ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.08 Справа № 20/351/08

Суддя Гандюкова Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Корпорація Колійні ремонтні технології”, Львівська область, Пустомитівський район, с.Зубра

до Дочірнього підприємства “Бердянський завод скловолокна” Відкритого акціонерного товариства “Дніпрохолд”, Запорізька область, м.Бердянськ

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерний комерційний інноваційний банк “Укрсиббанк”, м.Харків

про стягнення суми 22 848,00 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача – не з’явився

Від відповідача – не з’явився

Від третьої особи –не з’явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача на користь позивача суми 22848 грн., які 15.02.2008р. були помилково перераховані на розрахунковий рахунок ДП “Бердянський завод скловолокна” як оплату виставленого рахунку №188 від 11.09.2007р..

Ухвалою господарського суду від 13.06.2008р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 20/351/08, судове засідання призначено на 09.07.2008р. На підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладався на 24.07.2008р., потім на 09.09.2008р. Ухвалою суду від 09.07.2008р. в порядку ст.27 ГПК України до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –АКІБ “УкрСиббанк”. Ухвалою в.о. голови господарського суду від 24.07.2008р. строк вирішення спору продовжено до 11.09.2008р.

У судовому засіданні 09.09.2008р. оголошено рішення у повному обсязі.

Позивач у судові засідання не з’явився, 24.07.2008р. судом отримано клопотання позивача розглянути справу без його участі за наявними матеріалами. Таким чином, суд розглядає позовні вимоги, викладені в позовній заяві, які мотивовані наступним. 15.02.2008р. позивач помилково перерахував на розрахунковий рахунок відповідача суму 22848грн. платіжним дорученням №1965 від 15.02.2008р. Вказаний платіж було зроблено саме помилково, оскільки позивач з відповідачем у договірних відносинах не перебувають і ніяких зобов’язань перед відповідачем не має. У зв’язку з цим 21.02.2008р. позивачем надіслано претензію відповідачу з проханням повернути помилково сплачені кошти, однак вказана претензія залишилась без відповіді. На підставі ч.1 ст.1212 ЦК України просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 22848,00грн..

Відповідач у судове засідання не з’явився, відзив не надіслав, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд визнав наявні матеріали достатніми для розгляду справи в порядку ст.75 ГПК України.

Третя особа надала письмові пояснення, відповідно до яких з посиланням на Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004р. №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004р. за №377/8976, зазначає, що АКІБ “УкрСиббанк” здійснює розрахункове-касове обслуговування відповідача на підставі договору банківського рахунку. Відповідно до платіжного доручення №1965 від 15.02.2008р. на рахунок №8500, який належить відповідачу, зараховано кошти в сумі 22848грн. з призначенням платежу оплата за заготовки згідно рахунку №188 від 11.09.2007р., у т.ч. ПДВ 3808,00грн. Третя особа зауважує, що згідно з п.1.4 Інструкції №22 неналежний отримувач –особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її розрахунковий рахунок або видана їй у готівковій формі. Просить розглянути справу без участі представника АКІБ “УкрСиббанк” за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

11.09.2007р. ДП “Бердянський завод скловолокна” ВАТ “Компанія “Дніпрохолд” (постачальник, відповідач) виставив Товариству з обмеженою відповідальністю “Корпорація Колійні ремонтні технології” (позивач) рахунок –фактуру №СФ-0000188, на суму 22848,00грн. з ПДП, відповідно до якого найменуванням товару є заготовка 2СР-65Т 7 мм кількістю 700 за ціною без ПДВ 27,20.

Позивачем рахунок прийнято до виконання та сплачено суму 22848грн. платіжним дорученням №1965 від 15.02.2008р. з призначенням платежу: “Оплата за заготовки згідно рахунку №188 від 11.9.2007р. у т.ч. ПДВ 3808,00”.

У червні 2008р. ТОВ “Корпорація Колійні ремонтні технології” звернулося до господарського суду та просить стягнути з відповідача суму 22848грн. як безпідставно отримані кошти.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст.1212 глави 83 ЦК України, на яку посилається позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Із змісту наведеного законодавства слідує, що застосувати ці норми можливо для захисту прав та інтересу у разі набуття або збереження особою майна, але без достатньої правової підстави. Тобто, по-перше, повинен мати місце факт набуття або збереження майна відповідачем, та по-друге, набуття цього майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст.ст.11,509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно з ст.530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-яких час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як слідує із ст.ст.202,205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Правочин, для якого законом не встановлена обов’язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст.ст.207,208 цього Кодексу у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, сплатила відповідну суму грошей), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не указане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Суд вважає, що шляхом пропозиції відповідача передати товар, виставлення ним рахунку і оплати цього рахунку позивачем, тобто прийняття пропозиції, фактично між сторонами виникли зобов’язання, оскільки між ними укладено договір купівлі-продажу.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Приписами ч.2 ст.693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, сторони перебувають у договірних відносинах, які не припинені у встановленому законом порядку, тому ствердження позивача про безпідставність отримання коштів відповідачем є необґрунтованим і не доведеним.

Не може бути підставою для задоволення вимог посилання позивача на претензію№21/02 від 21.02.2008р., оскільки, по-перше, позивач не надав доказів направлення (вручення) цієї претензії відповідачу, по-друге, згідно з претензією, зокрема, щодо суми 22848грн. позивач вказував лише на перерахування цієї суми помилково. Однак, претензія не містить ні вимоги передати заготовки, вказані в рахунку №188 від 11.09.2007р., ні відмови позивача від цієї продукції та, як наслідок - вимоги повернути суму 22848грн., яка фактично є попередньою оплатою.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що згідно з ст.22 ГПК України зміна предмету або підстав позову є правом позивача. Відповідно до ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення суми 22848 грн. з підстав, які заявлено, задоволенню не підлягають. Позивач не позбавлений права вибрати інший спосіб захисту права.

Згідно з ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                             Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 09.09.2008 р.