ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
Справа  № 2/182
ПОСТАНОВА

«7»жовтня 2008
року
Справа № 2/182

м.Львів

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого
-судді
Зварич О.В.

Суддів
Юрченка Я.О.

Якімець
Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1, с.Маршенці Новоселицького району від 05.05.2008 року (далі
ПП ОСОБА_1)

на рішення господарського
суду Чернівецької області від 21.04.2008 року

у справі №
2/182

за позовом: Інституту
сорбції та проблем ендоекології Національної академії наук України, м. Київ (далі
Інститут сорбції та проблем ендоекології НАН України)

до відповідача: ПП
ОСОБА_1

про стягнення 39180,00
грн. матеріальної шкоди,

за
участю представників сторін:

від позивача:
Швець Д.І.- довіреність № 290-08/328 від 12.09.2008 р.

від відповідача:
ОСОБА_1 -приватний підприємець

встановив:

рішенням господарського суду
Чернівецької області від 21.04.2008р. у справі №2/182 (суддя Скрипничук І.В.)
задоволено позов Інституту сорбції та проблем ендоекології Національної
академії наук України до приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення 39180 грн.
матеріальної шкоди, яка виникла внаслідок незабезпечення відповідачем
збереження майна, переданого йому позивачем на відповідальне зберігання.

Рішення суду мотивоване тим, що факт
передання позивачем спірного майна на зберігання відповідачу підтверджується
актом здавання-приймання науково-технічних робіт від 16.11.2004 р.,  рішенням господарського суду Чернівецької
області від 04.12.2007 р. у справі №7/15 та договором  №58-Д/2004 від 06.12.2004 р. про співпрацю та
спільну науково-технічну діяльність, а факт його втрати відповідачем
підтверджується актом КРУ в Новоселицькому районі від 23.05.2007 року за
№24-27-42/40 та протоколом інвентаризаційної комісії та порівняльної відомості
результатів інвентаризації основних засобів від 21.05.2007 року, що є підставою
для відшкодування відповідачем вартості втраченого майна позивачу.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення від 21.04.2008
р. у справі №2/182 скасувати та в позові відмовити, апелюючи тим, що позивачем
не доведено та не представлено суду як належних доказів  передання відповідачу на відповідальне
зберігання спірного майна, так і виготовлення ним за кошти позивача спірного
обладнання.

При цьому, апелянт не погоджується з
покликанням суду на такий доказ зберігання спірного майна як договір №58-Д/2004
від 06.12.2004 р., оскільки згідно ст.ст.208,937 ГК України договори
відповідального зберігання укладаються лише в письмовій формі, що в спірному
випадку відсутнє. Скаржник вважає, що відсутність у нього спірного майна
підтверджується також  актом
прийняття-передачі робіт від 30.09.2004 року із зазначенням спірного майна у
Нововселицького ПМК-152.

Скаржник також покликається на те, що
актом КРУ виявлено відсутність обладнання в позивача, а не у відповідача, а
також на суму  в розмірі 17950 грн., а не
в розмірі 39180 грн., що є предметом відшкодування у даній справі.

Позивач надав заперечення на апеляційну
скаргу №290-08/325 від 12.09.2008 р., в якому зазначає, що підстави і способи
набуття спірного обладнання позивачем у власність та наступна передача
обладнання відповідачу на відповідальне зберігання підтверджується наявними у
справі письмовими доказами, а саме, договорами №4/2004 від 30.09.2004 року та
№58-Д/2004 від 06.12.2004р., актом передачі обладнання від 03.12.2004 року та
довідкою вих.№290-08/345 від 23.08.2007 року, що повністю відповідає абзацу 3
частини 1 статті 937 ЦК України, якою встановлено обов»язковість відповідача
забезпечити цілісність та схоронність переданого  йому на зберігання майна.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну
скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та  відповідача, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту  позовних вимог вбачається, що предметом в
даній справі є стягнення з відповідача вартості втраченого майна (обладнання),
яке було в останнього на відповідальному зберіганні і рахується на балансі
Інституту, а саме електросилового обладнання: вібропросіваюча ВПС-1,2;
віброспоживача ПВ-0,1; обладнання КВП; транзитного бункера У-7м3,
балансова вартість якого згідно довідки інституту №296-08/345 від 23.06.2007р.
становить 39180 грн.

Підставою для такого відшкодування
позивач зазначає обов»язок відповідача зберігати спірне майно  згідно укладеного між сторонами договору
№58-Д/2004 та виявлений актом КРУ в Новоселицькому районі від 23.05.2007 року
за №24-27-42/40 та протоколом інвентаризаційної комісії та порівняльної
відомості результатів інвентаризації основних засобів від 21.05.2007 року факт
втрати спірного майна відповідачем.

Проте, такий висновок позивача не
відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ст.936 ЦК України, за
договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у
схоронності. При цьому, у відповідності до ст.955 ЦК України, положення
відповідної глави застосовуються і до окремих видів зберігання, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ст.942 ЦК України зберігач
зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими
актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі, а
відповідно до ст.950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі,
прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи,
укладений між позивачем та відповідачем
договір №58-Д/2004  про
співробітництво і спільну науково-технічну діяльність (а.с.14-16, т.1) не
передбачає  ні обов»язку позивача
забезпечити відповідача технологічним обладнанням, ні обов»язку відповідача
виготовляти його та відповідно забезпечувати збереження виготовленого майна.

