ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"01" липня 2008 р.

Справа №  14/47

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Колодій С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
№14/47

за
адміністративним позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,

до
відповідача: державної податкової інспекції у АДРЕСА_2,

про
визнання нечинними податкових повідомлень - рішень,

Секретар
судового засідання - А.В. Адаменко

Представники
сторін:

від
позивача - участі не брав;

від
відповідача - участі не брав;

Час
прийняття постанови:  11 год. 10 хв.

Подано
позов про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Кіровограді
від 21.12.2007 р. №/3 про нарахування податкового зобов'язання по
податку на додану вартість в розмірі 373558,79 грн., в тому числі 226393,71
грн. основного платежу, 147165,08 грн. штрафної (фінансової) санкції, від
21.12.2007 р. №/3 про нарахування податкового зобов'язання по податку
з доходів фізичних осіб в розмірі 142714,56 грн., в тому числі 142714,56 грн.
основного платежу, від 21.12.2007 р. №/3 про нарахування податкового
зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 7765,71 грн., в тому
числі 7765,71 грн. основного платежу.

Обґрунтовуючи
позовні вимоги позивач, посилаючись на Закон України “Про податок на додану
вартість” зазначає, що підставою для включення сум до податкового кредиту є
податкова накладна. Податкові накладні, які ним отримані в ході господарської
діяльності та стали підставою для нарахування податкового кредиту мають всі
необхідні реквізити та  в установленому
законом порядку недійсними не визнані, а тому державний податковий орган
безпідставно прийшов до висновку про завищення податкового кредиту та заниження
податкового зобов'язання по податку на додану вартість.

Позивач
вважає безпідставним нарахування податкового зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб, оскільки валовий дохід ним декларувався не по факту надходження
коштів, а по факту відвантаження товару, що не є порушенням податкового
законодавства.

В
запереченнях проти позову ДПІ у м. Кіровограді не погоджується з позовними
вимогами, наполягає на правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень та
просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представниками
сторін подані клопотання про судовий розгляд справи без участі сторін.

Розглянувши
наявні матеріали справи, господарський суд

В С
Т А Н О В И В :

На
підставі направлення на перевірку від 04.05.2007 р. №799/006960, відповідно до
плану - графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на
2007 рік спеціалістами ДПІ у м. Кіровограді проведена планова перевірка
суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з 01.04.2005 року по 31.03.2007 року.

За
результатами документальної перевірки встановлено порушення підпунктів “а”, “в”
пункту 19.1 статті 19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, статті
13 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”,
пункт 5.1, підпункт 5.2.1 пункт 5.2, підпункт 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України “Про оподаткування прибутку підприємств”, пунктів 1,2 статті 9 Закону
України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, в зв'язку
з чим донараховано податок з доходів фізичних осіб  в сумі 142 714,56 грн., а також порушення
підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпунктів 7.2.1, 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” в зв'язку з
чим донараховано податок  на додану
вартість в сумі 226 393,71 грн.

Акт
перевірки №68/17-1/233380070 від 25.05.2007 р. став підставою для прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень.

Не
погодившись з рішеннями податкового органу ПП ОСОБА_1 оскаржив їх в процедурі
адміністративного узгодження, в результаті чого скарги позивача залишено без
задоволення та згідно податкового повідомлення-рішення від 21.12.2007 р.
№/3 донараховано податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних
осіб в розмірі 7765,71 грн.

Господарський
суд частково задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

Відповідно
до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з
громадян” оподаткованим доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Тобто
при оподаткуванні доходів громадян валовий дохід визначається як виручка за
реалізований товар.

Перевіркою
правильності визначення валового доходу встановлено заниження валового доходу
за 2-4 квартали 2005 року на загальну суму 170874,60 грн., завищення валового
доходу за 2006 рік на загальну суму 22838,84 грн. та заниження валового доходу
за 1 квартал 2007 року на загальну суму 6374,63 грн., що пов'язане з тим, що
валовий дохід позивачем декларувався не по факту отримання коштів на
розрахунковий рахунок за реалізований товар, а по факту його відвантаження (по
аналогії з деклараціями по податку на додану вартість), що по суті є невірним
та таким, що порушує норми статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України “Про
прибутковий податок громадян”.

При
дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що фактично отримані валові
доходи позивача від реалізації продуктів харчування та супутніх товарів в
перевіряємому періоді становлять в 1-4 кварталах 2005 року - 2761375,72 грн.,
2006 році - 2220225,92 грн.. 1 кварталі 2007 року - 427505,63 грн. Даного факту
позивач не заперечив.

Пунктом
1 статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні” встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських
операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі
первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом
2 статті 9 цього Закону встановлено, що первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити - назву документа; дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у
здійснення господарської операції.

Відповідно
до пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”
валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснених як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого використання у власні господарської
діяльності.

Згідно
з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього Закону до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем
продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання
електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно
до вимог статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок
з громадян” до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів,
належать документально підтверджені витрати, які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України
“Про оподаткування прибутку підприємств”.

Згідно
з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України “Про оподаткування
прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат будь-які витрати не
підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

В
ході перевірки встановлено, що в перевіряємому періоді позивач включив до
складу валових витрат придбані та оплачені продукти харчування без врахування
податку на додану вартість у ПП “Флер” на
суму 151732,15 грн. , у ПП “Поршень” на суму 323480,52 грн., у ПП
“Картель” на суму 474467,01 грн., у ПП “ОСОБА_2” на суму 57515,42 грн. без
укладання будь-яких договорів.

При
цьому згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від
27.07.2004 р. визнано недійсними установчі документи ПП “Флер” з 27.11.2003
року, а саме з моменту перереєстрації на ОСОБА_3, який згідно наданих ним
пояснень до фінансово-господарської діяльності підприємства не приступав,
підприємницькою діяльністю не займався та нікому не доручав, ніяких договорів
не укладав та нікому не доручав їх укладати, податковий облік не вів, під час
перереєстрації підприємства перебував в місцях позбавлення волі; згідно з
рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.07.2004 року
скасовано державну реєстрацію ПП “Поршень” з 25.09.2003 року, а саме з моменту
перереєстрації на ОСОБА_4, який згідно наданих ним пояснень  за грошову винагороду віддав свій паспорт
малознайомій особі для перереєстрації підприємства, ніякого наміру здійснювати
підприємницьку діяльність не мав, ніяких документів фінансової звітності не
підписував, податкову звітність до податкового органу не подавав; згідно
заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.02.2007 року визнано
недійсними установчі документи ПП “Картель” з 27.10.2005 року, з моменту
перереєстрації на ОСОБА_5, який особисто до фінансово-господарської діяльності
ПП “Картель” не приступав, особисто текстових документів (угод, довіреностей,
картки зразків підпису) не підписував та не укладав будь-яких господарських
договорів; відповідно до заочного рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда визнано недійсними установчі документи ПП “ОСОБА_2” з 12.11.2004
року, а саме з моменту перереєстрації на ОСОБА_6, який до
фінансово-господарської діяльності ПП “ОСОБА_2” не приступав, ніяких
господарських операцій не проводив, податкову звітність не подавав.

Таким
чином позивач відніс до складу валових витрат витрати по господарським
операціям з підприємствами, установчі документи яких на дату віднесення
позивачем витрат до складу валових
визнані недійсними, з пояснень засновників підприємств дані підприємства
фінансово-господарською діяльністю не займалися та нікому не доручали,
будь-яких документів фінансової звітності не підписували, податкового обліку не
вели.

За
таких обставин, господарський суд вважає правомірним висновок податкового
органу про порушення позивачем вимог статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України “Про прибутковий податок з громадян”, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” та завищення валових
витрат за 2 квартал 2005 року на суму 151732,15 грн., за 3 квартал 2005 року на
суму 49720,26 грн., 4 квартал 2005 року на суму 174711,30 грн., 1 квартал 2006
року на суму 218674,10 грн., 2 квартал 2006 року на суму 235772,55 грн., 3
квартал 2006 рік на суму 33457,37 грн.

В
порушення вимог статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий
податок з громадян”, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України “Про
оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат декларацій про
отримані доходи за перевіряємий період позивачем включено витрати, які не
підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами в
сумі 127408,38 грн. за господарськими операціями з ПП “Форміка”, ТОВ
“Фінінвестгруп”, ТОВ “Торгова компанія “Анаві”.

На
виконання вимог ухвали господарського суду від 01.04.2008 року щодо надання
первинних документів, що підтверджують валові витрати ПП ОСОБА_1 по
господарським операціям з ПП “Форміка”, ТОВ “Фінінвестгруп”, ТОВ “Торгова
компанія “Анаві”  позивач надав суду лише
витяг з книги обліку валових витрат,
первинні документи позивач суду не надав, пояснюючі  невиконання вимог суду їх відсутністю.

