СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
УХВАЛА

"19"
червня 2008 р.

справа
№ 5020-5/444-1/019

Господарський
суд міста Севастополя в складі:

судді Алсуф'єва В.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Севастополі господарську справу

за
позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1,

АДРЕСА_2)

до Малого
приватного підприємства „Виробничо-комерційна фірма „Антант”

(99058
м. Севастополь, вул. Гер. Бресту, б. 25, кв. 81)

про стягнення
заборгованості в розмірі  122 500,00 грн.

Представники:

позивача -ОСОБА_2., довіреність №20-2073 від
04.08.2007;

відповідача - Калодій В.Г.., представник за
довіреністю б/н від 01.10.2007;

ОСОБА_3., директор,
довідка №22-364-3727 від 01.11.2004.

Суть спору:

У
вересні 2007 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -Позивач) звернувся з
позовом до Малого приватного підприємства „Виробничо-комерційна фірма „Антант”
(далі -Відповідач) про стягнення 108 500,00 грн. В процесі розгляду справи
Позивач уточнив позовні вимоги -просить стягнути заборгованість у розмірі 122
550,00 грн.

Рішенням
господарського суду міста Севастополя від 11.12.2007 позов задоволений
повністю. Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від
28.01.2008 це рішення скасовано, прийнято нове рішення -у позові відмовлено.

Постановою
Вищого господарського суду України від 22.04.2008 рішення  господарського суду міста Севастополя від
11.12.2008 та постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від
28.01.2008 скасовані, справу направлено на новий розгляд до господарського суду
міста Севастополя, в тому числі для вирішення питання про наявність підстав для
припинення позовного провадження у даній справі.

Ухвалою
від 07.05.2008 справу прийнято до
провадження суддею Алсуф'євим В.В.

Представник
Позивача підтримала позовні вимоги у розмірі та на підставах, зазначених у
позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Представники
Відповідача проти задоволення позову заперечують, вважають, що справа підлягає
припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського
процесуального кодексу України, оскільки підвідомча загальному місцевому суду
та її належить розглядати за правилами Цивільного процесуального Кодексу
України /а.с.5 т.2/.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши надані та наявні докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд

встановив:

12
червня 2004 року ОСОБА_1 таОСОБА_3 в простій письмовій формі підписаний договір
оренди нерухомого майна -бару "Антант", розташованого за адресою:
АДРЕСА_3, з подальшим його викупом орендарем. Строк дії договору сторонами
встановлено у 8 місяців, до 20 січня 2005 року.

За
договором ОСОБА_1 був зобов'язаний сплатити ОСОБА_3 суму в розмірі 15000
доларів США у наступні строки: 3000 доларів США в строк до 15 червня 2004 року,
2000 доларів США в строк до 20 червня 2004 року, 5000 доларів США в строк до 20
липня 2004 року, останню частку суми позивач зобов'язаний був сплатити в строк
до 20 січня 2005 року.

У
свою чергу, ОСОБА_3 зобов'язувався не підвищувати вартість приміщення і не
здійснювати дій, спрямованих на відчуження об'єкту оренди в період його оренди,
а також продати об'єкт оренди протягом 10 днів після повної оплати вартості
об'єкту за ціною, не вище обумовленої.

В
якості доказів виконання умов договору фізична особа-підприємець ОСОБА_1 надав
суду розписки, підписані ОСОБА_3., згідно з якими ним 12 червня 2004 року було
сплачено ОСОБА_3. 2 000 доларів США, 05 жовтня 2004 року -13 500 доларів США.

Крім
того, ОСОБА_1 були передані ОСОБА_3. 1 300 доларів США згідно з розписками від
25 вересня 2004 року, 27 вересня 2004 року, 29 вересня 2004 року, 01 жовтня
2004 року, 04 жовтня 2004 року 30 100,00 грн. і 1 300 доларів США, а всього
грошова сума в розмірі 37 250 грн. в якості орендної плати. Проте,
представником Відповідача підпис ОСОБА_3. на розписках від 27.09.2004,
25.09.2004, 04.10.2004 заперечується.

