ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

21.10.08
Справа  № 26/109

Львівський
апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді
Краєвської М.В.

суддів:
Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши
апеляційну скаргу
Львівського міського комунального підприємства “Львівтеплоенерго” від
11.08.2008 р. № 39-2338

на
рішення Господарського
суду Львівської області від 27.06.2008 р.

у
справі № 26/109

за
позовом суб”єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Львів

до
Львівського міського
комунального підприємства “Львівтеплоенерго”, м.Львів

про стягнення 16 105, 4 грн., у т.ч. 13
977, 87 грн. інфляційних нарахувань, 2 127, 53 грн. 3 % річних, за договором
про надання юридичних послуг

За
участю представників сторін:

від
позивача -не
з”явився;

від
відповідача -Іващук
О.В. (начальник юридично-претензійної служби, довіреність від 22.01.2008 р. без
номера в матеріалах справи, а.с.29)

Представнику
відповідача роз”яснено його права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України.
Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки
відповідач не заявляв клопотання про здійснення технічної фіксації судового
процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1
ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу.

Розгляд
апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалі Львівського
апеляційного господарського суду від 23.09.2008 р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від
27.06.2008 р. у справі № 26/109 (суддя Деркач Ю.Б.) позов задоволено повністю
за обгрунтованістю.

Відповідач з даним рішенням не
погодився, подав апеляційну скаргу й уточнення до неї, де просить рішення
місцевого господарського суду скасувати та припинити провадження у справі з
підстав неповного з”ясування обставин справи.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим,
зокрема, що кредитор може звернутися до суду з позовом про стягнення з боржника
боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,
але не більше як за три роки з моменту прострочення виплати боржником, у даному
випадку з 27.04.2003 р., отже пропущена позовна давність; оскільки 3 % річних є
неустойкою, то до них застосовуються правила про скорочені строки позовної
давності.

У
відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції
залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення з підстав, викладених у
ньому.

Як
встановлено господарським судом, 25 лютого 2003 року між сторонами укладено
договір № 16 про надання юридичних послуг (а.с.9).

Згідно
з п.3.1 договору відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу 43 141, 58 грн.
боргу не пізніше 26 липня 2003 року.

Натомість
відповідач у порушення взятих на себе зобов'язань та умов договору остаточні
розрахунки за надані юридичні послуги здійснив тільки після винесення постанови
Львівського апеляційного господарського суду від 13 грудня 2007 року в справі №
4/1113-27/141 (4/1597-20/205) (а.с.10-11), якою стягнуто з відповідача на
користь позивача 43 141, 58 грн. основного боргу, 3 770, 37 грн. 3 % річних, 15
228, 98 грн. інфляційних нарахувань за період з 26 липня 2003 року по 24
липня 2006 року.

Розглянувши
апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази,
заслухавши пояснення представника відповідача, колегія Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області
від 27.06.2008 р. у справі № 26/109 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу
Львівського міського комунального підприємства “Львівтеплоенерго” - без
задоволення.

При
цьому колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно
до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним
чином.

Згідно
з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Оскільки
чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового
рішення чи відкриття провадження по його примусовому виконанню, то боржник не
звільняється від відповідальності за порушення строків розрахунків, обов”язок
по оплаті може бути виконаний боржником у добровільному порядку.

Відповідно
до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого  індексу
інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої
суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Як
вбачається з матеріалів справи, зокрема, платіжного доручення Залізничного
відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції №
11379875 (а.с.14) відповідач сплатив основний борг позивачу за вищезазначеним
договором в сумі 43 141, 58 грн. лише 14 березня 2008 року.

Таким
чином, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу три проценти річних від
простроченої суми боргу в розмірі 2 127,53 грн. за період з 24 липня 2006 року
по 14 березня 2008 року та інфляційні втрати за період з 24 липня 2006 року по
14 березня 2008 року в розмірі 13 977, 87 грн.

Оскільки
з 24 липня 2006 року по 14 березня 2008 року прострочення виконання
зобов”язання з боку відповідача мало місце, то позовні вимоги про стягнення з
останнього інфляційних нарахувань та 3 % річних підставно задоволені
господарським судом.

Покликання
апелянта на пропуск позовної давності є безпідставні, оскільки інфляційні
нарахування та 3 % річних не є неустойкою, тому до них не застосовуються
скорочені строки позовної давності. Обо”язок по сплаті інфляційних втрат і 3 %
річних виникає в силу закону, індекс інфляції та 3 % річних не є
зобов”язанням у розумінні вимог, викладених у статтях 11, 509, 511 ЦК України.
Індекс інфляції -це знецінення грошової одиниці, змінна величина, за правовою
природою інфляційні нарахування -це той самий основний борг, але з урахуванням
встановленого індексу інфляції.

Отже,
з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського
суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає
матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника
документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані
правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для
скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись
ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Рішення Господарського суду Львівської області від 27.06.2008 р. у справі №
26/109 залишити без змін, а апеляційну скаргу Львівського міського комунального
підприємства “Львівтеплоенерго” - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

3.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.
Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя
М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                         Н.А.Галушко

Суддя
Г.В.Орищин