ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2008 р.

№ 5/129

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Мачульського Г.М.

суддів:

Коробенко Г.П.

Костенко Т.Ф.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Зовнішньоекономічної асоціації Торговий дім "Валютінторг"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

23.06.2008р.

за скаргою

Зовнішньоекономічної асоціації Торговий дім "Валютінторг"

на дії

Старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції під час виконання рішення

у справі

№ 5/129

господарського суду

Рівненської області

за позовом

Головного управління статистики у Рівненській області

до

Зовнішньоекономічної асоціації Торговий дім "Валютінторг"

третя особа

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області

про

виселення з нежитлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.01.2007р. залишено без змін рішення Господарського суду Рівненської області від 19.07.2006р., яким позов було задоволено, зобов'язано Зовнішньоекономічну асоціацію Торговий дім "Валютінторг" звільнити нежитлові приміщення площею 94, 4 м2 по вул. Короленка, 7 у м. Рівне, що складається з чотирьох кімнат (згідно експлікації інвентаризаційної справи №53537): з кімнати площею 16, 7 м2, що позначена №86; з кімнати площею 26, 6 м2, що позначена №87; з кімнати площею 18, 7 м2, що позначена №88; з кімнати площею 32, 4 м2, що позначена №102, розташованих на четвертому поверсі будинку по вул. Короленка, 7 в м. Рівне, до 15.09.2006р.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2007р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.01.2007р. залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 21.06.2007р. відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду вказаної постанови Вищого господарського суду України.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23.11.2007р. залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.03.2008р., в задоволенні скарги відповідача на дії Відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції під час виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 19.07.2006р. відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.12.2007р. в задоволенні заяви відповідача про перегляд рішення Господарського суду Рівненської області від 19.07.2006р. за нововиявленими обставинами відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 25.04.2008р. (суддя Грязнов В.В.) в задоволенні скарги відповідача на дії старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції під час виконання рішення по справі №5/129 відмовлено.

Оскарженою постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.06.2008р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Якімець Г.Г., суддів Зварич О.В., Юрченка Я.О.) ухвалу Господарського суду Рівненської області від 25.04.2008р. залишено без змін.

В своїй касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.06.2008р. і повернути справу на новий розгляд, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.40, 55 Конституції України, п.5 ст.3, ст.ст.19, 20, 321, п.3 ст.331, ст.346, 386, 391, 392, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, п.8 ст.181 Господарського кодексу України, ст.ст.14, 79 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст.42, 43, 22, п.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу стягувач просить оскаржену постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що судове рішення є законним і обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Сторони, третя особа та особа, дії якої оскаржено не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.07.2006р. відповідач зобов'язаний звільнити нежитлові приміщення загальною площею 94, 4 м2 у будівлі №7 по вул. Короленка у м. Рівне; крім того з нього підлягає стягненню 203 грн. судових витрат. Рішення оскаржене відповідачем, проте за наслідками розгляду апеляційної та касаційних скарг –залишене без змін; на виконання рішення 08.05.2007р. та 25.05.2007р. Господарським судом Рівненської області видано наказ №5/129.

19.07.2007р. державний виконавець Онищук Л.О. з посиланням на ст.ст.3, 18, 24 Закону України "Про виконавче провадження" прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 25.05.2007р., яким передбачено звільнення боржником (відповідачем) чотирьох нежитлових приміщень, розташованих на четвертому поверсі будинку №7 по вул. Короленка у м. Рівне (згідно експлікації інвентаризаційної справи №53537).

Боржнику 16.10.2007р. направлено рекомендованою поштою лист, яким його зобов’язано у строк до 24.10.2007р. виконати наказ у добровільному порядку. Вказана вимога про звільнення приміщення залишена Боржником без виконання.

Місцевий господарський суд відмовляючи в задоволенні скарги відповідача, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державний виконавець здійснював примусове виконання рішень на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених Законом України "Про виконавче провадження", а посилання відповідача на належне йому право власності на будівельні матеріали і конструкції не мають відношення до звільнення особою нежитлових приміщень по вул. Короленка,7 у м. Рівне.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Як вбачається із встановлених судами обставин справи на виконанні органу державної виконавчої служби знаходиться наказ №5/129 від 25.05.2007р. Господарського суду Рівненської області за яким відповідач зобов'язаний звільнити нежитлові приміщення.

Обгрунтовуючи скаргу на дії державного виконавця відповідач посилається на належне йому право власності на будівельні матеріали і конструкції в цих нежитлових приміщеннях та посилається на те, що державним виконавцем не залучено експерта для проведення опису і оцінки майнових активів, внесених ним у нежитлові приміщення, які судовим рішенням його зобов'язано звільнити.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п’ятою ст.124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначені ст.76 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до цієї норми після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення (ч.1). У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону (ч.2).

Порядок виконання рішення про виселення боржника визначено ст.79 вказаного Закону. Цією нормою передбачено що у разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону.

Таким чином доводи скаржника, викладені в скарзі на дії державного виконавця, не ґрунтуються на вказаних нормах Конституції України, та Закону України "Про виконавче провадження", а державний виконавець, виконуючи судове рішення яке, як зазначалось, є обов'язковими до виконання на всій території України, діяв відповідно до вказаних правових норм, доводи, викладені в скарзі на дії державного виконавця, фактично стосуються правомірності судового рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, і яке було предметом перегляду в апеляційному та касаційному порядку, що згідно вказаних приписів Конституції України є неприпустимим.

Наведеним спростовуються доводи, викладені в касаційній скарзі, щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судами також встановлено, що на момент розгляду скарги в суді виконавчий документ про звільнення нежитлових приміщень, рівно як і наказ про стягнення судових витрат відповідачем добровільно не виконано, разом з тим, орган ДВС протягом жовтня 2007р. –квітня 2008р. не вчинив жодної виконавчої дії, спрямованої на виконання власної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Між тим, згідно ст.79 ч.1 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішення про виселення боржника здійснюється державним виконавцем не пізніше 60 робочих днів з моменту невиконання боржником рішення про його виселення в установлений державним виконавцем строк, визначений відповідно до статті 24 цього Закону. У разі невиконання обов'язку по примусовому виселенню боржника в терміни, визначені цією статтею, державний виконавець несе дисциплінарну відповідальність, встановлену законом.

За вказаних обставин суди попередніх інстанцій всебічно і повно встановили всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, достеменно з’ясували дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосували норми матеріального і процесуального права, що регулюють їх спірні відносини, а відтак постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Зовнішньоекономічної асоціації Торговий дім "Валютінторг" залишити без задоволення, а постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.06.2008р. у справі №5/129 Господарського суду Рівненської області - без змін.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

С у д д і Г.П. Коробенко

Т.Ф. Костенко