Таким
чином господарський суд погоджується з підрахунками податкового органу щодо
отриманих валових доходів позивача за 2-4 квартал 2005 року в розмірі
2761375,72 грн. та валових витрат, що безпосередньо пов'язані з отриманням
доходів від реалізації продуктів харчування та супутніх товарів за 2-4 квартали
2005 року в розмірі 2155019,87 грн. (з урахуванням висновків ДПІ у м.
Кіровограді за результатами розгляду скарги позивача, що викладені в рішенні
від 24.07.2007 р.), чистий дохід становив 606355,85 грн., а сума податку з
доходів становила 78826,26 грн., тоді як згідно декларації про доходи за 2005
рік позивачем визначено податок у сумі 1240,81 грн.

Валовий
дохід позивача за 2006 рік склав 2220225,92 грн., а валові витрати 1736076,77
грн., тобто чистий дохід 484149,15 грн., а сума податку з доходів склала
62939,39 грн., тоді як згідно декларації про доходи за 2006 рік позивачем
визначено податок  у сумі 1411,60 грн.
Валовий дохід за 1 квартал 2007 року склав 427505,63 грн., а валові витрати
349619,66 грн., тобто чистий дохід 77885,97 грн., а сума податку з доходів
склала 10125,18 грн. (відповідачем допущена арифметична помилка та зазначено
сума податку 11682,90 грн. замість 10125,18 грн. (77885,97х13%), тоді як згідно
декларації про доходи за 1 квартал 2007 року визначено податок у сумі 315,90
грн.

З
урахуванням викладеного господарський суд визнає нечинним податкове
повідомлення-рішення від 21.12.2007 р. №/3 в частині нарахування
податку з доходів фізичних осіб  в
розмірі 1557,72 грн., в інший частині залишає без змін. А також відмовляє в
задоволенні позовних вимог щодо визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення від 21.12.2007 р. №002131710/3 про нарахування податкового
зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 7765,71 грн.

Відповідно
до підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України “Про податок на додану
вартість” визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з продажу
товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше - або дата
зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податку як
оплата товарів (робіт, послуг), або дата відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата їх оприбуткування в касі платника податку.

Перевіркою
правильності декларування податкових зобов'язань з податку на додану вартість
встановлено, що в порушення вимог підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону
позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за
квітень 2005 року на суму  4793,31 грн.,
та за грудень 2005 року на суму 297,28 грн. в зв'язку не включенням в обсязі
відвантаженої продукції ТОВ “Київ-Кетерінг” по податковим накладним №1/08.04
від 08.04.2005 р., №2/08.04 від 08.04.2005 р., №1/12.04 від 12.04.2005 р., №1/30.12
від 30.12.2005 р., які включено до книги обліку продажу товарів №851/2,
позивачем також занижено податкове зобов'язання за березень 2007 року на
33601,33 грн. в зв'язку з невключення до податкових зобов'язань коштів, що
надійшли на розрахунковий рахунок від ПП “Акорд-М”. Даного факту позивач в
судовому засіданні не заперечив.

Відповідно
до підпунктів 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану
вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1
статті 6 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням
товарів з метою їх подальшого використання в оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності платника податку.

Згідно
підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану
вартість” право на нарахування податку та складання податкових накладних
надається виключно особам зареєстрованим як платники податку у порядку
передбаченою статтею 9 цього Закону.

