ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Луганськ, пл. Героїв ВВВ, 3а. Тел. 55-17-32 ____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06.11.08
Справа № 6/169.

Суддя Василенко Т.А.., розглянувши матеріали справи за
позовом

Прокурора Станично -Луганського району Луганської області в
інтересах держави в особі Валуйської сільської ради, с. Валуйське Луганської
області

до 1-го відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт.
Станично-Луганське

до 2-го відповідача ОСОБА_2, смт. Станично-Луганське

про
стягнення 1 370 грн. 99 коп.

за участю представників сторін:

від позивача -не прибув,

від
1-го відповідача -ОСОБА_3, (дов. № б/н від 22.10.08),

від 2-го відповідача -ОСОБА_2;

від заявника -не прибув;

в с т а н о в и в:

Обставини  справи: прокурором
заявлено вимогу про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача
недоотриманої суми орендної плати в розмірі 1 370 грн. 99 коп.

Представники
сторін та прокурора в судове засідання не з'явились, проте про дату та час його
проведення були повідомлені належним чином.

На момент розгляду
справи від заявника та позивача будь-яких клопотань або повідомлень про
відкладення розгляду справи не надійшло, також суду невідомо про причини неявки
повноважних представників вказаних учасників судового процесу.

Представник 1-го
відповідача та 2-го відповідача проти розгляду справи за відсутністю вказаних
представників не заперечували.

З огляду на матеріали справи та доводи  відповідачів суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутністю представників від заявника та позивача.

Разом з цим, після винесення рішення по справі та закінчення
судового засідання від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду
справи.

Оскільки вказане клопотання не було предметом розгляду в судовому
засіданні і було подано після його закінчення (о 12-15 год.) суд його не
розглядає, а лише залучає до матеріалів справи.

1-й відповідач надав до суду заперечення на позовну заяву, за
якими  вказав на необґрунтованість та
недоведеність позовних вимог.

2-й відповідач надав суду усні пояснення за якими також проти
позову заперечує.

Дослідивши матеріли справи суд прийшов до наступного.

В обґрунтування вимог за позовом прокурор посилається на те,
що  13.11.06 між Валуйською селищною
радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 і фізичною особою ОСОБА_2 укладено
договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою:  с. Макарове, Станично-Луганського району  Луганської області, вул. Кірова, 78 «а»,
площею 2650 кв.м. строком на 49 років (державна реєстрація № 24 від
27.11.06).

Відповідно до п.8 договору орендна плата справляється у грошовій
формі в розмірі 4 податкових ставок, що становить 985 грн. 80 коп. на рік, що
складає ).0,093 грн. за 1 кв.м..

Контрольно-ревізійним відділом у Станично-Луганському районі
проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з
01.01.05 по 01.01.08 під час якої встановлено факт недоотримання місцевим
бюджетом земельного податку за вказаним договором у сумі 1 370 грн. 99 коп.

З огляду на викладене прокурор звернувся до суду із даним позовом,
за яким просить стягнути з відповідача кошти в сумі 1 370 грн. 99 коп.

Відповідачі проти заявлених вимог заперечують.

Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності суд
прийшов до наступного.

Приписи ст.ст. 13 і 41 Конституції України визначають, що від
імені Українського народу  права  власності
здійснюють  органи державної влади
та органи місцевого самоврядування
в  межах, визначених Конституцією
і усі суб'єкти права власності рівні
перед  законом.  Кожен має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю  власністю.

Відповідно  ст.ст.  142-145
Конституції  України до
матеріальної основи органів місцевого
самоврядування,  крім інших
об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють  територіальної  громади
через  органи  самоврядування  в
межах  їх повноважень  шляхом прийняття рішень. Права органів
самоврядування захищаються у судовому порядку.

Згідно ст. 3 ЗК
України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим кодексом, а
також прийнятими відповідно до них нормативно -правовими актами.

Тобто земельні
відносини в України врегульовані спеціальними нормативними актами, в тому числі
і Законом України «Про оренду землі»(Закон
№161-ХІУ).

Згідно ст. 1 Закону оренда землі -це засноване на договорі
строкове платне володіння і користування земельною ділянкою необхідною
орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Із матеріалів справи вбачається, що  13.11.06 між Валуйською сільською радою
(позивач у справі, орендодавець) і
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (відповідачі у справі, орендарі) укладено договір
оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 27.11.06 № 24), за
умовами якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування
земельну ділянку для здійснення несільськогосподарської підприємницької
діяльності, яка знаходиться в с. Макарове, вул. Кірова, 78 «а». Термін дії договору
49 років.

