ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2008 р. Справа № 12/519/08

19.11. 2008 року Справа № 12/519/08.

м. Миколаїв

позивач:           Закрите акціонерне товариство “ОТП Банк”, 01033, м. Київ, вул. Жи-

лянська, 43.

відповідач: Миколаївська міська рада, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відпо-відача: комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвен-таризації», м. Миколаїв, вул. Шевченка, 40.

про:                     визнання права власності на самочинно збудоване майно.

Суддя Семенов А.К.

Представники сторін:

Від позивача:                    Слободкіна Я.В., довіреність № б/н від 03.10.08 року.

Від відповідача:          не з’явився.

Від 3- ї особи: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позов поданий про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Миколаїв, п. Садо-ва, 10.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, відзив по суті спору не надав, заявою № 11601/05-14-06 від 30.10.2008 року просить Господарський суд розглянути справу без участі його представника .

За ініціативою суду до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено кому-нальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічно інвентаризації».

В судовому засіданні 04.11.08 року представник третьої особи в усній фор-мі пояснив, що просить розглянути справу у відповідності з діючим законодавств-вом.

Справу розглянуто, відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, за наявними матеріалами.

Обставини справи.

14.03.2008 року, на підставі договору купівлі –продажу нерухомого майна ЗАТ «ОТП Банк»(за договором Покупець) придбало нерухоме майно, а саме: тор-гово-офісну будівлю, загальною площею 1518,1 кв. м., яке знаходиться за адре-

сою: м. Миколаїв, вул. Садова, 10 (а.с.22-29). Вказана нерухомість зазначена у технічному паспорті будинку за літерою У-4.

КП «ММБТІ»було встановлено, що в результаті внутрішнього переплану-вання у вказаній торгово –офісній будівлі (літ. У- 4) мало місце самочинне будів-ництво, загальна площа якого становить1401,1 кв. м., а основна площа - 988, 3 кв. м., про що складена довідка № 1056 від 08.04.2008 року (а.с.7).

Інвентаризаційна вартість нерухомого майна складає 1907233 грн. 00 коп.

Миколаївською міською радою 19.09.2008 року прийнято рішення № 27/68 яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складан-ня документа (договору оренди) на земельну ділянку загальною площею 717 кв. м. для обслуговування торгівельно-офісної будівлі по вул. Садовій, 10(а.с. 75)

Цим же рішенням на позивача покладений обов’язок укласти договір орен-ди земельної ділянки.

Позивач, посилаючись на статті 328,376 Цивільного Кодексу України, про-сить визнати за закритим акціонерним товариством “ОТП Банк” право власності на самочинно збудоване майно: в результаті внутрішнього перепланування у тор-гово-офісній будівлі літ.У-4 основна площа –950,8 кв. м., загальна площа -1399, 5 кв. м. , яке розташовано за адресою: м. Миколаїв, вул. Садова, 10.

ЗАТ “ ОТП Банк” у позовній заяві зазначив, що наявність самочинно збу-дованого майна на права інших осіб не впливає.

Відповідач та третя особа, як вже вище вказано, проти позову не заперечу-ють.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог на підставі нижченаведеного.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті об-ставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Як вже вище наведено, 14.03.2008 року позивач на підставі договору купів-лі –продажу нерухомого майна, набув право власності на одноповерхову торгово-офісну будівлю літ.У-4, загальною площею 1518,1 кв. м., яка знаходиться за адре-сою: м. Миколаїв, вул. Садова, 10.

Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, правовстанов-лювальні документи на яку позивачем не оформлені.

Станом на час розгляду справи позивач договір оренди земельної ділянки не уклав.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприєм-ницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку на-були статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до гос-подарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за за-хистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтере-сів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на за-побігання правопорушенням.

Згідно ч.2 ст.21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, що подали позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюва-ного законом інтересу.

В силу ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до госпо-дарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до гос-подарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення про-

вадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Так, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктив-

ного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухва-лення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановле-них судом обставин.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на за-хист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до ст.ст. 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який за-свідчує його право власності.

Ухвалою від 29.09.2008 року, господарський суд зобов’язав позивача нада-ти додаткові докази, а саме:

-          договір оренди земельної ділянки розмірами 717 кв. м., за адресою м. Микола-

-          їв, вул. Садова, 10;

-          докази державної реєстрації договору оренди земельної ділянки розмірами 717

кв. м. за адресою м. Миколаїв, вул. Садова, 10;

- докази невизнання або оспорювання права власності позивача Миколаївською

міською радою.

Позивач вимоги ухвали господарського суду від 29.09.2008 року не вико-нав, витребувані докази не надав.

Позивачем не доведено, що Миколаївська міська рада оспорювала, оспо-рює або не визнає його право власності на вище вказане нерухоме майно, яке зна-ходиться за адресою м. Миколаїв, вул. Садова, 10.

Отже, позивачем не доведено, що у нього виникло право на звернення до господарського суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на вказане нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 статті 376 Цивільного Кодексу України житловий буди-нок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівницт-вом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відве-дена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 2 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійс-нює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч.3 статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому по-рядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 22 Закону України “Про основи містобудування” за-будова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому земельним законодавством, та одержання дозволу на ви-конання будівельних робіт.

Відповідно до статті 125 Земельного Кодексу України право на оренду зе-мельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєст-рації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у на-турі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та держав-ної реєстрації забороняється.

Позивач не надав господарському суду договір оренди земельної ділянки розмірами 717 кв. м. за адресою м. Миколаїв, вул. Садова, 10, який відповідно до статті 18 Закону України “Про оренду землі” та статті 125 Земельного Кодексу України має бути зареєстрований в установленому законодавством порядку.

В судовому засіданні 04.11.2008 року представник позивача в усній формі пояснив, що ЗАТ “ОТП Банк” договір оренди вищезазначеної земельної ділянки з Миколаївською міською радою до теперішнього часу не уклав.

Позивачем не надано доказів відведення йому земельної ділянки під забу-дову.

Отже, позивач здійснив самочинне будівництво і підстави для визнання за ним права власності на самочинне збудоване нерухоме майно відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22,27,32,33,44,49,75,82,84,85 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш І В :

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення деся-тиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформле-ного відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Суддя А.К.Семенов