ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2008 р.

Справа № 20/194-08-3976

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Тофана В.М.,

суддів: Журавльова О.О., Михайлова М.В.,

(згідно з розпорядженням першого заступника голови суду від 07.11.2008 року №169 розгляд апеляційної скарги здійснюється даною судовою колегією)

при секретарі судового засідання Павленко Н.А.,

за участю представників сторін:

від позивача –не з’явився, належним чином повідомлений

від відповідача –Бережний О.В., за дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Кераміт”, Одеська область, Комінтернівський р-н

на ухвалу господарського суду Одеської області від 02 жовтня 2008 року про вжиття заходів забезпечення позову

по справі №20/194-08-3976

за позовом Відкритого акціонерного товариства „ОДЕСЬКИЙ КЕРАМЗИТОВИЙ ЗАВОД”, м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Кераміт”, Одеська область, Комінтернівський р-н (апелянта)

про визнання правочину недійсним та зобов’язання звільнити орендоване майно

встановив:

Ухвала про призначення розгляду апеляційної скарги на 11.11.2008 року, яка була надіслана ВАТ „Одеський керамзитовий завод” (позивачу) 30.10.2008 року на його адресу. яка вказана останнім у позовній заяві і в статуті, повернулася з відміткою про те, що дана організація за цією адресою не перебуває. Будь-яких заяв про зміну адреси позивач суду не надавав. Таким чином, відповідно до п. 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. №01-8/123 сторона вважається повідомленою належним чином, а матеріали справи дають можливість розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника ВАТ „Одеський керамзитовий завод”.

Ухвалою місцевого господарського суду Одеської області від 02.10.2008р. на підставі ст.ст. 66 і 67 ГПК України задоволено заяву позивача –ВАТ „Одеський керамзитовий завод” - про вжиття заходів по забезпеченню позову про визнання недійсним договору №52 від 29.12.2003р. оренди нерухомого майна (виробничих приміщень), розташованого за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Красносільська рада, 21-й км Старокиївського шосе, 23-Б, укладеного між позивачем (Орендодавцем) і відповідачем –ТОВ „Кераміт” (Орендарем) і звільнення цього майна останнім.

Ця заява позивачем подана одночасно з позовом.

Зазначеною ухвалою суду на підставі ст.ст. 66 і 67 ГПК України з метою забезпечення позову накладено арешт на вказане нерухоме майно (виробничі приміщення) та це орендоване майно відповідачем передано позивачу (Орендодавцю) на відповідальне зберігання та під охорону.

Приймаючи вказану ухвалу, суд обґрунтував її ч.2 ст.386 Цивільного кодексу України, згідно якої власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а також тим, що відповідач, здійснюючи право користування майном на підставі оспорюваного договору оренди, може здійснити дії, що призведуть до його зменшення, і в подальшому це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, відповідач (Орендар) подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: ст.ст. 66 і 67 ГПК України, якими передбачені підстави забезпечення позову і такий перелік заходів є вичерпним.

Позивач не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача (Апелянта), перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Між позивачем і відповідачем 29.12.2003р. укладено договір оренди нерухомого майна (виробничих приміщень), які відповідач згідно договору використовує для виробництва будівельних матеріалів (п. 2.1 договору).

Строк оренди складає 25 років.

Згідно чинного законодавства відповідач, як орендар, не є власником орендованого майна, але воно знаходиться у нього і він користується цим майном.

Орендодавцем пред’явлений позов про визнання вказаного договору недійсним та зобов’язання Орендаря повернути йому передане в користування майно.

Частиною 4 статті 285 Господарського кодексу України передбачено, що Орендар відшкодовує Орендодавцю вартість орендованого майна у разі відчудження цього майна.

Таким чином, із змісту цієї статті названого Кодексу випливає можливість відчудження Орендарем орендованого ним майна, хоча він не є його власником.

Можливість порушення права власності іншою особою і його захисту шляхом звернення до суду з вимогою про заборону вчинення нею певних дій, які можуть порушити це право, також випливає із змісту ч.2 ст.386 Цивільного кодексу України, на яку послався суд в оскарженій ухвалі.

Тому суд першої інстанції правомірно у відповідності зі ст.ст. 66 і 67 ГПК України вжив заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на орендоване відповідачем майно (майновий комплекс), що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Красносільська рада, 21-й км Старокиївського шосе, 23-Б.

Згідно ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходи до забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Разом з тим вжиття судом першої інстанції заходів по забезпеченню позову шляхом передання арештованого майна на відповідальне зберігання та під охорону позивача суперечить вимогам ст.ст. 66 і 67 ГПК України, оскільки зі змісту статті 66 ГПК України випливає, що заходи по забезпеченню позову мають бути співрозмірними заявленими позивачем вимогами, а ст.67 ГПК України встановлює вичерпний перелік заходів до забезпечення позову, в якому відсутній такий захід як передача арештованого майна позивачеві на відповідальне зберігання та під охорону.

Застосування судом такого заходу є не що інше, як фактичне вирішення заявлених позовних вимог про повернення зданого в оренду майна, тобто такий захід є неадекватним щодо позовних вимог заявника.

При таких обставинах оскаржена ухвала суду підлягає зміні, з виключенням із цієї ухвали заходу до забезпечення позову в частині передання арештованого майна на відповідальне зберігання та під охорону ВАТ „Одеський керамзитовий завод”.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ТОВ „Кераміт” задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 02 жовтня 2008 року по справі №20/194-08-3976 про вжиття заходів забезпечення позову змінити.

Резолютивну частину зазначеної ухвали суду викласти в наступній редакції.

Заяву про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Красносільська рада, 21-й км. Старокиївського шосе, буд. 23-Б.

Заяву позивача в частині передання арештованого майна на відповідальне зберігання та під охорону Відкритому акціонерному товариству „Одеський керамзитовий завод” залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                            В.М.Тофан

Судді                                                                                          М.В.Михайлов

О.О.Журавльов