ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2008 р.

№ 05-5-33/16743-33/118

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, м. Київ (далі –Фонд)

на рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2008 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2008

зі справи № 05-5-33/16743-33/118

за позовом Фонду

до Інституту проблем матеріалознавства ім. І.М. Францевича, м. Київ (далі –Інститут)

про стягнення 22 500 грн.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Державний комітет України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду, м. Київ (далі –Держгірпромнагляд).

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача –Чміля В.В.,

відповідача –Печеного М.В.,

третьої особи –не з’яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про повернення коштів у сумі 22 500 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.03.2008 (суддя Мудрий С.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2008 (колегія суддів у складі: Алданова С.О. - головуючий, судді Коротун О.М. і Пашкіна С.А.), у позові відмовлено повністю. У прийнятті зазначених рішення та постанови попередні судові інстанції з посиланням на приписи статей 202, 626, 525, 629, 892, 894, 901 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), статті 193 Господарського кодексу України, статті 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) виходили з недоведеності та необгрунтованості позовних вимог, які суперечать нормам чинного законодавства.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Фонд просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх судових інстанцій з даної справи і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про повернення коштів. Скаргу мотивовано тим, що названі судові інстанції, на думку Фонду, не дослідили належним чином матеріали справи та порушили вимоги статті 42 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед судом.

У своїх письмових поясненнях з даної справи Держгірпромнагляд зазначає, що в її розгляді господарськими судами попередніх інстанцій “не було порушено норм Цивільного та Господарського законодавства” і просить розглянути касаційну скаргу без участі представника названого Комітету.

Від Інституту відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 05.12.2002 Державним департаментом з нагляду за охороною праці України, правонаступником якого є Держгірпромнагляд, Фондом та Інститутом було укладено договір № 81 ЗіЗ (далі –Договір), за умовами якого:

Інститут зобов’язався виконати роботу з дослідження та розроблення захисних протиножових рукавичок, нарукавників, фартухів;

результатом виконаних робіт є розроблені протиножові матеріали та конструкції рукавичок, нарукавників, фартухів і створення технічної документації для промислового виробництва (пункт 1.3);

роботи повинні виконуватись Інститутом відповідно до узгодженого сторонами технічного завдання та календарного плану виконання робіт, що є невід’ємною частиною цього договору (пункт 1.4);

оплата має здійснюватись поетапно, з попередньою оплатою кожного етапу робіт (пункт 3.3);

попередню оплату в розмірі 50% вартості етапу робіт поточного року замовник перераховує виконавцеві протягом 15 днів з дня набрання цим договором чинності та згідно з календарним планом робіт –з початку виконання кожного етапу робіт (пункт 3.4);

- умовами додаткової угоди від 05.12.2002 № 1 до Договору передбачено, що терміном закінчення виконання робіт є грудень 2004 року;

- Інститутом своєчасно виконано роботу першого етапу, про що замовника (Фонд) було належним чином повідомлено 25.12.2002 та йому надано відповідні документи (акт здачі-приймання науково-технічної продукції від 23.12.2002, - вх. № 704-06-26 від 25.12.2002; анотований та інформаційний звіти про виконану за Договором роботу; витяг з протоколу № 6 засідання секції “Порошкова металургія та композиційні матеріали, матеріалознавство в машинобудуванні” Інституту);

- відповідно до пункту 4.3 Договору замовник (Фонд) протягом 15 днів з дня одержання акта здачі-приймання робіт та звітних документів, зазначених у технічному завданні, зобов’язаний направити виконавцеві акт здавання-приймання науково-технічної продукції або мотивовану відмову від приймання робіт;

- водночас замовник підписав акт здавання-приймання науково-технічної продукції від 23.12.2002 та розрахувався за виконання першого етапу робіт лише 14.10.2003, тобто через 10 місяців після виконання робіт, з порушенням термінів оплати та умов Договору;

- замовником за виконання першого етапу робіт за Договором було перераховано виконавцеві 15 000 грн.;

- згідно з календарним планом початком строку виконання робіт другого етапу є січень 2003 року; вартість робіт цього етапу становить 55 000 грн., і відповідно до пункту 3.4 Договору замовник мав здійснити передоплату в розмірі 50% вартості робіт другого етапу, що становить 27 500 грн., з початку виконання робіт другого етапу, однак цього Фондом не здійснено;

- протягом 2003-2005 років Інститут неодноразово звертався до замовника –Фонду з вимогою щодо виконання умов Договору та зазначав, що безвідповідальне ставлення змовника до своїх зобов’язань робить неможливим виконання робіт згідно з календарним планом; це підтверджується низкою листів Інституту;

- згідно з пунктом 5.2 Договору у випадку припинення робіт або недосягнення показників, які передбачені цим договором, з вини виконавця замовник може вимагати повернення всіх платежів;

- відповідно до пункту 2.2 Договору замовник узяв на себе зобов’язання забезпечувати фінансування робіт;

- через невиконання замовником своїх фінансових зобов’язань за Договором Інститут не мав змоги укласти необхідні договори з субпідрядними організаціями на обов’язкове проведення медико-біологічних досліджень розроблених Інститутом протиножових зразків виробів, придбання необхідних матеріалів та виготовлення технологічної оснастки для подальшого виконання календарного плану за Договором;

- виконавець неодноразово повідомляв замовника про необхідність перенесення строків виконання робіт за календарним планом у зв’язку з відсутністю фінансування робіт замовником. Інститут також подавав пропозиції щодо нових строків виконання робіт, однак замовник на них не реагував до квітня 2006 року, і лише 11.04.2006 було проведено засідання робочої групи Фонду з питання щодо ходу виконання Інститутом робіт за Договором;

- на виконання рішення цього засідання (за участю представників Інституту) останнім було складено звітні документи щодо виконання другого і третього етапів робіт за Договором, а також надіслано замовникові додаткову угоду № 2 щодо продовження робіт за Договором;

- на засіданні робочої групи Фонду 04.07.2006 прийнято рішення про остаточне припинення фінансування та про надіслання замовникові акта припинення робіт за Договором, що суперечить попередньому рішенню робочої групи Фонду від 11.04.2006 щодо продовження дії Договору до 31.12.2006;

- Фонд повернув Інститутові усі звітні документи другого і третього етапів за Договором; Фондом не виконано рішення його ж робочої групи від 04.07.2006 про надання акта припинення робіт;

- з матеріалів справи не вбачається, щоб Інститут припинив виконання робіт, незважаючи на відсутність фінансування останніх замовником (Фондом).

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для повернення відповідачем позивачеві коштів у сумі 25 000 грн.

Відповідно до статті 892 ЦК України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов’язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов’язується прийняти виконану роботу та оплатити її. Договір може охоплювати весь цикл проведення наукових досліджень, розроблення та виготовлення зразків або його окремі етапи.

Згідно із статтею 894 ЦК України виконавець зобов’язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати.

Статтею 898 названого Кодексу передбачено обов’язок замовника за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт, зокрема, прийняти та оплатити виконані роботи.

За приписами статті 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічне за змістом положення міститься в частині першій статті 193 Господарського кодексу України.

З урахуванням установлених фактичних обставин справи, зокрема, відсутності даних про припинення Інститутом робіт за Договором, та з огляду на відповідні законодавчі приписи попередні судові інстанції дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову зі справи. Доводи касаційної скарги стосуються переважно з’ясування обставин справи та оцінки доказів у ній, що з огляду на приписи частини другої статті 1117 ГПК України перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції. Водночас скаржником не наведено обґрунтованих доводів стосовно порушення чи неправильного застосування попередніми судовими інстанціями передбачених статтею 42 ГПК України засад рівності учасників судового процесу перед законом і судом або встановлених статтею 43 названого Кодексу правил оцінки доказів господарським судом.

Визначених законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2008 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2008 зі справи № 05-5-33/16743-33/118 залишити без змін, а касаційну скаргу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України –без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов