донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

01.09.2008 р.                                                              справа №4/84

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

не з"явився,

від відповідача:

не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1", м.Вугледар Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

10.06.2008 року

по справі

№4/84

за позовом

Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1", м.Вугледар Донецької області

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Інтерком", м.Донецьк

про

стягнення 53700,00 грн. пені та штрафу

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2008 року до господарського суду звернулось Державне підприємство "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1", м.Вугледар Донецької області (позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Інтерком", м.Донецьк (відповідач) про стягнення 53700,00 грн. пені та штрафу внаслідок невиконання зобов’язання за договором на підставі ст.231 ГК України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.06.2008 року у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено за мотивами відсутності в договір між сторонами такого виду забезпечення виконання зобов’язання, а також недоведеності відношення позивача до державного сектору економіки.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що судом порушено норми матеріального права, зокрема ст.231 ГК України.

В судове засідання апеляційної інстанції представники сторін не з’явились, про причини неявки судову колегію не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час, місце та дату слухання справи, через що судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності зазначених осіб на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем був укладений Договір про закупівлю №829Т від 07.09.07року (Договір), згідно до якого відповідач зобов’язався поставити, а позивач прийняти та оплатити товар - маслостанцію СНТ-32 в кількості 2 одиниці, загальна вартість якої складає 300 000грн.

Відповідно до п.3.1. Договору доставка здійснюється на умовах EXW (Інкотермс 2000) протягом 5 днів з дня одержання 100% попередньої оплати.

На виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу у порядку передплати 300 000грн. платіжним дорученням №024 від 14.12.07р., яка відповідачем отримана.

Отже відповідно до вищевказаних умов Договору відповідач був зобов’язаний поставити товар на адресу позивача 20.12.07р., але вказане зобов’язання він порушив, товар у передбачений строк позивачу не поставив.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.2 ст.231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що вимоги ч.2 ст.231 ГК України щодо застосування передбачених в ній штрафних санкцій розповсюджуються лише на випадки “прямого передбачення цього в договорі” є помилковим та таким, що протирічать змісту цієї норми.

В даному випадку застосування штрафних санкцій має місце на підставі прямого зазначення про це в законі, необхідності додаткового зазначення про це в договорі вимогами діючого законодавства не передбачено.

Наданою вимогами ч.2 ст.231 ГК України можливістю зміни розміру штрафних санкцій сторони при укладенні договору не скористались (п.9.1 Договору), застережень щодо нарахування штрафних санкцій умови спірного Договору не містять.

Відповідно до вимог ч.2 ст.22 ГК України, суб’єктами господарювання державного сектору економіки є, зокрема ,суб’єкти, що діють на основі лише державної власності.

Як вбачається з Довідки ЄДРПОУ №02-20/62 від 30.05.2007р. та Статуту Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1", зазначене підприємство є державним, засновано лише на державній власності та належить до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України.

За таких обставин позивач є суб’єктом господарювання державного сектору економіки, тому висновок суду першої інстанції щодо недоведеності цього факту не відповідає матеріалам справи.

За таких підстав, позивач, як сторона за договором, має право на стягнення заявлених штрафних санкцій, що передбачені за порушення строків поставки продукції за договором за період з 20.03.2008 року по 07.04.2008 року (109 днів), зокрема пені –32700 грн. та штрафу –21000 грн. на підставі ст. 231 ГК України.

Здійснений позивачем розрахунок штрафу та пені судовою колегією перевірений та визнаний обґрунтованим та таким, що відповідає діючому законодавству.

Доказів відсутності вини у простроченні виконання зобов’язання відповідачем не надано.

Про наявність будь-яких обставин, що заслуговують на увагу та зумовлюють зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема, на підставі ст.233 ГК України, сторонами не заявлено, з матеріалів справи таких підстав не вбачається.

За таких підстав судова колегія вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 32700 грн. пені та 21000 грн. штрафу підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення норм матеріального права - ст.ст.22,231 ГК України, неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи .

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне рішення господарського суду Донецької області від 10.06.08р. по справі №4/84 скасувати на підставі ч.1 ст.104 п.1, 4 ГПК України, по справі слід прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі та стягнути з відповідача 32700 грн. пені та 21000 грн. штрафу за прострочку виконання зобов’язання.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача, стягнувши з нього на користь позивача сплачені останнім 537 грн. державного мита та 118 грн. інформаційно-технічних витрат при подачі позовної заяви та 268,50 грн. державного мита, при поданні апеляційної скарги, а всього –923,50 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103,104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1", м. Вугледар Донецької області задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.06.08р. по справі №4/84 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1", м. Вугледар Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Інтерком", м. Донецьк про стягнення 32700 грн. пені та 21000 грн. штрафу .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Інтерком",

м. Донецьк на користь Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1", м. Вугледар Донецької області 32700 грн. пені та 21000 грн. штрафу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Інтерком", м.Донецьк на користь Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1", м.Вугледар Донецької області 923.50 грн. судових витрат.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС