КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2008                                                                                           № 37/401

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Гарник Л.Л.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з’явився,

від відповідача -не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" вособі Розрахункового департаменту

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.12.2007

у справі № 37/401

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" вособі Розрахункового департаменту

до                                                   Житлово-будівельний кооператив "Автотранспортник-8"

третя особа позивача

третя особа відповідача

про                                                  стягнення 23666,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.12.2007р. у справі №37/401 в позові ВАТ “АК “Київводоканал” в особі Розрахункового департаменту відмовлено, на підставі Закону України від 24.06.2004р. №1875 «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю

Не погоджуючись з винесеним рішенням, ВАТ “АК “Київводоканал” в особі Розрахункового департаменту подало апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить його скасувати на підставі ст.19 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання”, ст.67 ГК України, Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994р. №65.

Відзив на апеляційну скаргу ЖБК “Автотранспортник-8” не надавав.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин

справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

18 липня 2007 року між ВАТ “АК “Київводоканал” (постачальник) та ЖБК “Автотранспортник-8” (абонент) був укладений договір на послуги з водопостачання та водовідведення №02798/4-03 (далі – Договір, а.с.11-12), відповідно до умов якого (п. 1.1) постачальник зобов'язується забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент - сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України №65 від 01.07.1994р. (надалі - Правила).

Відповідно Розпорядження КМДА «Про встановлення тарифів на послуги водопостачання та водовідведення» від 28.08.2002р. №1680, відповідачу надаються послуги з розрахунку 0,68 грн. (без ПДВ) за 1 м.куб. води, як споживачу 1 групи.

Згідно п. 12.6. Правил користування, рахунки за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення виставляються відповідачу за допомогою автоматизованих систем на базі ЕОМ.

Основними обов'язками постачальника за Договором є: забезпечення постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82, приймання каналізаційних стоків, які не перевищують граничнодопустимі концентрації шкідливих речовин (п.2.1).

Відповідно до розділу 5 Договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання. Докази припинення договору в матеріалах справи відсутні.

Згідно п.2.2 Договору сторони погодили, що абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміні тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору.

Статтею 7 Закону України від 24.06.2004р. №1875 «Про житлово-комунальні послуги» визначено повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, в тому числі віднесено до їх повноваження встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги відповідно до Закону, а в статті 31 передбачено порядок формування цін, тарифів на житлово-комунальні послуги.

Статтею 6 цього Закону визначено повноваження Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 4 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» нормативно-правові акти місцевих державних адміністрацій підлягають державній реєстрації у відповідних органах юстиції в установленому органом порядку і набирають чинності з моменту їх реєстрації, якщо самими актами не встановлено пізніший термін введення їх у дію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731 затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер (далі - Положення).

Цим Положенням Міністерству юстиції та іншим органам, що здійснюють державну реєстрацію відомчих нормативно-правових актів, надано право перевіряти у міністерствах, інших органах виконавчої влади, органах господарського управління та контролю додержання законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів, у разі потреби вимагати подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію та вносити пропозиції про усунення виявлених порушень і недоліків та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у допущених порушеннях.

Також, Положенням встановлено обов'язок міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю своєчасно подавати на державну реєстрацію нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, та не допускати випадків направлення на виконання нормативно-правових актів, що не пройшли державну реєстрацію.

Відповідно до норм пункту 7 Положення, нормативно-правовий акт подається на державну реєстрацію у п'ятиденний строк після його прийняття. Відповідно до норм пункту 16 Положення, зміни і доповнення, внесені до правового акта, підлягають державній реєстрації в порядку, встановленому цим Положенням.

Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006р. №1576 в редакції від 15.12.207р. № 1786, № 86 від 31.01.2007р., № 143 від 12.02.2007р. та № 640 від 30.05.2007р., № 1127 від 28.08.2007р. не були подані на державну реєстрацію до відповідних органів юстиції та не зареєстровані ними, а отже не набрали чинності у встановленому законом порядку.