Посилання місцевого суду на дату його
укладення 06.12.2004 року судом до уваги не приймається, оскільки  наявна на представленій копії вказаного
договору дата дописана після підпису та печаток сторін.

Обов»язок по виготовленню, монтажу та
наладці експериментальної дослідної установки (модулю) відповідач взяв на себе
за умовами укладеного між сторонами договору №4/2004 р. від 30.09.2004 р. про
створення (передачу) науково-технічної продукції.

Разом з тим, згідно п.5.1 договору
створення відповідачем експериментальної дослідної установки (модулю)
здійснюється з використанням технологічного обладнання інституту, яке
передається виконавцю згідно з додатком, на базі виробничих приміщень ВАТ
«Припрутська ПМК-152». Додатку до договору сторонами не представлено.

Відповідно до п.5.2 договору №4/2004 р.
від 30.09.2004 р. замовник зобов»язався здійснювати часткову проплату
транспортних послуг по перевезенню технологічного обладнання та матеріалів для
створення модулю та часткову проплату затрат на придбання обладнання та деяких
видів матеріалів. Доказів здійснення вказаних проплат позивачем не подано.

Покликання місцевого суду на рішення
господарського суду Чернівецької області у справі №7/15 від 04.12.2007р.,
як  підтвердження факту освоєння
відповідачем коштів, перерахованих позивачем відповідачу, у тому числі за
виготовлене спірне обладнання, є помилковим, оскільки у даній справі не
розглядалося питання стягнення коштів за втрачене технологічне обладнання.

Згідно акту передачі обладнання для
виконання робіт по договору №4/2004 р. від 30.09.2004 р., який датований
груднем 2004 року, відповідач здійснив виготовлення, монтаж, налагодження та
запуск перерахованого у даному акті обладнання для виробництва вуглецевих
сорбентів, яке зберігається на площадках ПМК-152 (а.с.108).

Разом з тим, в матеріалах справи наявна
також копія акту передачі обладнання на виконання робіт по цьому ж договору від
03.12.2004р., згідно якого позивач передає відповідачу спірне обладнання для
здійснення монтажних робіт. Наведене свідчить про те, що за одним актом,
відповідач виготовив самостійно обладнання і воно зберігається на ПМК-152, а за
другим позивач його передає відповідачу для виконання робіт. Крім того,
долучена до матеріалів справи копія акту від 03.12.2004 р. не є належним
доказом, оскільки на ній не читаються печатки позивача та відповідача. Не
береться до уваги судом також копія з копії акту відповідального зберігання
технологічного обладнання, датована груднем 2004 р., на якій не читається
печатка відповідача. Вказаний акт за своїм змістом є листом-повідомленням про
зберігання, а не договором зберігання.

Належні копії вищевказаних документів,
а також оригінали для огляду в судовому засіданні позивач не представив,
посилаючись на протоколи виїмки документів від 18.03.2008 р., 20.03.2008 р.,
21.03.2008 р. Разом з тим, подані до матеріалів справи вищезазначені протоколи
є також лише ксерокопіями, які належним чином не завірені, а тому не можуть
бути прийняті в якості належних доказів по справі.

Покликання позивача на акт
здавання-приймання науково-технічних робіт по договору №4/2004 р. від 16.11.2004
р. як на доказ виготовлення обладнання за його кошти, судом до уваги не
приймається, оскільки у вказаному акті не зазначено  здійснення відповідачем виготовлення, монтажу
та наладки саме спірного обладнання.

З огляду на досліджені в судовому
засіданні докази, не беруться до уваги і висновки, викладені в акті
контрольно-ревізійного управління у м.Києві від 11.07.2007 р. №12-30/571,
оскільки даним актом встановлено недостачу спірного обладнання на балансі у
позивача, проте не встановлено факту передачі спірного обладнання відповідачу.

У відповідності до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Недоведення
позивачем своїх вимог належними і допустимими доказами є підставою для відмови
у задоволенні таких вимог.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди
та визначено збитки як втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,
повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушені. Збитки визначаються, як витрати, зроблені управленою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської діяльності другою стороною (статті 224 п. 2 ГК
України).

Для визначення підстав застосування
такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність всіх
елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки,
розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і
збитками, вина боржника. Звільнення
боржника від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або
неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань безпосередньо пов'язано з
наявністю чи відсутністю вищевказаних елементів, що утворюють склад цивільного
правопорушення.

При цьому кредитор не повинен доводити
вину боржника у порушенні зобов'язання; натомість на нього покладено обов'язок
доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником,
розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням
зобов'язання та завданими збитками.

Позивачем не доведено, а судом не
встановлено, як факту існування у відповідача зобов»язань по зберіганню
спірного майна та  факту передачі цього
майна на зберігання відповідачу, так і факту
неналежного виконання відповідачем своїх зобов»язань та  причинно-наслідкового зв»язку між завданою
йому шкодою та неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача, а тому
апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог  про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_1
39180 грн. матеріальної шкоди.

З огляду на вищевикладене, суд першої
інстанції неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки
суду, викладені в рішенні від 21.04.2008р. не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 2, 33, 34, 43, 99,
101, 103, 104, 105, ГПК України,

Львівський
апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу задоволити.

Рішення господарського суду
Чернівецької області від 21.04.2008р. у справі №2/182 скасувати.

Прийняти нове рішення: в позові
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий -
суддя
Зварич О.В.

суддя                                                                                          Юрченко
Я.О.

суддя
Якімець Г.Г.