ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 18/217-42/191

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого, Мележик Н.І., Плюшка І.А., за участю представника прокуратури –Стояновського Є.О., представника позивача –Гомона О.О. дов. №220/992/д від 27.12.2007 року, представника відповідача –Самусенко К.С. дов. №362 від 14.10.2008 року та представника третьої особи –Красножон Ю.С. дов. б/н від 21.03.2008 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційне подання Заступника військового прокурора Центрального регіону України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 7 серпня 2008 року у справі господарського суду м. Києва за позовом Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до АБ "Київська Русь", третя особа – ТОВ "Рось-1" про стягнення боргу,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2007 року заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Міноборони України до АБ "Київська Русь", 3-я особа –ТОВ"Рось-1", про стягнення боргу за банківською гарантією.

Справа в судах розглядалась неодноразово.

Рішенням господарського суду м. Києва від 3 червня 2008 року заступнику військового прокурора Центрального регіону України відмовлено в позові в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до АБ “Київська Русь”.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 7 серпня 2008 року апеляційне подання першого заступника військового прокурора Центрального регіону України на рішення господарського суду м. Києва від 3 червня 2008 року залишено без задоволення, а рішення –без змін.

У касаційній скарзі заступник військового прокурора Центрального регіону України просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 3 червня 2008 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 7 серпня 2008 року і прийняти нове рішення, яким задовольнити подання прокурора в повному обсязі.

Заявник вважає, що судами порушено положення ст. 560 та ст.563 ЦК України та ст. 231 ГК України.

Вислухавши доводи представників сторін, обговоривши доводи касаційного подання, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З положень ст. 560 ЦК України вбачається, що за гарантією банк… гарантує перед кредитором виконання боржником свого обов’язку.

Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов’язань боржником.

Судами встановлено, що 19 вересня 2006 року між позивачем та третьою особою укладено договір № 251/4/1/06/19, за п.п.1.1 якого ТОВ "Рось-1" зобов’язалося поставити для потреб Міноборони України паливно-мастильні матеріали на суму 1823034 гривні 54 коп. в строк до 30 грудня 2006 року, а Міноборони України –розрахуватися за них.

Відповідно до п.4.4 Договору розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 10 банківських днів з дати надання Постачальником до Департаменту постачання матеріальних ресурсів Міноборони України належним чином оформлених документів, передбачених договором ( за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства за даним кодом видатків).

ТОВ "Рось-1" виконало свої зобов’язання за цим договором частково, поставивши продукцію на суму 800986 гривень 22 коп.

Відповідач 19 вересня 2006 року видав гарантію оплати № 22984-20/6-4д на суму 273445 гривень 18 коп., яку зобов’язався сплатити у випадку невиконання ТОВ "Рось-1" своїх зобов’язань з поставки ПММ.

Позивач 3 січня 2007 року в строк, визначений банківською гарантією, звернувся до відповідача з вимогою про сплату суми гарантії, але одержав письмову відмову банку.

Відповідно до положень п. 2 ст. 536 ЦК України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі.

До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.

Як вбачається з матеріалів справи, суди попередніх інстанцій належним чином виконали вимоги, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 2 квітня 2008 року у даній справі.

Зокрема, вбачається, що суди належним чином перевірили обставини щодо настання умов відповідальності за банківською гарантією та особливостей сплати останньої.

Вбачається, що позивач не надав банку документів, обумовлених гарантійним листом, надання яких є обов'язковою умовою для оплати банківської гарантії, визначеної гарантійним листом № 22984-20/6-4д від 19 вересня 2006 року.

Відповідно до ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії…

Відтак, вбачається, що суди повно та всебічно перевірили обставини справи, встановили дійсні права та обов'язки сторін, прийшли до юридично правильного висновку про відсутність умов, за яких у відповідача настає обов’язок сплатити гарантію та обгрунтовано відмовили в позові.

З огляду на викладене, судові рішення законні та обгрунтовані, а тому зміні чи скасуванню не підлянають.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117-1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 7 серпня 2008 року –без зміни.

Головуючий Т. Козир

Судді Н. Мележик

І. Плюшко