ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2008 р.

№ 30/462

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.–головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Всеукраїнської громадської організації "Всеукраїнська асоціація виробників водоочисної техніки та питної води", м. Київ (далі –Асоціація)

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2008

зі справи № 30/462

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний виставковий центр", м. Київ (далі –ТОВ "Міжнародний виставковий центр")

до Асоціації

про зобов'язання вчинити дії.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

ТОВ "Міжнародний виставковий центр" –Кононенка О.І.,

Асоціації –Шипки О.І.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Міжнародний виставковий центр" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Асоціації про: визнання недостовірною інформації щодо діяльності позивача, опублікованої в журналі "Вода і водоочисні технології" № 4 за 2005 рік, а саме заяви прес-служби Асоціації щодо ситуації, яка склалася навколо проведення IV Міжнародного Водного Форуму "АКВА Україна –2006"; зобов’язання Асоціації спростувати недостовірну інформацію в запропонований позивачем спосіб.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.03.2008 (суддя Ващенко Т.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 (колегія суддів у складі: суддя Андрієнко В.В. –головуючий, судді Малетич М.М., Студенець В.І.), позов задоволено частково: інформацію щодо діяльності позивача, опублікованої в журналі "Вода і водоочисні технології" № 4 за 2005 рік, а саме заяви прес-служби Асоціації щодо ситуації, яка склалася навколо проведення IV Міжнародного Водного Форуму "АКВА Україна –2006", визнано недостовірною; зобов’язано відповідача спростувати недостовірну інформацію у спосіб, вказаний у пункті 3 резолютивної частини даного судового рішення; судові витрати віднесено на відповідача. Судові рішення мотивовано тим, що поширені відповідачем відомості щодо порушення позивачем його права інтелектуальної власності, а саме права інтелектуальної власності на торговельну марку "Аква Україна", є недостовірними, оскільки позивач має право попереднього користувача на зазначену торговельну марку; крім того, відповідачем не подано доказів притягнення посадових осіб позивача до кримінальної відповідальності та доказів порушення позивачем конкурентного законодавства.

Асоціація звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову апеляційного господарського суду в даній справі скасувати та прийняти нове рішення, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Скаржник, зокрема, зазначає, що:

- господарський суд першої інстанції необґрунтовано визнав поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності у даному спорі, а апеляційний господарський суд відповідну помилку не виправив; до того ж обставини, пов’язані з заявою відповідача про застосування позовної давності та визнанням поважними причин пропуску строку, не знайшли відображення ні в рішенні місцевого, ані в постанові апеляційного господарських судів зі справи;

- оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач самостійно створив торговельну марку "Аква Україна" та добросовісно використовував її або здійснював підготовку до її використання, апеляційний господарський суд помилково визнав за позивачем право попереднього користувача на цю торговельну марку, чим порушив приписи статей 470 та 500 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судовими інстанціями встановлено, що:

- 19.12.2002 ТОВ "Міжнародний виставковий центр" та підприємство "АКВА-консалтинг" Асоціації уклали договір № 24-02/4-А-2002 ("Соглашение об организации и проведеними выставок"), предметом якого є співробітництво сторін в області організації та проведення в місті Києві міжнародних спеціалізованих виставок і конференцій "Аква Україна", перша з яких –"Аква Україна 2003" мала відбутися на території Міжнародного виставкового центру з 04 по 06 листопада 2003 року.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 цього договору у підготовці проектів кожна з сторін має статус організатора, про що зазначається у всіх документах, рекламних носіях, поліграфічній продукції, які супроводжують виставку;

- згідно з наявними в матеріалах справи доказами виставковий захід "Аква Україна –2003" відбувся в обумовлені в згаданому договорі строки з використанням знака "Аква Україна" у рекламуванні зазначеного заходу та його проведенні, в тому числі і назві;

- 21.11.2003 Асоціація подала заявку на реєстрацію як торговельної марки позначення "Аква Україна"; 15.11.2004 Асоціація одержала свідоцтво № 45247 на знак для товарів та послуг "Аква Україна" для послуг 35 та 41 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг;

- у науково-практичному журналі "Вода і водоочисні технології" № 4 за 2005 рік (сторінка 16) було розміщено заяву прес-служби Асоціації щодо ситуації, яка склалася навколо проведення IV Міжнародного Водного Форуму "АКВА Україна –2006". У цій заяві, зокрема, зазначено таке:

"… ЗАТ "Міжнародний виставковий центр" вирішило проводити свою власну водну виставку, та незважаючи на застереження Української Водної Асоціації щодо порушення прав інтелектуальної власності, анонсує свій проект в ЗМІ, друкованих матеріалах і на своєму Інтернет сайті як IV Міжнародний Водний Форум "AQUA Ukraine -2006".

Зважаючи на те, що такі дії ЗАТ "Міжнародний Виставковий Центр" є грубим порушенням прав інтелектуальної та тягнуть за собою відповідальність, визначену чинним законодавством України, в т.ч. кримінальну відповідальність згідно зі статтею 229 Кримінального кодексу України та відповідальність за статтею 4 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", Українська Водна Асоціація планує вжити заходів передбачених законодавством України щодо їх припинення…";

- позивач вважає зазначену інформацію недостовірною та такою, що завдає шкоди його діловій репутації;

- науково-практичний журнал "Вода і водоочисні технології" є офіційним виданням Асоціації; відповідач є засновником цього журналу;

- головним редактором вказаного періодичного друкованого видання на момент виходу його № 4 за 2005 рік був президент Асоціації, а віце-президент Асоціації обіймав посаду заступника головного редактора;