Судом
встановлено, що зазначені грошові кошти на розрахункові рахунки Відповідача та
в касу підприємства не надходили.

ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_3
помер. Заявою від 16.10.2004, засвідченою нотаріально, ОСОБА_3 власник Малого
приватного підприємства „Виробничо-комерційна фірма „Антант", передав
корпоративні права на це підприємство на користьОСОБА_4, яка 28.10.2004 зареєструвала
юридичну особу на своє ім'я на праві приватної власності. Керівником
підприємства стала такожОСОБА_3.

Позивач
у 2005 році звертався до господарського суду з позовом до відповідача про
визнання дійсною угоди купівлі-продажу бару "Антант" та просив
визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно (справа №20-9/285).
Рішенням господарського суду міста Севастополя від 19.01.2006 ОСОБА_1 в позові
відмовлено, договір сторін б/н від 12.06.2004 оренди майна визнано неукладеним
/а.с.22-25 т.1/.

Постановою
Вищого господарського суду України від 06.06.2006 у справі №20-9/285
встановлено, що за своєю правовою природою договір оренди від 12.06.2004 в
дійсності є договором купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу,
що є підтвердженням факту відсутності виникнення орендних правовідносин між
сторонами по справі.

При
дослідженні суб'єктного складу спірних правовідносин за даною справою
встановлено, що спірні правовідносини між сторонами в частині боргових
зобов'язань є відносинами між фізичними особами, а не договірними відносинами
за участю суб'єктів підприємницької діяльності, виходячи з наступного.

Зі
сторони орендаря договір від 12.06.2004 підписано фізичною особою -ОСОБА_1,
оскільки статус приватного підприємця Позивач набув лише з 21.09.2004, що
підтверджується відповідним свідоцтвом /а.с.26 т.2/ та не оспорюється його
представником.

Розписки,
на яких ґрунтуються позовні вимоги, та факт ненадходження вказаних в розписках
сум на розрахункові рахунки Відповідача і до його каси свідчать, що складені та
підписані вони ОСОБА_3. як фізичною особою.

Згідно
з частиною першою статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у
спорах, що виникають при  укладанні,
зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Відповідно
до статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому
процесі -позивачами і відповідачами -можуть бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а саме:
підприємства,  установи, організації,
інші юридичні особи (у тому  числі  іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому
порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької  діяльності.

Відповідно
до частини першої статті 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних,
трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно
з частиною другою статті 30 ЦПК України позивачем і відповідачем у цивільному
процесі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Отже, справи у
спорах, що виникають з цивільних правовідносин, якщо хоча б однією із сторін у
спорі є громадянин, підвідомчі місцевим загальним судам, та підлягають розгляду
в порядку цивільного судочинства.

З
огляду на викладене, даний спір за участю приватного підприємця та спадкоємців
ОСОБА_3. повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Таким
чином, провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини
першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір
не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно
до пункту 3 статті 8 Декрету Кабінету Міністрів
України від 21.01.93 N 7-93 "Про державне мито" останнє
підлягає поверненню Позивачеві у випадку припинення провадження у справі з
підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись
пунктом 1 частини першої статті 80, статтею 86 Господарського процесуального
кодексу України, суд

у х в а л и в :

1.          Провадження у справі
№5020-5/444-1/019 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Малого
приватного підприємства „Виробничо-комерційна фірма „Антант” про стягнення
заборгованості у розмірі 122 550,00 грн. припинити.

2.          Повернути з Державного бюджету
України (р/р 0007, отримувач: Державний бюджет, Ленінський район в м.
Севастополі, банк отримувача: ДУ ДКУ в м.Севастополі, МФО 824509, код в , код платежу: 22090200) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, відомості щодо наявності розрахункових рахунків
відсутні) державне мито у сумі 1 225,00 грн. 00 коп. (одна тисяча двісті
двадцять п'ять грн. 00 коп.), сплачене за квитанціями №94 від 24.09.2007 та №3
від 29.10.2007, оригінали яких містяться в матеріалах справи.

Суддя
В.В.
Алсуф`єв