24.01.06 рішенням Валуйської сільської ради були затверджені
середні ставки земельного податку.

Пунктом 8 договору визначено, що орендна плата становить 985 грн.
80 коп. на рік, тобто виходячи із вказаного рішення по 8 грн. 50 коп. за 0,01
га.

Згідно п.12 договору визначено, що розмір орендної плати
переглядається один раз на два роки у разі зміни умов господарювання
передбачених договором, зміни розміру земельного податку, підвищення цін,
тарифів та в інших випадках.

Згідно акту ревізії фінансово-господарської діяльності Валуйської
сільської ради за період з 01.01.05 по 01.01.08 складеного
Контрольно-ревізійним відділом у Станично-Луганському районі було встановлено,
що «внаслідок невірного застосування земельного податку за вищевказаним договором
оренди земельної ділянки місцевим бюджетом за період з 01.01.06 по 01.06.08
було недоотримано орендної плати за землю в сумі 1 370 грн. 99 коп.». В акті
також було визначено, що орендна плата повинна була складати 0,093 грн, тоді як
в договорі визначено -985,80 грн. Разом з цим, в січні 2008 року суму
земельного податку було змінено та встановлено на 2008 рік -0,465 грн. за 1
кв.м.

Тобто, актом ревізії було зафіксовано факт  невірного нарахування орендної плати за
договором оренди, укладеним між позивачем та відповідачами.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі»орендна плата за
землю -це платіж,  який  орендар
вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і  строки
внесення  орендної  плати
за  землю встановлюються  за
згодою  сторін у договорі оренди
(крім строків внесення   орендної   плати
за  земельні  ділянки
державної  та комунальної  власності,
які  встановлюються  відповідно до Закону

України  "Про плату за землю".

Тобто, з наведеної норми вбачається,
що розмір орендної плати узгоджується сторонами в договорі оренди.

В
даному випадку сторонами не було змінено суми орендної плати, розмір орендної
плати сторонами не змінювався, зміни в договір оренди не вносилися.

Відповідно до норми ст.19 Основного Закону держави -Конституції
України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких
ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

В силу статей 42, 43, 33 ГПК України правосуддя в господарських
сулах здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вказані положення позивач при зверненні з позовом мав
обґрунтувати свої вимоги поданими суду доказами, а відповідач -спростувати
доводи позивача. Тобто, виходячи з наведених приписів, згідно з принципом
змагальності саме позивач мав надати суду певні докази допущення відповідачем
порушень. У разі ж надання позивачем відповідних доказів та невизнання певних
обставин відповідачем, на останнього покладається обов'язок їх спростування.

Так, позивач зобов'язаний довести суду обставини викладені в
позові щодо правомірності нарахування орендної плати. В даному випадку
позивачем вимоги за позовом доведені не були, у зв'язку з чим у задоволенні
позову щодо 1-го відповідача слід відмовити.

Разом з цим, слід визначити, що із договору оренди землі
вбачається, що він був укладений для здійснення несільськогосподарської
підприємницької діяльності.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб -підприємців НОМЕР_1 вбачається що ОСОБА_1, зареєстрований як
фізична особа -підприємець  04.01.06 і на
момент укладення договору та розгляду справи є підприємцем, а згідно довідки
серії АБ №864780 ОСОБА_2 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб -підприємців не зареєстрований.

Відповідно до положень ст..ст.1,2 Господарсько-процесуального
кодексу України господарські суди розглядають справи за участю юридичних осіб
та  суб'єктів підприємницької діяльності
-фізичних осіб, які у встановленому законом порядку набули статусу підприємців.
В даному випадку ОСОБА_2 не є таковим і тому провадження щодо нього повинно бути
припинено на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України (у зв'язку із
непідвідомчістю).

З огляду на викладене у задоволенні позову слід відмовити
частково, щодо вимог позивача щодо ОСОБА_2 провадження у справі слід припинити.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки
прокурор у встановленому порядку звільнений від їх сплати.

На підставі викладено та керуючись ст. 44,49, 82-85
Господарського  процесуального кодексу
України, суд

в  и р і  ш и в:

1.          У задоволенні
позовних вимог щодо 1-го відповідача відмовити.

2.          Провадження щодо позовних вимог до
2-го відповідача припинити.

Рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з
дня його підписання.

Дата підписання  -  10.11.2008.

Суддя
Т.А.Василенко

Помічник судді
Т.В.Шкуть