Дані розпорядження були прийняті 15.12.2006р., 31.01.2007р., 12.02.2007р., 30.05.2007р., але вводили в дію тарифи з 01.12.2006 року, що протирічить п.5 ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та ст.58 Конституції України.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач необгрунтовано застосовував вищезазначені розпорядження при нарахуванні вартості наданих послуг.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації «Про встановлення тарифів на послуги водопостачання та водовідведення» від 28.08.2002р. №1680, чинним на зазначений період, передбачено тариф для житлово - експлуатаційних організацій в розмірі 0,43 грн. (без ПДВ) за 1 м3 наданих послуг з водопостачання та 0,25 грн. (без ПДВ) за 1 м3 наданих послуг з водовідведення, що мали застосовуватися у розрахунках сторін.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо об'ємів спожитої відповідачем холодної води та прийнятих позивачем стічних стоків від позивача за спірний період, а відповідач не визнавав тарифи, за якими нараховувалась позивачем вартість наданих послуг, а також не визнавав нарахування, які здійснювались позивачем за «воду, яка йде на підігрів».

Господарським судом м.Києва встановлено, що за період з травня 2005 року по грудень 2007 року позивачем було надано послуг з водопостачання та водовідведення на суму 35204,79 грн. (з урахуванням знижки в розмірі 5,5 % та авізо), відповідач в свою чергу за надані послуги сплатив позивачу грошові кошти в розмірі 50877,66 грн.

У відповідача згідно договору №02798/4-03 від 03.06.2003 року за спірний період (з травня 2005 року по грудень 2007 року) відсутня заборгованість, а існує переплата в розмірі 15672,87 грн.

З матеріалів справи вбачається, що з жовтня 2005 року позивачем без усяких узгоджень з відповідачем, було відкрито окремий код №3-50668 для обліку води, яка використовується для виготовлення гарячої води по договору, по якому щомісячно позивач нараховує кількість та вартість питної води, яка була використана для виготовлення гарячої води, спожитої відповідачем. Позивачем було нараховано 12400,14 грн. вартості наданих послуг.

Статтею 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630 затверджено «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктами 1.3, 12.2 Правил встановлено, що абонентами, що користуються послугами водоканалу, можуть бути підприємства, на які відкрито особовий рахунок і які перебувають з Водоканалом у договірних відносинах. Тобто, один рахунок - один договір. Для оформлення договору або особового рахунку (абонентської картки) абоненти (крім громадян) подають до Водоканалу заяву та розрахунок-заявку на потрібну кількість води для кожного вводу, акт межобслуговування та схему зовнішніх мереж з прив'язкою до місцевості. Без оформлення підприємств, а також громадян у Водоканалі як абонентів, водокористування ними вважається самовільним. Водоканал має право застосувати до них заходи впливу, передбачені цими Правилами.

Як вбачається із розрахунку позивача, відповідачу відкрито другий додатковий рахунок без укладення та внесення відповідних змін до договору.

Матеріали справи свідчать про неузгодженість між сторонами відповідних правовідносин.

Забезпечення житлового будинку № 5 по вул.Будищанській питною водою, яка йде на виготовлення гарячої води здійснюється від виносного бойлеру №42, який знаходиться на балансі АЕК «Київенерго», в бойлері встановлений водолічильник типу MWN-NK фос-80 №05054945 (О/Р 230-9). Питна вода, яка використовується для виготовлення гарячої води, постачається групі споживачів, в свою чергу кількість та вартість поставленої «води, яка йде на підігрів» визначається позивачем у відсотковому відношенні до кількості споживачів.

Договором №02798/4-03 не передбачено вказаний порядок обліку та визначення вартості послуг, а визначений інший порядок.

Згідно п.3.1. Договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником.

Відповідно до п.4.1 Правил користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України абоненти, які приєднані або мають бажання приєднатися до систем комунального водопостачання і водовідведення, повинні мати необхідні прилади обліку для розрахунків з Водоканалом за відпущену їм воду і прийняті стічні води.

Отже, умовами Договору не регулюється постачання позивачем відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води, облік якої здійснюється за приладом обліку, встановленим на встановленому на водопровідному вводі до групового бойлеру, якому присвоєно інший абонентський номер.

Тому господарський суд м.Києва законно відмовив в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 12400,14 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача відсутня заборгованість по оплаті за отриманні послуги з водопостачання та водовідведення (більш того існує переплата), а тому суд першої інстанції правильно відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 2288,19 грн.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ВАТ “АК “Київводоканал” в особі Розрахункового департаменту залишити без задоволення, а рішення господарського суду м.Києва від 25.12.2007р. у справі №37/401 – без змін.

Справу №37/401 повернути до господарського суду м.Києва.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді

19.11.08 (відправлено)