ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.11.08 р.                     Справа № 10/114

Господарський суд Донецької області у складі: головуючого судді - Приходько І. В.;

при секретарі судового засідання – Давидовській Т.В.;

за участю представники сторін:

від позивача – Кузьменко С.Л.– довіреність від 01.10.2008 р.;

від відповідача –Єфімова Ю.Ю.– довіреність № 9/юр від 15.02.2008 р.;

розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Паливно-заправна компанія «Валди» м.Донецьк,

до відповідача Орендного підприємства «Шахта ім.О.Ф.Засядько»» м.Донецьк,

про стягнення суми основного боргу у розмірі 7 000,94 грн., пені у розмірі 668,83 грн., 3 % річних у розмірі 193,83 грн., індексу інфляції у розмірі 2 085,75 грн., збитків у розмірі 9 329,89 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду звернувся позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Паливно-заправна компанія «Валди» м.Донецьк, з позовом до відповідача, Орендного підприємства «Шахта ім.О.Ф.Засядько»» м.Донецьк, про стягнення суми основного боргу у розмірі 7 000,94 грн. за договором поставки нафтопродуктів № 03/01-26/184 від 03.01.2007 р., пені у розмірі 1 208,20 грн., 3 % річних у розмірі 193,83 грн., індексу інфляції у розмірі 2 136,46 грн., збитків у розмірі 9 329,89 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на договір № 03/01-26/184 від 03.01.2007 р. (далі Договір), специфікацію до нього, копію накладної № ВА 000364 від 27.06.2007 р., рахунок фактуру № ВА – 004772 від 26.07.2007 р., довіреність серії ЯОЕ № 157010 від 26.07.2007 р., розрахунок заборгованості, індексу інфляції, 3 % річних, пені, невиконання відповідачем своїх зобов’язань.

Представник відповідача у судових засіданнях та відзиву № 15/2365 від 09.09.2008 р. позовні вимоги в частині основного боргу та 3 % річних визнав у повному обсязі.

Проти розрахунку щодо індексу інфляції заперечував та вважає, що індекс інфляції за прострочку сплати зобов’язань складає 1 323 грн.

Позовні вимоги в частині нарахування пені не визнає, оскільки вважає, що сплив строк позовної давності для її нарахування. Проти позовних вимог щодо стягнення збитків у розмірі 9 329, 89 грн. - заперечував.

17.09.2008 р. представник позивача заявив клопотання про уточнення позовних вимог, в якому він підтримує позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 7 000,94 грн., 3 % річних у розмірі 193,83 грн., збитків у розмірі 9 329,89 грн. та зменшує позовні вимоги щодо стягнення пені до 1 158,55 грн. та індексу інфляції до 2 128,25 грн.

За своєю правовою природою уточнення позовних вимог від 17.09.2008 р. є зменшенням позовних вимог. Суд, розглянув заявлене клопотання про зменшення позовних вимог, вважає його таким, що відповідає положенням статті 22 Господарського процесуального кодексу України та підлягає задоволенню.

28.10.2008 р. від представника позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог № 23/10-237 від 23.10.2008 в частині нарахованого індексу інфляції. Підтримує зменшені позовні вимоги в цій частині у розмірі 2 085,75 грн. В іншій частині позовні вимоги залишає незмінними.

Заявлене уточнення прийнято судом у порядку передбаченому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України.

03.11.2008 р. від представника позивача надійшла заява № 30/10 від 30.10.2008 р. про зміну позовних вимог в частині розміру пені, з урахуванням уточненого періоду, підтримує позовні вимоги на 668,83 грн. В іншій частині позовні вимоги залишає незмінними

Заявлене уточнення прийнято судом у порядку передбаченому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача у судових засідання та поясненнях до суду позовні вимоги в частині суми основного боргу у розмірі 7 000,94 грн., 3 % річних у розмірі 193,83 грн. та зменшені позовні вимоги щодо індексу інфляції у розмірі 2 085,75 грн. визнав у повному обсязі. Проти позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 668,83 грн. та збитків у розмірі 9 329,89 грн. - заперечує.

Розглянув матеріали справи, додатково представлені документи, заслухав пояснення сторін, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.01.2007 р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупцем) був укладений договір № 03/01-26/184 на поставку нафтопродуктів.

За умовами вказаного договором, сторони встановили, що постачальник зобов’язується передати, а покупець прийняти та оплатити товар найменування, кількість, вартість якого вказана у Специфікації.

У розділі 2 сторони встановили умови та строки поставки, а також порядок прийому продукції.

У розділі 3 сторони визначились з порядком проведення розрахунків за отриману продукцію.

Відповідно до пункту 4.2. за несвоєчасну оплату отриманої продукції сторони встановили відповідальність покупця у вигляді сплати пені у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочки.

