ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2008 р.

Справа № 22-15/321-07-8922

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів Тофана В.М., Михайлова М.В.

при секретарі судового засідання Юзьковій А.В.

за участю представників сторін у судовому засіданні 29.07.2008р.:

від позивача: Антоненко С.В. за довіреністю від 20.02.2008р. №346

від відповідача: Коротких М.К. за довіреністю від 29.07.2008р. №юр.42

Буданцев Р.О. за довіреністю від 04.01.2007р. №юр.2

за участю представників сторін у судовому засіданні 02.09.2008р.:

від позивача: Антоненко С.В. за довіреністю від 20.02.2008р. №346

Хахалін В.В. за довіреністю від 03.03.2008р. №419

від відповідача: Коротких М.К. за довіреністю від 29.07.2008р. №юр.42

Букур Г.П. за довіреністю від 30.12.2005р. №юр.124

за участю представників сторін у судовому засіданні 23.09.2008р.:

від позивача: Антоненко С.В. за довіреністю від 20.02.2008р. №346

від відповідача: Коротких М.К. за довіреністю від 29.07.2008р. №юр.42

Букур Г.П. за довіреністю від 30.12.2005р. №юр.124

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської залізниці

на ухвалу господарського суду Одеської області від 25 червня 2008 року

у справі №22-15/321-07-8922

за позовом Одеської залізниці

до відповідача Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт”

про врегулювання розбіжностей у договорі, -

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду Одеської області Одеською залізницею поданий позов, в якому заявлені вимоги до ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт” про врегулювання розбіжностей по додатковій угоді до договору про обробку вагонів, зобов’язавши ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт” прийняти редакцію Одеської залізниці, а саме: 1) п.6.6. договору викласти у такій редакції: „Відстань для нарахування збору за подачу та забирання вагонів встановлюється: -ППК-1 –4,7 км в обидві кінці, з них на балансі залізниці –3,4 км, на балансі порту –1,3 км; ППК-2 (контейнерний майданчик)- 32,8 км в обидва кінці, з них на балансі залізниці 31,7 км, на балансі порту –1,1 км; -ППК-2(рудний причал) –34,3 км в обидва кінці, з них на балансі залізниці –31,7 км, на балансі порту –2,6 км; - ППК-3 –33,5 км в обидві кінці, з них на балансі залізниці –31,6 км, на балансі порту - 1,9 км; 2) п.6.7. договору викласти у такій редакції: „Навантаження або вивантаження вагонів вважаються закінченими з моменту готовності до забирання усієї партії вагонів одночасно поданої на вантажний фронт згідно ЄТП. Про час готовності до забирання усієї партії вагонів Порт письмово повідомляє Станцію”; 3) п.6.8. договору викласти у такій редакції: „Час користування вагонами на вантажному фронті обчислюється з моменту постанови вагонів на фронт з урахуванням розміру максимальної одночасної подачі на вантажний фронт до моменту готовності до забирання усієї одночасно поданої партії вагонів і проставляється у Відомості плати за користування вагонами ф.ГУ-46 на підставі Пам’ятки про користування вагонами ф.ГУ-45”; 4) п.7.4. договору викласти у такій редакції: „За користування вагонами і контейнерами Порт сплачує залізниці плату згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами Правил перевезення вантажів. За подачу та забирання вагонів на/з фронтів навантаження (вивантаження) Порт сплачує збір згідно з Тарифним керівництвом №1. Ставка збору за подачу та забирання вагонів знаходиться як середньозважена між ставками таблиці №1 і таблиці №2 Тарифного керівництва №1. За маневрову роботу, зберігання вантажів у вагонах, послуги і роботи, замовлені портом, Порт сплачує збори згідно з Тарифним керівництвом №1 з відповідними оголошеними Укрзалізницею коефіцієнтами підвищення”; 5) „На підставі вищевикладеного вносяться відповідні зміни до Єдиного технологічного процесу роботи ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт” на станції Ізмаїл”; 6) „Дане доповнення є невід’ємною частиною мирової угоди від 01.09.2005р. №ОД/М-05-599д-НЮ”.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25 червня 2008 року (суддя Торчинська Л.О.) провадження у справі №22-15/321-07-8922 припинено на підставі п.7 ч.1 ст.80 ГПК України, з огляду на те, що зміст укладеного між сторонами договору про обробку вагонів було узгоджено сторонами при укладанні мирової угоди, яка затверджена ухвалою господарського суду Одеської області від 21.09.2005р.

Позивач з ухвалою суду першої інстанції не згодний, в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, з посиланням при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до винесення неправильної ухвали. За доводами скаржника мировою угодою, затвердженою ухвалою господарського суду Одеської області від 21.09.2005р. узгоджено загалом всі умови договору, а не конкретно умови п.п. 6.6, 6.7, 6.8, 7.4 договору, тобто предметом спору є різні умови договору.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.09.2008р. по справі №22-15/321-07-8922 продовжено строк розгляду апеляційної скарги до 15 жовтня 2008р.

У судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги, викладені в апеляційній скарзі і наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у ній та поясненнях на заперечення ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт”, наданих до апеляційного господарського суду 02.09.2008р.

Відповідач з апеляційною скаргою позивача не згодний і у судовому засіданні його представники просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, з підстав, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу, наданих до апеляційного господарського суду 29.07.2008р.

На підставі ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалася перерва до 02.09.2008р., про що сторони повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваної ухвали, заслухавши представників сторін, апеляційним господарським судом встановлено:

Матеріали справи свідчать, що ухвалою господарського суду Одеської області від 21.09.2005р. по справі №15/211-05-5728 за позовом Одеської залізниці до ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт” про спонукання укласти договір, затверджено мирову угоду, укладену між Одеською залізницею та ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт”, згідно якої сторонами затверджено договір від 01.09.2005р. №ОД/М-05-599-НЮ про обробку вагонів з вантажами в редакції, наведеній в судовій ухвалі.

За умовами даного договору Залізниця приймає/здає експортні, транзитні, імпортні вантажі, що перевозяться за участю морського, залізничного транспорту, а також господарські вантажі для Порту або для його контрагентів (п.2.1 договору).

Відповідно до пункту 3.2 вказаного договору Залізниця взяла на себе зобов’язання, зокрема, здійснювати подачу вагонів під вивантаження та навантаження за узгодженим змінно-добовим планом у кількості не більше фронту одночасної подачі за умови наявності вагонів, а також своєчасно здійснювати забирання з території Порту розвантажених та навантажених Портом вагонів.

Пунктом 6.6 даного договору від 01.09.2005р. встановлена ставка збору за подачу та забирання вагонів у розмірі, що дорівнює гривневому еквіваленту 0,325 доларів США з ПДВ за одну навантажену або вивантажену тону по офіційному курсу НБУ на день оплати. Оплата проводиться в національній валюті України - гривні.

Пунктом 6.7 даного договору встановлено, що навантаженими або вивантаженими вагонами вважаються з моменту готовності до забирання всієї партії вагонів по фронту одночасної подачі, згідно ЄТП.

Пунктом 6.8 даного договору передбачено, що час подачі вагонів проставляється у відомості за користування вагонами на підставі Пам’ятки про користування вагонами (контейнерами) по фронту одночасної обробки, а час готовності до забирання –по повідомленню Порта на всю партію по фронту одночасної подачі, згідно ЄТП.

Пунктом 7.4 договору встановлено, що за користування вагонами і контейнерами Порт сплачує Залізниці плату згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами, Правил перевезень вантажів частина 1.

За подачу і забирання вагонів з фронтів навантаження (вивантаження), за маневрову роботу, зберігання вантажів у вагонах, послуги і роботи, замовлені Портом, Порт сплачує збори згідно з Тарифним керівництвом №1 з відповідними оголошеними Укрзалізницею коефіцієнтами підвищення.

29.10.2007р. Одеською залізницею було складено та надіслано відповідачу проект додаткової угоди до договору про обробку вагонів з вантажами, в якій п.6.6, п.6.7, п.6.8, п.7.4 договору викладено у новій редакції:

„п.6.6. “Відстань для нарахування збору за подачу та забирання вагонів встановлюється:

-          ППК-1 –4,7 км в обидва кінці, з них на балансі залізниці –3,4 км, на балансі порту –1,3 км;

-          ППК-2 (контейнерний майданчик) –32,8 км в обидва кінці, з них на балансі залізниці 31,7 км, на балансі порту –1,1 км;

-          ППК-2 (рудний причал) –34,3 км в обидва кінці, з них на балансі залізниці –31,7 км, на балансі порту –2,6 км;

-          ППК-3 –33,5 км в обидва кінці, з них на балансі залізниці –31,6 км, на балансі порту –1,9 км.

п. 6.7. “Навантаження або вивантаження вагонів вважаються закінченими з моменту готовності до забирання усієї партії вагонів одночасно поданої на вантажний фронт згідно ЄТП. Про час готовності до забирання усієї партії вагонів Порт письмово повідомляє Станцію”.

п. 6.8. “Час користування вагонами на вантажному фронті обчислюється з моменту постановки вагонів на фронт з урахуванням розміру максимальної одночасної подачі на вантажний фронт до моменту готовності до забирання усієї одночасно поданої партії вагонів і проставляється у Відомості плати за користування вагонами ф.ГУ-46 на підставі Пам’ятки про користування вагонами ф.ГУ-45”.

п.7.4. “За користування вагонами і контейнерами Порт сплачує Залізниці плату згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами Правил перевезень вантажів.

За подачу та забирання вагонів на/з фронтів навантаження (вивантаження), за маневрову роботу, зберігання вантажів у вагонах, послуги і роботи, замовлені Портом, Порт сплачує збори згідно з Тарифним керівництвом №1 з відповідними оголошеними Укрзалізницею коефіцієнтами підвищення.

При подачі та забиранні вагонів з фронтів навантаження (вивантаження) Залізниця своїми силами, у разі потреби, здійснює перевід стрілок, які знаходяться на балансі Порту, за що Порт сплачує Залізниці, по накопичу вальній картці, збір згідно договірного тарифу. Факт виконання робіт по переводу стрілок оформляється щодекадним актом виконаних робіт у двох примірниках, який складає відповідальний представник станції Ізмаїл та підписується відповідальними працівниками станції і Порту”.

Доповнити договір наступними пунктами:

5. На підставі вищевикладеного вносяться відповідні зміни до Єдиного технологічного процесу роботи ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт” та станції Ізмаїл.

6. Дане доповнення є невід’ємною частиною мирової угоди від 01.09.2005 р. № ОД/М-05-599-НЮ і діє з моменту його підписання”.

Листом від 05.11.2007 р. ДП “Ізмаїльський морський торговельний порт” було надіслано позивачу підписану Портом додаткову угоду з урахуванням протоколу розбіжностей, згідно якого викладено п.6.6, п.6.7, п.6.8, п.7.4 договору у інший редакції:

„п.6.6. Відповідно розділу 2 Тарифного керівництва № 4 залізниці України, пункт 6.6. втрачає свою чинність та викладається у наступній редакції:

Відстань для розрахунку за подавання/збирання вагонів з табл.. розд.2 Тарифного керівництва 1:

ППК- 1 - 687,30 м в обидва кінці;

ППК - 2,3 з урахуванням контейнерного терміналу –1623,20 м в обидва кінці.

п.6.7. “Навантаження або вивантаження вагонів вважаються закінченими з моменту готовності до збирання усієї партії вагонів одночасно поданої по фронту одночасної обробки згідно ЄТП. Про час готовності до збирання вагонів Порт письмово повідомляє Станцію”.