За
нормою підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього Закону не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку
з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи
митними деклараціями. У разі коли на момент перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом
документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту,
не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно
пункту 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України
№165 від 30.05.1997 р., зареєстрованого в Мінюсті 23.06.1997 р. №233/2037
податкова накладна вважається недійсною в разі її заповнення іншою особою, ніж
вказано у пункті 2 даного Порядку відповідно до якого податкову накладну
складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій
присвоєний індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Під
час перевірки встановлено та підтверджено під час судового засідання, що
позивач здійснював господарські операції з суб'єктами підприємницької
діяльності державна реєстрація та свідоцтва платника податку на додану вартість
яких була скасована на час проведення фінансово-господарських операцій, а саме
рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.07.2004 р. визнано
недійсним установчі документи ПП “Флер” з моменту перереєстрації на гр.
ОСОБА_3, тобто з 27.11.2003 р. Кіровоградською ОДПІ складено акт про анулювання
реєстрації платника податку на додану вартість ПП “Флер” від 17.11.2005 р.
№663, дата анулювання свідоцтва 27.11.2003 р. Рішенням  Ленінського районного суду м. Кіровограда від
21.07.2004 р. скасовано державну реєстрацію ПП “Поршень”. Кіровоградською ОДПІ
складено акт про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ПП
“Поршень” від 28.09.2005 р. №261, дата анулювання свідоцтва 21.07.2004 р.
Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2006 р.
визнано недійсними установчі документи ПП “ОСОБА_2” з моменту перереєстрації на
гр. ОСОБА_6, тобто з 12.11.2004 р. ДПІ у м. Кіровограді складено акт про
анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ПП “ОСОБА_2” від
19.08.2006 р. №232, дата анулювання свідоцтва 22.04.2005 р. Заочним рішенням
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.02.2007 р. визнано недійсними
з 27.10.2005 р. ДПІ у м. Кіровограді складено акт про анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість ПП “Картель” від 26.04.2007 р. №84, дата
анулювання свідоцтва 27.10.2005 р. ДПІ у м. Кіровограді складено акт про
анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ПП “Украгропрогрес”
від 16.11.2005 р. №550, дата анулювання свідоцтва 16.11.2005 р.

Інформація
щодо анулювання свідоцтв платника податку по вказаним підприємствам розміщена
на офіційному сайті ДПА України, що надавало можливість позивачу перевірити
стан своїх контрагентів.

Не
зважаючи на дані обставини, позивач в порушення підпунктів 7.2.1, 7.2.4 пункту
7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на
додану вартість” безпідставно включив до складу податкового кредиту податок на
додану вартість в сумі 187701,79 грн. по господарським операціям з
вищезазначеними підприємствами за податковими накладними, зазначеними на
стр.27-31 акту перевірки.

Таким
чином позивачу правомірно нараховано податкове зобов'язання по податку на
додану вартість за основним платежем  в
розмірі 226393,71 грн. та штрафна (фінансова) санкція в розмірі 113196,86 грн.

В той
же час господарський суд вважає безпідставним нарахування штрафної (фінансової)
санкції в розмірі 33968,22 грн.

Згідно
з підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами”, який вказаний в спірному податковому повідомленні-рішенні
№/3 від 21.12.2007 р., як підстава для нарахування штрафних санкцій у
разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового
зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті б)
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податку
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі п'яти відсотків від суми недоплати за
кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору
(обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така
недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання
платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не
більше 50% такої суми.

Донарахування
контролюючим органом суми податкового зобов'язання платнику податків за
підставами, викладеними у  підпункті б)
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, можливе лише на підставі
податкового повідомлення-рішення.

Як
вбачається з матеріалів справи, згідно спірного податкового
повідомлення-рішення донарахування суми податкового зобов'язання по податку на
додану вартість за несвоєчасне включення сум надходжень коштів на розрахунковий
рахунок за реалізовані продукти харчування та супутні товари від ПП “Акорд-М”
місця не мало, а тому у державної податкової служби були відсутні підстави для
нарахування штрафних санкцій згідно з підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами” в розмірі 33968,22 грн.

Враховуючи
викладене господарський суд частково задовольняє позовні вимоги та визнає
нечинним податкове повідомлення-рішення №/3 від 21.12.2007 р. в
частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 33968,22 грн. В
інший частині позовних вимог залишає без змін.

Керуючись
частинами 1 - 3 статті 160, частинами 1 - 2
статті 162, статтею 163, частинами 1- 4 статті 254, статтею 258, пунктом
6 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні
вимоги задовольнити частково.

Визнати
нечинним податкове повідомлення - рішення державної податкової інспекції у м.
Кіровограді  №/3 від 21.12.2007
року в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 33968 грн.
22 коп.

Визнати
нечинним податкове повідомлення - рішення державної податкової інспекції у м.
Кіровограді №/3 від 21.12.2007 року в частині нарахування податку з
доходів фізичних осіб  в розмірі 1557
грн. 72 коп.

Стягнути
з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний  код НОМЕР_1,
відомості про рахунки відсутні) судові витрати по справі в розмірі 2,38 грн.
державного мита.

За
заявою стягувача після набрання постановою законної сили господарський суд
видає виконавчий лист.

В
задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова
суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України,
постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього
строку.

У разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо
строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи
ухвала суду не набрала законної сили.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської
області.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України -
з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя

С. Б.
Колодій