ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.10.08                                                                                           Справа№ 21/150

За позовом: відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії Львівського обласного управління, м. Львів,

До відповідача - 1: Державного казначейства України в особі Управління державного казначейства у Личаківському районі м. Львова, м. Львів,

До відповідача - 2: Головного управління Державного казначейства України у Львівській області, м. Львів,

про стягнення 7905,17 грн. помилкового переказу та 624,51 грн. пені

Суддя Масловська Л.З.

Представники:

від позивача –Чорна О.С., Романова Н.В. - представники

від відповідачів – Сивик В.М.-го.спец.юр.відд.

Суть спору: відкрите акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” в особі філії Львівського обласного управління, м. Львів, звернулось із позовом до Державного казначейства України в особі Управління державного казначейства у Личаківському районі м. Львова, м. Львів, Головного управління Державного казначейства України у Львівській області, м. Львів, про стягнення 7905,17 грн. помилкового переказу та 624,51 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 29.05.2008 р. було порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 26.06.2008 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 26.06.2008 р., 09.09.2008 р.. Представникам сторін роз’яснено їх права, згідно із ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України, справа слухається за наявними у ній матеріалами.

В судових засіданнях представники позивача позов підтримали з мотивів, зазначених у позовній заяві, поясненнях. Ствердили, зокрема, що 28.02.2008 р. позивач помилково двічі сплатив відповідачеві кошти в сумі 7875,17 грн. (державне мито), а 03.03.2008 р. позивач помилково двічі сплатив відповідачеві кошти в сумі 30 грн. (оплата з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу) від імені Федоришин З.Б. У встановлений строк позивач звернувся із вимогою повернути помилково сплачені кошти, однак, отримав безпідставну відмову. На підставі п. 32.3.1. ст. 32 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” просить додатково стягнути з відповідача пеню. Просить позов задоволити.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Посилається на Порядок повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, відповідно до якого повернення таких коштів можливе лише платникові і лише за умови подання необхідних для цього документів. Просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд встановив.

28.02.2008 р. згідно меморіального ордеру № 126-2 від 28.02.2008 р. позивач перерахував кошти платника - Федоришин З.Б. в сумі 7875,17 грн. за такими реквізитами: призначення платежу - державне мито, на рахунок: № 0006, одержувач - Державний бюджет Личаківського району, банк-отримувач - ГУДКУ у Львівській області, код МФО –825014, що підтверджується зазначеним меморіальним ордером. 03.03.2008 р. згідно меморіального ордеру № 140-2 від 28.02.2008 р., позивач повторно перерахував кошти в сумі 7875,17 грн. за аналогічними реквізитами, що підтверджується зазначеним меморіальним ордером.

Крім того, 29.02.2008 р. згідно меморіального ордеру № 126-2 від 28.02.2008 р. позивач перерахував кошти в сумі 30 грн. за такими реквізитами: платник: Федоришин З.Б., оплата з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу на рахунок № 0006, одержувач - Державний бюджет Личаківського району, банк-отримувач - ГУДКУ у Львівській області, код МФО –825014, що підтверджується зазначеним меморіальним ордером. 03.03.2008 р. позивач повторно перерахував кошти в сумі 30 грн. за аналогічними реквізитами згідно меморіального ордеру № 140-7 від 28.02.2008 р., що підтверджується зазначеним меморіальним ордером.

Відповідач не заперечив факту отримання зазначених платежів. В матеріалах справи відсутні докази наявності підстав для переказу повторно зазначених грошових сум і позивач ствердив про їх відсутність та використання при здійсненні повторного помилкового переказу власних коштів. Згідно із п. 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, помилковий переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб’єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та /або зарахування на рахунок неналежного отримувача. При цьому, відповідно до п. 1.23 вказаного закону, неналежний отримувач - це особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок. Жодних доказів наявності передбачених законом підстав для отримання коштів повторних переказів, суду не надано.

Відповідно до п. 32.3.1. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, банк-порушник зобов'язаний після виявлення помилки негайно повідомити неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу і про необхідність ініціювання ним переказу еквівалентної суми коштів цьому банку протягом трьох робочих днів від дати надходження такого повідомлення. Форма повідомлення банку про здійснення помилкового переказу встановлюється Національним банком України. У разі переказу банком-порушником за рахунок власних коштів суми переказу отримувачу та своєчасного повідомлення неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу, а також своєчасного переказу неналежним отримувачем суми переказу цьому банку банк-порушник залишає цю суму у власному розпорядженні. При цьому, у разі порушення неналежним отримувачем зазначеного триденного строку, банк-порушник має право вимагати від неналежного отримувача повернення суми переказу, а також сплату пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день починаючи від дати завершення помилкового переказу до дня повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

Відповідно до п. 2.35. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. №22, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у встановлені строки звертався до відповідача про повернення помилково перерахованих коштів, що підтверджується повідомленнями від 03.03.2008 р. про помилковий переказ №№2, 66. Крім того, з цього ж приводу позивач звертався до відповідача листом від 06.03.2008 р. № 16-43/05-701. Факт отримання вказаних повідомлень та листа відповідач не заперечив, а факт їх отримання підтверджується направленими позивачу відповідями.

Сторонами визнано, що сума помилкового платежу повернута не була, що відповідачі обґрунтовують вимогами Порядку повернення платникам помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов’язкових платежів), затвердженого наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 р. № 226, зокрема, п. 5, відповідно до якого повернення платежу можливе лише платникові на підставі визначених документів. Однак, відповідно до п. 2 вказаного Порядку, він визначає процедури повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, у спірних відносинах позивач не діяв в якості платника податку чи обов’язкового платежу, здійснюючи лише переказ коштів. Федоришин З.Б. не був стороною у спірних відносинах, оскільки повторний переказ коштів здійснювався не за рахунок його коштів, а за рахунок коштів банку. Спірні відносини між сторонами носять характер переказу коштів, а не сплати податків чи обов’язкових платежів, а відтак на них поширюються норми Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. №22.

Згідно із ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношенням, в якому сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, акти цивільного закон

одавства. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із п. 32.3.1.ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»у разі порушення неналежним отримувачем триденного строку, банк-порушник має право вимагати від неналежного отримувача повернення суми переказу, а також сплату пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день починаючи від дати завершення помилкового переказу до дня повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу. Як вбачається з відповідного розрахунку, розмір пені становить 624,51 грн..

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Однак, наявність у даному випадку передбачених законом підстав для відмови у позові не доведена суду у встановленому порядку належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною у спірних відносинах був відповідач –2. Належних доказів наявності обов’язку у відповідача –1 повернути кошти, суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково. Судові витрати покладаються на відповідача –2 у відповідності до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.11, 509, 525, 1212 ЦК України, ст.32 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, ст.ст. 33, 35, 43, 75, 80, 82, 84 ГПК України, суд

Вирішив:

1.          Позов задоволити частково.

2.          Стягнути з Головного управління Державного казначейства України у Львівській області, (м. Львів, вул.Левицького,82А, ) на користь відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії Львівського обласного управління, (м. Львів, вул.Січових Стрільців,9, ) - 7905,17 грн. боргу та 624,51 грн. пені.

3.          Стягнути з Головного управління Державного казначейства України у Львівській області, (м. Львів, вул.Левицького,82А, ) на користь відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії Львівського обласного управління, (м.Львів, вул.Січових Стрільців,9, ) - 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          В частині вимог щодо відповідача –1 у позові відмовити.

Накази видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Суддя