п.6.8 Час подачі вагонів проставляється у відомості і користування вагонами на підставі Пам’ятки про користування вагонами (контейнерами) по фронту одночасної обробки, а час готовності до збирання –по повідомленню Порта на всю партію по фронту одночасної обробки, згідно ЄТП.

п.7.4 За користування вагонами і контейнерами Порт сплачує Залізниці плату згідно з Правилами користування вагонами и контейнерами. Правил перевезень вантажів частина 1.

За подачу і збирання вагонів з фронтів навантаження (вивантаження), за маневрову роботу, зберігання вантажів у вагонах, послуги і роботи, замовлені Портом. Порт сплачує збори згідно з Тарифним керівництвом № 1 розд.2 табл.2 з відповідними Укрзалізницею коефіцієнтами підвищення.

Пункти 5 та 6 додаткової угоди виключити”.

29.11.2007р. між сторонами відбувся розгляд протоколу розбіжностей до додаткової угоди до договору від 01.09.2005р. №ОД/М-05-599-НЮ, в результаті якого розбіжності залишились неврегульованими, про що був складений відповідний протокол узгодження розбіжностей до додаткової угоди до договору від 01.09.2005р. №ОД/М-05-599-НЮ між Одеською залізницею та ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт” про обробку вагонів з вантажами по станції Ізмаїл.

Посилаючись на те, що редакція додаткової угоди ґрунтується на Правилах обслуговування залізничних під’їзних колій, затверджених наказом Міністервства транспорту України від 21.11.2000р. №644, Одеська залізниця 06.12.2007р. звернулась до суду з позовом про спонукання відповідача укласти додаткову угоду до договору від 01.09.2005р. №ОД/М-05-599-НЮ в редакції залізниці.

Як вище встановлено апеляційним господарський судом, господарським судом Одеської області було припинено провадження у справі №22-15/321-07-8922 за позовом Одеської залізниці до ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт” про врегулювання розбіжностей по додатковій угоді до договору про обробку вагонів з огляду на те, що зміст укладеного між сторонами договору про обробку вагонів було узгоджено сторонами при укладанні мирової угоди, яка затверджена ухвалою господарського суду Одеської області від 21.09.2005р. При винесенні оскаржуваної ухвали суд керувався п.7 ч.1 ст.80 ГПК України.

Вимогами ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом. У випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається (п.7 ч.1, ч.2 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ч.1, ч.7 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вимогами ст. 638 ЦК України, які кореспондуються з вимогами ст. 181 ГК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з п.2 ч.4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

Відповідно до ч.6 ст. 179 ГК України суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Вимогами ст. 187 ГК України передбачено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Необхідність укладання договору між Одеською залізницею та ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт” про обробку вагонів з вантажами передбачена ч.6 ст.179 Господарського кодексу України, ст.71 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, п.2.1 Правил обслуговування залізничних під’їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за №875/5096).

Порядок укладання договору про подачу та забирання вагонів визначений розділом 3 зазначених Правил, відповідно до положень якого розбіжності, що залишилися неврегульованими після їх розгляду, оформляються протоколом і у двадцятиденний строк передаються залізницею до господарського суду. Такий порядок оформлення також поширюється на додаткові угоди до договору, на його доповнення або часткові зміни.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4-5 ст. 188 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 651 ЦК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Таким чином, законодавством передбачена можливість зміни договору, а тому апеляційний господарський суд вважає, що незважаючи на те, що вищевказаний договір від 01.09.2005р. №ОД/М-05-599-НЮ про обробку вагонів з вантажами був затверджений мировою угодою, виходячи з положень зокрема ст. 188 ГК України у випадках, передбачених чинним законодавством до нього можуть бути внесені зміни, як і в будь-який інший договір.