- оспорювана інформація містить посилання на те, що дії позивача щодо проведення IV Міжнародного Водного Форуму "AQUA Ukraine-2006" є грубим порушенням прав інтелектуальної власності Асоціації; зі змісту такої заяви прес-служби Асоціації в цілому вбачається, що таким порушенням прав інтелектуальної власності Асоціації є саме порушення позивачем права інтелектуальної власності Асоціації на належну їй торговельну марку "Аква Україна", цей факт підтверджено поясненнями представника відповідача;

- позивач до 21.11.2003 (тобто до моменту подання відповідачем заявки на реєстрацію знака для товарів і послуг "Аква Україна") у зв’язку з організацією та проведенням Міжнародного Водного Форуму "АКВА Україна 2003" здійснив значну і серйозну підготовку для правомірного використання зазначеного знака та добросовісно використовував торговельну марку "Аква Україна"; отже, позивач має право попереднього користувача на зазначену торговельну марку, зокрема, право на безоплатне використання знака у своїй діяльності і після її реєстрації іншим господарюючим суб'єктом без спеціального дозволу останнього. Тому ТОВ "Міжнародний виставковий центр" мало право використовувати у проведенні IV Міжнародного Водного Форуму "AQUA Ukraine-2006" знак для товарів та послуг "Аква Україна";

- відповідачем не подано доказів притягнення посадових осіб позивача до кримінальної відповідальності згідно зі статтею 229 Кримінального кодексу України та доказів порушення ТОВ "Міжнародний виставковий центр" приписів статті 4 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції".

Причиною спору зі справи стало питання про наявність підстав для визнання недостовірною зазначеної позивачем інформації та необхідність її спростування.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості.

Позивач в межах встановленого зазначеною статтею строку позовної давності звернувся з позовною заявою про спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації до загального суду; відповідна справа розглядалася загальними судами першої та апеляційної інстанцій. Ухвалою Верховного Суду України від 01.08.2007 судові рішення з цивільної справи скасовано та закрито провадження у справі з огляду на те, що даний спір підлягає розглядові в порядку господарського судочинства.

З урахуванням наведеного господарський суд міста Києва, з яким погодився Київський апеляційний господарський суд, правомірно задовольнив клопотання ТОВ "Міжнародний виставковий центр" про відновлення пропущеного строку позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 500 ЦК України будь-яка особа, яка до дати подання заявки на торговельну марку або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки в інтересах своєї діяльності добросовісно використала торговельну марку в Україні або здійснила значну і серйозну підготовку для такого використання, має право на безоплатне продовження такого використання або використання, яке передбачалося зазначеною підготовкою (право попереднього користувача).

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі дослідження поданих сторонами доказів, позивач до 21.11.2003 (тобто до моменту подання відповідачем заявки на реєстрацію знака для товарів і послуг "Аква Україна") здійснив значну і серйозну підготовку для правомірного використання зазначеного знака та добросовісно використовував торговельну марку "Аква Україна"; отже, позивач має право попереднього користувача на зазначену торговельну марку, зокрема, право на безоплатне використання знака у своїй діяльності і після її реєстрації іншим господарюючим суб'єктом без спеціального дозволу останнього.

За приписами частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім’ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За своєю правовою природою право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам, оскільки це право може бути використано господарюючим суб’єктом (підприємцем) як спосіб судового захисту щодо поширення інформації, яка шкодить його діловій репутації.

Відповідно до приписів статті 47 Закону України "Про інформацію" порушення законодавства України про інформацію тягне за собою, зокрема, і цивільно-правову відповідальність згідно з законодавством України. Серед порушень цього законодавства у наведеній статті передбачено і поширення відомостей, що не відповідають дійсності.

За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов’язаними суб’єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій.

Згідно зі статтею 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Як зазначено у судових рішеннях зі справи:

- науково-практичний журнал "Вода і водоочисні технології" є офіційним виданням Асоціації; відповідач є засновником цього журналу;

- за наявної практики офіційні друковані видання створюються, як правило, з метою висвітлення основних (всіх) аспектів діяльності їх засновників, а також з метою висвітлення основних тенденцій розвиту тієї чи іншої сфери суспільного життя; науково-практичний журнал "Вода і водоочисні технології" було створено з метою висвітлення аспектів діяльності відповідача, а також з метою висвітлення основних тенденцій розвитку ринку водних технологій в Україні та світі;

- відомості, опубліковані в офіційному друкованому виданні Асоціації від імені засновника друкованого засобу масової інформації (його структурного підрозділу чи служби), вважаються такими, що поміщенні в дане видання безпосередньо цим суб'єктом діяльності друкованих засобів масової інформації, тобто відповідачем зі справи;

- редакція журналу "Вода і водоочисні технології" не є юридичною особою.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 № 7 "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій" зазначено, що під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Питання про те, чи має поширена про дану особу інформація негативною стосовно неї, вирішується у кожному випадку з урахуванням обставин конкретної справи.

У статті 33 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 названого Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного судові інстанції, повно та об’єктивно дослідивши наявні у справи докази, давши належну оцінку обставинам справи і правильно застосувавши норми матеріального і процесуального права, дійшли обґрунтованого висновку про недостовірність викладеної у журналі "Вода та водоочисні технології" інформації, а відтак і про необхідність задоволення позовних вимог.

Тому відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови господарського суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення місцевого господарського суду з цієї справи.

Керуючись статтями 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 зі справи № 30/462 залишити без змін, а касаційну скаргу Всеукраїнської громадської організації "Всеукраїнська асоціація виробників водоочисної техніки та питної води" –без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов