ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 33/84

25.03.08

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом фірми «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»

до           державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски»

третя особа 1)Фонд державного майна

2)Українсько-австрійське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранс-Ліски»

про           визнання права власності на нерухоме майно в частині внесення інвестицій

За участю представників сторін:

від позивача: Шарапа М.О.- представник за довіреністю № 398 від 05.12.2007 року;

від відповідача: Сабадаш І.В.- представник за довіреністю № 79 від 31.12.2007 року;

Муха М.С.- представник за довіреністю № 80 від 31.12.2007 року;

третя особа: 1) не з’явився;

2) не з’явився.

встановив :

Фірма «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»звернулася до Господарського суду м. Києва з позовом до державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски»; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Фонд державного майна України та Українсько-австрійське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранс-Ліски»про визнання права власності на нерухоме майно в частині внесення інвестицій.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.11.1995 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про спільну інвестиційну діяльність, предметом якого була спільна діяльність з метою експлуатації та реконструкції складу ангарного, загальною площею 3 168 кв.м., що знаходиться за адресою: 253092, м. Київ-92, вул. Довбуша, 22.

Відповідно до п.2.2 договору про спільну інвестиційну діяльність від 30.11.1995 року відповідач зобов’язаний надати складські приміщення і прилеглі до них гаражні приміщення з моменту підписання даного договору.

Згідно п. 2.3 договору про спільну інвестиційну діяльність від 30.11.1995 року позивач зобов’язаний здійснити реконструкцію складських приміщень, комплектацію меблів і обладнання із залученням фірми «ВКБ «Трансбудмонтаж»в терміни, передбачені календарним планом.

Пункт 2.4. договору про спільну інвестиційну діяльність від 30.11.1995 року передбачає, що фінансування робіт здійснює фірма «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»або за її дорученням інші фірми: «Terminal Holding AG», «AVT Internationale Transport AG».

Відповідно до п.3.4 договору про спільну інвестиційну діяльність від 30.11.1995 року перераховані грошові кошти, надані матеріальні засоби, обладнання від фірми «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»чи по її дорученні від фірм: «Terminal Holding AG», «AVT Internationale Transport AG»на адресу «ВКБ «Трансбудмонтаж»є інвестицією фірми «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт».

Згідно п. 5.1 договору про спільну інвестиційну діяльність від 30.11.1995 року якщо в процесі реконструкції складських приміщень сторони прийдуть до рішення про необхідність створення спільного підприємства, то всі витрати, які понесені кожною стороною у зв’язку з виконанням даного договору будуть враховані як внесок сторони в статутний фонд створеного спільного підприємства, при цьому вклад позивача буде оформлений як іноземна інвестиція.

На виконання взятих на себе зобов’язань за договором від 30.11.1995 року, позивачем було укладено ряд договорів, зокрема:

- контракт № 016/96 від 16.10.1996 року, умовами якого було передбачено реконструкцію складських приміщень «Ліски»«ВКБ Трансбудмонтаж»за рахунок коштів позивача, який фінансував не лише проведення робіт, а й забезпечував передачу «ВКБ Трансбудмонтаж»обладнання, матеріалів та виробів, необхідних для проведення реконструкції складу;

- договір № 27 від 23.12.1996 року, укладений між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «ВКК «Інжиніринг систем»на проведення робіт з монтажу та наладці системи пожежної та охоронної сигналізації ліцензійного складу за адресою: м. Київ, вул. Довбуша, 22;

- договір між позивачем та фірмою «Вотес»про бетонування основи підлоги складу за адресою: Україна, 252092, м. Київ, вул. Довбуша, 22;

- договір доручення № 8 від 31.12.1996 року, відповідно до якого позивач зобов’язувався надати «ВКБ Трансбудмонтаж», придбані в Австрії будівельні матеріали, комплектуючі, обладнання, меблі, необхідні для виконання робіт, пов’язаних із реконструкцією складських приміщень «Ліски».

19.12.1996 року між позивачем та відповідачем було підписано Угоду про наміри, якою було погоджено необхідність створення спільного підприємства. Статутний фонд створюваного підприємства сторони погодили визначити з урахуванням витрат позивача на реконструкцію складу ангарного загальною площею 3 168 кв.м., що знаходиться за адресою: 253092, м. Київ-92, вул. Довбуша 22.

З метою реалізації вищезазначеного наміру товариством з обмеженою відповідальністю юридична фірма «Пік-2» була проведена експертна оцінка нерухомого майна та права користування земельною ділянкою, які передбачалось передати до статутного фонду новостворюваного спільного підприємства з боку відповідача. Їх загальна вартість на момент оцінки (договір № 2/ 97-0 від 11.07.1997 року) склала 632 600 дол. США , в тому числі: 389 700 дол. США - склад ангарного типу із вбудованими залізничними коліями площею 3 744 кв.м (без врахування витрат на реконструкцію, проведену з січня по липень 1997 року); 18 000 дол. США - гараж на два бокси загальною площею 188 кв.м; 163 900 дол. США - контейнерний майданчик загальною площею 2 444 кв.м; 28 400 дол. США - частина приміщень, половина третього поверху адміністративно-побутової будівлі, площа приміщень 237 кв.м; 32 600 дол. США - право користування земельною ділянкою площею 0,5 га, що прилягає до складу ангарного типу.

Позивач зазначає, що ремонтні роботи розпочалися ще у 1996 році, тому вартість складу, оцінена товариством з обмеженою відповідальністю юридична фірма «ПІК»у розмірі 389 700 дол. США (без врахування витрат на реконструкцію, проведену з січня по липень 1997 р.) включила в себе вартість ремонтних робіт за 1996 рік, загальна сума яких складає 212 075 дол. США, що підтверджується актами виконаних робіт: № 1/036, № 1/46, № 1/56, № 2/56, № 3/56, № 1/69-с, № І/76-з, № 2/76-3, № 3/76-с, № 1/69-с, № 2/86-с, № З/86-з, № 4/86-3, № 1/96-с, № 2/96-с, № З/96-з, № 4/96-3, № 5/96-с, № 1/106-с, № 2/106, № 3/106, № 4/106-с, № 5/106, № 6/106 - з, № 7/106-3, № 1/116, № 2/116, № 3/116, № 4/116, № 1/126-с, № 2/126-с, № З/126-з, № 4/126-з.

Таким чином, вартість складу, без врахування зроблених позивачем витрат на реконструкцію протягом 1996 року та з січня по липень 1997 року, на момент оцінки становила 177 625 дол. США (389 700 дол. США - 212 075 дол. США).

24.01.1998 року між Фондом державного майна України, що діяв в інтересах Українського державного центра транспорту «Ліски»та позивачем було підписано Установчий договір про створення та діяльність українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранса-Ліски».

Незважаючи на те, що засновником Українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранс-Ліски»виступив Фонд державного майна України, фактично учасниками Установчого договору було три сторони - Фонд державного майна України, відповідач та позивач, що зокрема, підтверджується скріпленням їхніми підписами та печатками Установчого договору. Крім того, ст. 8.2. Установчого договору та ст. 6.2. Статуту Українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранс-Ліски»прямо передбачено, що статутний фонд Товариства формується за рахунок внесених Учасниками вкладів, одним із яких є відповідач.

Відповідно до статті 8 Установчого договору від 24.01.1998 року частка фірми «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»у статутному фонді Українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранс-Ліски»становить 2 741 062,00 грн., що еквівалентно 1 476 070 дол. США по курсу Національного банку України, та складає 70 % Статутного фонду Товариства.

На момент створення Українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранс-Ліски»(до 06.02.1998 року) позивачем фактично було здійснено інвестицій на загальну суму 712 979, 50 дол.США, в тому числі: 421011,00 дол.США - ремонтні роботи складу та послуги фірми «Трансбудмонтаж», що підтверджується актами виконаних робіт та Зведеним переліком актів виконаних робіт товариства з обмеженою відповідальністю «ВКБ «Трансбудмонтаж» в 1996 -1998 р., а також актом прийому-передачі від 06.02.1998 року. Зазначена сума включила в себе: а)48 578 дол. США - реконструкція гаражу, проведена «ВКБ «Трансбудмонтаж»; б) 372 433 дол. США - реконструкція складу, проведена «ВКБ «Трансбудмонтаж»; 163 500 дол. США - бетонування підлоги складу, що підтверджується актом виконаних робіт від 15.06.1997 року; 21 242,50 дол.США - встановлення системи пожежної та охоронної сигналізації ліцензійного складу, що підтверджується актами виконання І та II етапу робіт з монтажу і наладці системи пожежної та охоронної сигналізації ліцензійного складу, здійсненого товариством з обмеженою відповідальністю «ВКК «Інжиніринг систем», а також актом прийому-передачі від 06.02.1998 року; 107 226 дол. США - вартість обладнання та матеріалів, необхідних для реконструкції складу, що підтверджується актом від 24.01.1998 року.

Таким чином, в результаті спільної діяльності та проведених позивачем поліпшень на суму 664 401,50 дол. США (372 433 дол.США +163 500 дол.США +21 242, 50 дол. США +107 226 дол. США) було створене нове майно.

Як випадково стало відомо позивачу, у 2005 році відповідачем було ініційовано судовий процес, результатом якого стало визнання за відповідачем права господарського відання на нерухоме майно: склад ангарного типу площею 3 744 кв.м , гараж на два бокси загальною площею 188 кв.м. , частину приміщення площею 237 кв.м. , що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Довбуша, 22 (постанова Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2005 року по справі № 3/108, залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2005 року).

Майно, створене в результаті спільної діяльності, яке в подальшому було внесено до статутного фонду новостворюваного спільного підприємства, відійшло на користь Відповідача в повному обсязі, без виділення частки позивача.

Таким чином, на сьогоднішній момент майно, яке є спільною власністю позивача та відповідача, фактично перебуває у одноособовому володінні, користуванні та розпорядженні відповідача, і позивач не має жодної можливості доступу до нього, що призводить до порушення його законних прав та інтересів.

В судове засідання 26.02.2008 року представник третьої особи 2 не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду м. Києва про порушення провадження по справі № 33/84 від 08.02.2008 року не виконав, про поважні причини неявки не повідомив.

Представник відповідача просить позивача надати довідку про реєстрацію Українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранс-Ліски», оскільки, як стверджує відповідач, підприємство ліквідовано.

Суд зобов’язав позивача надати витяг (копію довідки) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб про включення Українсько-австрійське спільне підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранс-Ліски»до нього.

Представник Фонду державного майна України надав документи на вимогу ухвали суду про порушення провадження по справі.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що за період існування товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Еранса-Ліски», а саме з 24 січня 1998 року до скасування його державної реєстрації, Товариство не тільки виявилось неприбутковим та не виконувало умови Установчого договору, але й завдало збитків відповідачу. У квітні 2004 року відповідач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Еранса-Ліски», Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання недійсною державної реєстрації українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранса-Ліски», визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Еранса-Ліски», скасування державної реєстрації цього товариства. Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.05.2004 року по справі № 36/166 позов задоволено, визнано недійсною та скасовано державну реєстрацію українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранса-Ліски», визнано недійсним його свідоцтво про державну реєстрацію. Постановою Вищого господарського суду України від 20.07.2004 року та постановою Верховного Суду України від 16.11.2004 року рішення Господарського суду м. Києва від 26.05.04 залишено без змін. Також, відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про повернення майна з чужого незаконного володіння та визнання права господарського відання на майно, усунення перешкод у користуванні майном, визнання недійсним наказу про оформлення права власності та свідоцтва про оформлення права власності. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2005 року по справі № 3/108 відповідачу в позові відмовлено повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2005 року було скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2005 року та прийнято нове рішення, яким позов задоволено в повному обсязі. Постановою Вищого господарського суду міста Києва від 13.10.2005 року касаційну скаргу Українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранса-Ліски»залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2005 року - без змін. Постановою Верховного суду України від 08.12.2005 року відмовлено Українсько-австрійському спільному підприємству у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранса-Ліски»у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду від 13.10.2005 року. Крім того, рішенням Господарського суду м. Києва по справі 30/113 від 11.05.2004 року, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 30.09.2004 року, задоволено позов державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски»до Фонду державного майна України, та зобов'язано ФДМУ вийти із складу учасників Українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранса-Ліски». Постановою №64/16 від 25.08.2005 року Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу №30/113 від 30.12.2004 року у зв'язку з його фактичним виконанням. А саме, згідно з наказом ФДМУ від 22.08.2005 року №2415 Фонд державного майна України на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 11.05.2004 року по справі № 30/113 вийшов зі складу учасників Українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранса-Ліски». Враховуючи зазначене, оскільки між позивачем, третіми особами та відповідачем відсутні правові відносини, та обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, державне підприємство «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски»просить суд припинити провадження у справі за позовом фірма «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»до державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски»про визнання права власності на нерухоме майно в частині внесених інвестицій за відсутністю предмету спору.

