ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

08.09.08 об 11:10 Справа № А17/353-08

Господарський суд Київської області у складі судді Суховий В.Г.

при секретарі судового засідання Фролов О.С.

за участю представників:

позивача: Котова Н.І.

відповідача: Вдовенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Дочірнє підприємство“Сав-ІР”

про стягнення 8 132,59 грн

СУТЬ СПОРУ:

В господарський суд Київської області звернулося з позовом Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі –Позивач) до Дочірнього підприємства “Сав-ІР” (далі –Відповідач) про стягнення 8 132,59 грн, з яких 7 983 грн - адміністративно-господарські санкції за невиконання у 2007 році нормативу, встановленого ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі - Закон), та 149,59 грн пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарської санкції.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.07.2008р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 20.08.2008р.

Позивач обґрунтовує позов тим, що відповідач, в порушення вимог ст. 19 Закону у 2007 році не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто, за одне робоче місце, призначених для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, відповідач до 15.04.2008 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 7 983,00 грн. Крім цього, позивач зазначає, що у ч. 3 ст. 20 Закону встановлено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, а оскільки відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій на 57 днів, то він повинен сплатити пеню у розмірі 149,59 грн.

Відповідач у своєму відзиві від 30.07.2008р. проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що підприємство взагалі створене 29.05.2007р., а з 01.08.2007р. на ньому працює один інвалід відповідно до норми встановленої чинним законодавством.

У зв’язку з неявкою представника позивача розгляд справи було відкладено.

В судовому засіданні 08.09.2008р. представник позивача позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд в с т а н о в и в:

Згідно з ч. 9 та ч. 10 ст. 20 Закону спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Згідно з Положенням, затвердженим Директором Фонду соціального захисту інвалідів 10.06.2004р., Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є територіальним органом Фонду соціального захисту інвалідів, що утворене для реалізації покладених завдань на Фонд соціального захисту інвалідів за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України, та підзвітне і підконтрольне Фонду.

Позивач в позовній заяві посилається на порушення відповідачем ч. 1 ст. 19 зазначеного Закону щодо недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

У частині першій ст. 19 Закону (в редакції чинній з 23.02.2006р.) визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 489846 Дочірнє підприємство“Сав-ІР” зареєстроване в Єдиному державному реєстрі 29.05.2007р.

Відповідачем на виконання вимог Закону було подано позивачу Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (форма № 10-ПІ), що підтверджується штампом позивача (№ 1546 від 13.02.2008р.). Згідно зазначеного звіту на підприємстві відповідача середньооблікова кількість штатних працівників становить 18 чоловік, а норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 1 особа. Згідно цього ж звіту у 2007 році середньооблікову кількість штатних працівників на підприємстві, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, не зазначено.

Однак, як встановлено судом, з 1 серпня 2007 року на підприємстві відповідача (Дочірнє підприємство“Сав-ІР”) було працевлаштоано одного інваліда, що підтверджується наказом про прийняття на роботу № 27/1-к від 01.08.2007р., заявою про прийняття на роботу від 01.08.2007р., довідкою виданою Коломійцю Ф.В. № 042291, посвідченням інваліда та копією трудової книжки Коломійця Ф.В. (копії в матеріалах справи).

Таким чином, на Дочірньому підприємстві “Сав-ІР”, яке фактично існує з 29 травня 2007р., з 1 серпня 2007 року відповідно до чиного законодавства працював один інвалід.

У зв’язку з помилковим не зазначенням відповідачем у звіті форми № 10-ПІ за 2007 рік (Вх. № 1546 від 13.02.2008р.) про те, що на підприємстві працює один інвалід, відповідачем у липні 2008 року було подано уточнений звіт форми № 10-ПІ за 2007 рік (Вх. № 726 від 16.07.2008р.), відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 1 особу.

Таким чином, на підприємстві відповідача протягом 2007 року фактично працював необхідний відповідно до чинного законодавства один інвалід.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону (в редакції чинній з 01.01.2006) підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 Закону.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем фактично протягом 2007 року було працевлаштовано визначеного чинним законодавством одного інваліда, у зв’язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 8 132,59 грн є необґрунтованими, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 157-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного терміну на подання заяви про апеляційне оскарження/апеляційної скарги у разі їх не подання або після закінчення 20-денного терміну після подання заяви про апеляційне оскарження у випадку неподання апеляційної скарги або після закінчення апеляційного розгляду справи і залишення постанови без змін.

Дану постанову може бути оскаржено у 10-денний термін з дня складення у повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження/апеляційної скарги або у 20-денний термін після подання у 10-денний термін заяви про її апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Суховий В. Г.