Разом з тим, апеляційний господарський суд вважає, що предметом спору по даній справі є врегулювання розбіжностей по додатковій угоді до договору про обробку вагонів, в той час як мирова угода була затверджена по справі №15/211-05-5728, предметом спору по якій було спонукання укласти договір про обробку вагонів. Таким чином предмети позову у двох справах є різними, тобто в даному випадку є недоцільним застосовувати до спірних правовідносин положення ст. 80 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду Одеської області від 25.06.2008р. про припинення провадження у справі №22-15/321-07-8922 є неправомірною та необґрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції повинен був вирішувати спір по суті та не мав права припиняти провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.80 ГПК України.

Окрім того, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В оскаржуваній судовій ухвалі від 25.06.2008р. господарським судом Одеської області було зазначено, що відносно п.6.6 договору справу слід припинити також на підставі п.2 ст. 80 ГПК України, оскільки є рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав.

Дійсно, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Одеської області від 14.03.2007р. по справі №22/28-07-341 відмовлено в позові Одеської залізниці до Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт” про спонукання укласти додаткову угоду до договору від 01.09.2005р. №ОД/М-05-599-НЮ про обробку вагонів з вантажами, а саме: п.6.6 договору викласти у такій редакції: „Відстань для нарахування збору за подачу та забирання вагонів установлена 24 км в обидві кінці”. Таким чином, предметом спору по справі №22/28-07-341 є викладення п.6.6 договору у такій редакції: „Відстань для нарахування збору за подачу та забирання вагонів установлена 24 км в обидві кінці”.

Позовні вимоги Одеської залізниці по справі №22-15/321-07-8922 щодо п.6.6 полягають у викладенні його в такій редакції: „Відстань для нарахування збору за подачу та забирання вагонів встановлюється: - ППК-1 –4,7 км в обидві кінці, з них на балансі залізниці –3,4 км, на балансі порту –1,3 км; - ППК-2 (контейнерний майданчик)- 32,8 км в обидва кінці, з них на балансі залізниці 31,7 км, на балансі порту –1,1 км; - ППК-2 (рудний причал) –34,3 км в обидва кінці, з них на балансі залізниці –31,7 км, на балансі порту –2,6 км; - ППК-3 – 33,5 км в обидві кінці, з них на балансі залізниці –31,6 км, на балансі порту - 1,9 км”.

За таких обставин предмет спору по справі №22/28-07-341 та предмет спору по справі №22-15/321-07-8922 є різними.

Отже в даному випадку застосування судом першої інстанції п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України є недоречним.

Водночас необхідно зазначити, що відповідно до вимог ч.4 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду. Тобто в даному випадку господарський суд апеляційної інстанції, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу про припинення провадження у справі, не розглядає справу по суті спору, а отже вимоги скаржника щодо прийняття нового рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити, є неправомірними та необґрунтованими.

За таких обставин апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Одеської залізниці підлягає частковому задоволенню, ухвала господарського суду Одеської області від 25 червня 2008 року - скасуванню, а справа - передачі на розгляд господарського суду Одеської області, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми процесуального права, зокрема ст. 80 ГПК України.

На підставі п.6 ст. 8 Декрету КМУ „Про державне мито” від 21.01.93р. №7-93, державне мито в сумі 51 грн., що сплачене позивачем по платіжному дорученню від 04.07.2008р. №3955 за розгляд апеляційної скарги, підлягає поверненню позивачу, оскільки відповідно до вимог ст.2 зазначеного Декрету оскаржувана позивачем ухвала суду першої інстанції про припинення провадження у справі не є об’єктом справляння державного мита.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Одеської залізниці задовольнити частково.

2.Ухвалу господарського суду Одеської області від 25 червня 2008 року про припинення провадження у справі №22-15/321-07-8922 скасувати.

3.Справу №22-15/321-07-8922 передати на розгляд господарського суду Одеської області.

4. Видати Одеській залізниці довідку на повернення з державного бюджету України державного мита в сумі 51 грн., що сплачене за платіжним дорученням від 04.07.2008р. №3955.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя

О.О. Журавльов

Судді

В.М. Тофан

М.В. Михайлов