Судом оголошена перерва до 01.03.2008 року для надання додаткових доказів по справі.

В судове засідання 11.03.2008 року представники третіх осіб не з’явилися, але через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва надійшло клопотання вих. № 10-25-3348 від 07.03.2008 року від представника третьої особи 1 про відкладення розгляду справи у зв’язку із призначенням на цю ж дату іншого судового засідання.

Представник позивача надав копію витягу із Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вих. № 21-10/1335 від 06.03.2008 року, відповідно до якого станом на 15.02.2008 року в реєстрі значиться Українсько-австрійське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранса-Ліски».

Також, представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи клопотання представника третьої особи 1, суд відклав розгляд справи на 18.03.2008 року.

В судовому засіданні 18.03.2008 року представник відповідача надав довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в якій в графі дата проведення, номер запису та назва реєстрації зазначено, що 19.05.2005 року –внесення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов’язано з її банкрутством.

Представник Фонду державного майна України заявив усне клопотання про залучення до участі у справі Міністерства транспорту та зв’язку України.

Представники позивача та відповідача заперечували проти заявленого клопотання Фонду державного майна України.

Суд відмовляє в клопотанні представника третьої особи 1.

Представник відповідача надав доповнення до відзиву на позовну заяву відповідно до якого просить суд прийняти рішення. В якому в позовних вимогах фірми «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»про визнання права власності на нерухоме майно в частині внесених інвестицій відмовити повністю.

Судом оголошена перерва до 25.03.2008 року для дослідження та оцінки доказів.

25.03.2008 року в судове засідання представники третіх осіб не з’явилися, про причини неявки не повідомили.

За згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

30.11.1995 року між фірмою «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»та державним підприємством «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски»було укладено договір про спільну інвестиційну діяльність.

Правовий статус майна учасників договору про спільну діяльність визначений статтею 432 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення договору про спільну діяльність, відповідно до якої грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю.

Відповідно до п.5.2 договору про спільну інвестиційну діяльність від 30.11.1995 року, в результаті договору про спільну діяльність може бути створена спільна часткова власність, розмір частки кожного учасника визначається його вкладом.

Згідно п.3.4 договору про спільну інвестиційну діяльність від 30.11.1995 року перераховані грошові кошти, надані матеріальні засоби, обладнання від фірми «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»чи по її дорученні від фірм: «Terminal Holding AG», «AVT Internationale Transport AG»на адресу «ВКБ «Трансбудмонтаж»є інвестицією фірми «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт».

Підтвердження факту внесення позивачем вкладу у спільну діяльність є наявні в матеріалах справи документи, а саме: контракт № 016/96 від 16.10.1996 укладений між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «ВКБ Трансбудмонтаж», умовами якого передбачено реконструкцію складських приміщень «Ліски»за рахунок коштів позивача, який фінансував не лише проведення робіт, а й забезпечував передачу товариству з обмеженою відповідальністю «ВКБ Трансбудмонтаж»обладнання, матеріалів та виробів, необхідних для проведення реконструкції складу; договір № 8 укладений між позивачем та фірмою «Вотес»про бетонування основи підлоги складу за адресою: Україна, 252092, м. Київ, вул. Довбуша, 22; договір доручення № 8 від 31.12.1996 року, відповідно до якого позивач зобов’язувався надати товариству з обмеженою відповідальністю «ВКБ Трансбудмонтаж», придбані в Австрії будівельні матеріали, комплектуючі, обладнання, меблі, необхідні для виконання робіт, пов’язаних із реконструкцією складських приміщень «Ліски»; зведений перелік актів виконаних робіт товариства з обмеженою відповідальністю «ВКБ «Трансбудмонтаж»в 1996-1998 роках та акти прийому виконаних будівельно-монтажних робіт за контрактом № 016/96 від 16.10.1996 року згідно із Зведеним переліком актів виконаних робіт товариства з обмеженою відповідальністю «ВКБ «Трансбудмонтаж»в 1996-1998 роках; акт виконаних робіт від 15.06.1997 року (про бетонування підлоги складу); акти виконання І та ІІ етапу робіт з монтажу і наладці системи пожежної та охоронної сигналізації ліцензійного складу, здійсненого товариством з обмеженою відповідальністю «ВКК «Інжиніринг систем»; акти прийому-передачі від 24.01.1998 року щодо вартості обладнання та матеріалів, необхідних для реконструкції складу та від 06.02.1998 року щодо вартості ремонтних робіт складу та послуг фірми «Трансбудмонтаж».

Враховуючи вищезазначене, суд не погоджується з твердження відповідача про те, що позивачем фактично не було внесено інвестиції в процесі створення спільного підприємства, оскільки, підставою для заявлених позовних вимог позивач посилається на інвестиції, які вносились в процесі реалізації договору про спільну діяльність від 30.11.1995 року, а не в процесі формування статутного фонду спільного підприємства у 1998 році, та факт внесення інвестицій в рамках договору про спільну діяльність від 30.11.1995 року підтверджується матеріалами справи.

Також, суд вважає, необґрунтованими посилання відповідача на рішення Господарського суду м. Києва від 26.05.2004 року по справі № 36/166, яким на його думку, підтверджується факт невнесення позивачем інвестицій, оскільки предметом дослідження в даній судовій справі був не факт формування статутного фонду та фактичного внесення інвестицій, а факт документального підтвердження в матеріалах реєстраційної справи здійснення учасниками товариства своїх внесків. Крім того, позивач не був учасником даної судової справи.

Крім того, в процесі розгляду інших судових спорів, зокрема, справи № 3/108, Київським апеляційним господарським судом в постанові від 30.05.2005 року та Вищим господарським судом України в постанові від 13.10.1998 року не спростовуючи факт внесення майна до статутного фонду спільного підприємства зазначено, що неможливо встановити момент передачі майна до статутного фонду. Як свідчать матеріали справи учасником товариства –фірмою «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»було внесено свій вклад до статутного фонду товариства.

З наявних в матеріалах справи оціночних актах (технічного опису конструктивних елементів споруд, визначення зносу), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Довбуша, 22 станом на 26.06.1997 року та 20.02.2001 року вбачається, що на замовлення та за рахунок позивача в рамках договору про спільну діяльність було проведено наступні роботи: фундамент і цоколь складу були укріплені залізобетонними блоками; з’явилися цегляні перегородки; рулонну покрівлю замінено на рубероїдну покрівлю; встановлені двійні вікна, металеві фільончасті двері; побудовані залізобетонні сходи; встановлене індивідуальне опалення, електромережа, водопровід, каналізаційна система, що дозволило складу автономно функціонувати.

Вказаний оціночний акт складено станом на 26.06.1997 р., що свідчить про відображення в ньому робіт, здійснених Позивачем протягом 1996 року. Аналіз актів виконаних будівельно-монтажних робіт за період 1996 року свідчить про проведення наступних робіт: підготовлено та облаштовано віконні оправи склом, встановлено нові залізні брами, зроблено нові входи, проведено підготовчі роботи для настилання підлоги, а також здійснено її заливання бетоном, проведено демонтаж покрівлі та підготовчі роботи для встановлення нової, встановлені стальні конструкції та проведено ремонт стального обрамлення рами, а також всіх прорізів стін.

Результатом проведених робіт стало створення двох відокремлених один від одного стальною перегородкою приміщень –двох складів, кожний із своїм функціональним призначенням. Перший –склад безпосередньо призначений для мультимодальних перевезень. Другий –митно-ліцензійний склад, спеціально обладнаний пожежною та охоронною сигналізацією, використовуваний для зберігання товарів, при чому в межах останнього було виділено ще два приміщення із окремими входами, відокремлені цегляними перегородками, які призначалися для зберігання товарів окремих замовників. В межах митно-ліцензійного складу було побудовано відокремлене від нього цегляними перегородками двоповерхове приміщення із окремим входом, яке розділено на кілька кімнат.

Крім того, як вбачається з договору про спільну інвестиційну діяльність від 30.11.1995 року загальна площа складу, який передавався у спільну власність для здійснення спільної діяльності становила 3 168,00 м.кв., з Установчого договору від 24.01.1998 року площа складу становила вже 3 744,00 кв.м., а відповідно до свідоцтва про право власності на майновий комплекс, виданого спільному підприємству на підставі наказу «Про оформлення права власності на об’єкт нерухомого майна»від 04.06.2002 року, була визначена у розмірі 3 693,20 кв.м.

Таким чином, враховуючи вищезазначене в процесі спільної діяльності, внаслідок внесених позивачем інвестицій, тобто зроблених поліпшень було створено нове нерухоме майно із закінченою будівельно-архітектурною концепцією та функціональним призначенням, а також з іншою площею.

До зобов’язань із сумісної діяльності, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року застосовуються положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, а саме глави 38 «Сумісна діяльність».

Відповідно до ч.2, 3 ст. 432 ЦК УРСР грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю. Учасник договору про сумісну діяльність не вправі розпоряджатися своєю часткою у спільному майні без згоди інших учасників договору.

Тобто, грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх сумісної діяльності, є спільною власністю сторін, яка за своїм характером є частковою власністю.

Главами 38 «Сумісна діяльність»та 11 «Спільна власність»ЦК УРСР не передбачено будь-яких правил щодо визначення часток у праві спільної часткової власності. Тому, за загальним правилом, розмір часток у праві спільної часткової власності, що виникла на підставі договору про сумісну діяльність повинен визначатись відповідно до домовленості учасників договору.

Так, в результаті договору про спільну інвестиційну діяльність може бути створена спільна часткова власність, розмір частки кожного учасника визначається його вкладом.

Тому, враховуючи положення договору позивач набув право власності на створене в процесі спільної діяльності майно –ангарний склад (склад для мультимодальних перевезень та митно-ліцензійний склад ) площею 3 693, 20 кв.м., яка зафіксована після останніх робіт в свідоцтві про право власності, виданому у 2002 року, тобто став його співвласником в частині внесеного ним вкладу на суму 3 355 228,00 грн., а також право власності на гараж площею 188 кв.м в частині внесеного ним вкладу у розмірі 245 319,00 грн.

Щодо твердження відповідача про неправомірність вимог позивача, які ґрунтуються на тому, що у випадку розірвання договору про сумісну діяльність позивач має право вимагати лише повернення своєї частки спільного майна в натурі або шляхом грошової компенсації, якщо виділ майна в натурі неможливий, то вони не приймаються судом до уваги у зв’язку з тим, що, як зазначив сам відповідач, жодна із сторін договору про спільну інвестиційну діяльність від 30.11.1995 року не ставила питання про його дострокове розірвання, більше того, в даному випадку спільним майном є майно створене в результаті спільної діяльності - склад для мультимодальних перевезень та митно-ліцензійний склад. Предметом спору є вимога про визнання права власності позивача на спільне майно, в розмірі внесених інвестицій, яке не визнається відповідачем.

Згідно ч.2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 80 господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Щодо посилання відповідача на судові рішення по справах № 30/113 2004 року, № 36/166 2004 року та №3/108 2005 року, то суд не приймає їх до уваги як підставу припинення провадження у справі, оскільки вказані судові рішення та їх правові наслідки стосувалися виключно процесу створення та діяльності Українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранса-Ліски». А спірні правовідносини, які є предметом позову, виникли до моменту створення Українсько-австрійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Етранса-Ліски», на підставі договору про спільну діяльність від 30.11.1995 року, а тому, висновки зазначених судових рішень жодним чином не впливають на характер та наслідки спірних правовідносин.

В доповненнях до відзиву відповідач зазначає про те, що строк на звернення до суду минув 30.11.2003 року та посилається на той факт, що 30.11.2000 року закінчив свою дію договір про спільну інвестиційну діяльність від 30.11.1995 року, а цивільним законодавством передбачений 3-річний строк позовної давності для звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як підтверджується матеріалами справи, права позивача як одного із співвласників спільного майна були порушені в результаті передачі на користь відповідача всього нерухомого майна, що було об’єктом спільної діяльності та в подальшому було внесено до статутного фонду спільного підприємства: складу ангарного типу площею 3 744 кв.м., гаража на два бокси загальною площею 188 кв.м., частини приміщення площею 237 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Довбуша, 22. Вказана передача відбулась після визнання постановою Київського апеляційного господарського суду по справі № 3/108 від 30.05.2005 року за відповідачем права повного господарського відання на вказане нерухоме майно. З наявної в матеріалах справи постанови Київського апеляційного господарського суду по справі № 3/108 від 30.05.2005 року вбачається, що позивач не був учасником даної справи.

Тому, твердження відповідача є необґрунтованими та загальний строк позовної давності не закінчився.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд визнає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати право власності фірми «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»(юридична адреса: Австрійська республіка, 1040, м. Відень, вул. Терезіанумгассе, 7, адреса для направлення кореспонденції: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, 19-б, офіс 27) на склад ангарного типу із вбудованими залізничними коліями площею 3 693,20 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ-92, вул. Довбуша, 22 в частині зроблених фірмою «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»(юридична адреса: Австрійська республіка, 1040, м. Відень, вул. Терезіанумгассе, 7, адреса для направлення кореспонденції: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, 19-б, офіс 27) інвестицій на суму 3 355 228 (три мільйони триста тридцять п’ять тисяч двісті двадцять вісім) грн. 00 коп., що становить 4/5 ідеальних часток.

3.Визнати право власності фірми «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»(юридична адреса: Австрійська республіка, 1040, м. Відень, вул. Терезіанумгассе, 7, адреса для направлення кореспонденції: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, 19-б, офіс 27) на гараж на два бокси загальною площею 188 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ-92, вул. Довбуша, 22 в частині зроблених фірмою «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»(юридична адреса: Австрійська республіка, 1040, м. Відень, вул. Терезіанумгассе, 7, адреса для направлення кореспонденції: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, 19-б, офіс 27) інвестицій на суму 245 319 (двісті сорок п’ять тисяч триста дев’ятнадцять) грн. 00 коп., що становить 4/5 ідеальних часток.

4.Стягнути із державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски»(м. Київ-02092, вул. Довбуша, 22, р/р 5 в АБ «ЕкспресБанк», МФО 322959, ) або з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь фірми «Етранса «Шпедиционз Акцієнгезеллшафт»(юридична адреса: Австрійська республіка, 1040, м. Відень, вул. Терезіанумгассе, 7, адреса для направлення кореспонденції: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, 19-б, офіс 27) витрати по сплаті державного мита в сумі 25 500 (двадцять п’ять тисяч п’ятсот) грн. 00 коп. та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього 25 618 (двадцять п’ять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 00 коп.

5.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                             С.М.Мудрий