ст.126 цього Кодексу право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно з п.п.1,2,5,10 ст.149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, ради міністрів Автономної республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Порядок погодження питань, пов'язаних із вилученням земельних ділянок встановлений ст.151 Земельного кодексу України.

Оскільки спірна земельна ділянка входить до складу земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користування відповідача на підставі державного акту, то в даному випадку необхідне, по-перше, обов’язкове погодження вилучення її з відповідачем, з наданням при цьому відповідних матеріалів, передбачених статтею 151 Земельного Кодексу України.

Так, із змісту вищезазначеної статті слідує, що юридичні особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, зобов'язані до початку проектування погодити із власниками землі і землекористувачами та сільськими, селищними, міськими радами, державними адміністраціями розмір земельної ділянки та умови її вилучення (викупу). Матеріали погодження місця розташування об'єкта повинні включати: викопіювання з генерального плану або іншої містобудівної документації населеного пункту, копію плану земельної ділянки з нанесенням на ній варіантів розміщення об'єкта із зазначенням загальної площі, яку необхідно вилучити. Зазначаються також склад угідь земельної ділянки, що вилучається, та умови її відведення.

Згідно з п.п.16,17 ст.151 Земельного кодексу України у судовому порядку ці питання вирішуються у разі відмови власника землі або землекористувача, сільської, селищної, міської ради, органів державної влади у погодженні місця розташування об'єкта. У разі задоволення позову щодо оскарження відмови власника землі або землекористувача, сільської, селищної міської ради, органів державної влади у погодженні місця розташування об’єкта рішення суду є підставою для розробки проекту відведення земельної ділянки.

Із матеріалів справи слідує, що на замовлення Зеленодольського міжгалузевого підприємства промислового транспорту Дніпропетровською філією інституту землевлаштування Українською академією аграрних наук було розроблено науково-технічну документацію по інвентаризації земельних ділянок, 20.08.1998р. складено Акт інвентаризації земельних ділянок загальною площею 2,35 га під будівлями та дворами, в тому числі: будівля АБК, контора, склад 1,17га, локомотивне депо, майстерні 0,71 га, станція Зелене Поле 0,47 га, та внесено пропозицію виготовити акт на право постійного користування землею. Листом №29/1543 від 27.03.2003р. ВАТ “Дніпроенерго” погодило проект інвентаризації земельних ділянок ВАТ “Зеленодольського ППЗТ” загальною площею 2,35 га, розташованих на території промплощадки Криворізької ТЕС.

Доказів звернення до відповідача щодо погодження вилучення з його постійного користування частини земельної ділянки площею 9,75 га з наданням необхідного пакету документів, позивачем не надано. Із змісту листа №679/17 від 29.03.2007р. слідує, що Зеленодольська філія ВАТ “Київ-Дніпровське МППЗТ” звернулася до відповідача з проханням надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 9,75 га, а не на вилучення з його постійного користування.

Відповідно до ст.22 ГПК України зміна підстав або предмету спору є правом позивача. Згідно з ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з ч.1 ст.13, ч.1,2 ст.14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов’язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Приписами ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено право підприємств та організацій звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Із змісту ст.12 ГПК України слідує, що господарський суд розглядає спори.

Приписами ст.ст. 33,34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами факт порушення його прав відповідачем ВАТ “Дніпроенерго”, які б підлягали захисту судом у вибраний позивачем спосіб захисту прав. Згідно з ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Статтею 4-5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття рішень обов’язкових до виконання на всій території України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України. Рішення суду зобов’язати надати згоду на вилучення з постійного користування не призведе до захисту порушеного права або інтересу (при доведеності факту такого порушення). Оскільки таке рішення буде декларативним, тобто, не може бути виконаним в примусовому порядку. Право або інтерес позивача можуть бути відновлені при наявності підстав за іншим предметом позову.

Більш того, позивач просить визнати як право, так і зобов’язати відповідача надати згоду на вилучення щодо земельної ділянки орієнтовною площею 9,75га. Між тим, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях чи носити альтернативний характер. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід’ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об’ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя.

На зазначених підставах суд вважає, що позовні вимоги у вибраний позивачем спосіб захисту права задоволенню не підлягають. У задоволенні позовних вимог відмовляється повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача..

Керуючись ст. ст. 22, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                             Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 21.08.2008р.