Термін дії договору сторони визначили з моменту його підписання до 31.12.2007 р., а в частині розрахунків до їх остаточного закінчення.

03.01.2007 р. сторонами був підписаний протокол розбіжностей до договору № 03/01-26/184.Проти вказаного факту не заперечувала жодна зі сторін.

Як убачається зі Специфікації № ВА-004772 до договору, сторони домовились про поставку дизельного палива у кількості 8050 л за ціною 3, 6500 грн. (з ПДВ), на загальну суму 29 382, 50 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на поставку відповідачу дизельного палива на загальну суму 29 382,50 грн., часткову оплату відповідачем отриманої продукції та порушення строків її оплати.

Приймаючи рішення, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є зокрема договори та інші правочини

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Статтею 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визначається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених господарським кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб’єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку .

Умовами договору сторони встановили, що поставка товару здійснюється протягом п’яти днів з моменту здійснення покупцем 100 % оплати товару. В інших випадках (відстрочка, розстрочка, оплата по факту) поставка товару здійснюється за попередньою домовленістю сторін та відображується у специфікації та /або накладних документах(п.2.2. договору).

Як убачається з матеріалів справи, відповідач на підставі накладної № ВА 0000364 від 27. 07.2007 р., довіреності ЯОЕ № 157010 від 26.07.2007 р. отримав дизпаливо у кількості 8050 л. на загальну вартість 29 382,50 грн.

Протягом серпня-листопада 2007 р. відповідач здійснив часткову оплату отриманої продукції на суму 22 381, 56 грн.

Проти вказаного факту не заперечував відповідач у судових засіданнях та поясненнях до суду № 15/2365, № 15/2542, № 15/2803.

Відповідно до пункту 3.1. договору, покупець зобов’язаний здійснити повну оплату вартості отриманого товару (у розмірі 100 %) до моменту здійснення поставки товару. У випадку відстрочки платежу, або оплату по факту, покупець зобов’язаний здійснити оплату за отриману продукцію не пізніше трьох днів з моменту отримання товару на умовах цього договору.

Крім того, як зазначили сторони договору у Специфікації № ВА-004772 до договору, строк оплати товару – протягом 2-х днів з дати відвантаження.

Як визначено положеннями 526 Цивільного кодексу України суб’єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

Положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

У частині сьомій вказаної статті визначено, що одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не в повному обсязі виконані зобов’язання за договором № 03/01-26/184, в наслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 7 000,94 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 7 000,94 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також сплатити 3 % річних від простроченої суми.

Оскільки суд прийшов до висновку щодо наявності основного боргу у відповідача у розмірі 7 000,94 грн., вірне нарахування, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення індексу інфляції у розмір 2 085,75 грн. та 3 % річних у розмірі 193,83 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 668,83 грн., суд враховує наступне.

Положеннями статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Як убачається з пункту 4.2. договору, сторони встановили відповідальність покупця щодо порушення строків оплати отриманої продукції у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочки.

Заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, відповідач посилався на положення статей 256, 258, 267 Цивільного кодексу України, пропущення строків позовної давності, оскільки товар він отримав 27.07.2007 р., а позивач звернувся до суду з позовною заявою лише у серпні 2008 р.

Позивач, наполягаючи на позовних вимогах щодо стягнення пені, вважає , що ним строк позовної давності не пропущений, оскільки остання оплата за отриману продукцію відповідачем була здійснена 05.11.2007 р. та претензія на адресу відповідача була надіслана 07.08.2008 р.

Дослідив матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 668,83 грн. не підлягають задоволенню на підставі положень частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, за якими позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За умовами договору, а саме пункту 3.1. , покупець зобов’язаний був сплатити вартість товару протягом трьох днів з моменту поставки.

Крім того, як зазначили сторони договору у Специфікації № ВА-004772 до договору, строк оплати товару – протягом 2-х днів з дати відвантаження.

Як убачається з копії накладної № ВА -0000364 та довіреності ЯОЕ № 157010, товар представником відповідача Горядко О.В. був отриманий 27.07.2007 р. Таким чином, за умовами договору в термін до 30.07.2007 р. відповідач повинен був сплатити повну вартість отриманого товару.

Враховуючи ті обставини, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 11.08.2007 р. про що свідчить штамп канцелярії суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 668,83 грн. не підлягають задоволенню у зв’язку зі спливом строку позовної давності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення збитків у розмірі 9 329,89 грн. – суми втраченої вигоди, позивач посилався на положення статті 225 Господарського кодексу України.

У додаткових поясненнях № 10/09-192 від 10.09.2008 р., наданих до суду 17.09.2008 р., позивач посилається на ті обставини, що значне зростання цін на паливо у 2008 р. та несвоєчасна оплата відповідачем отриманого дизельного палива у 2007 р., причинило збитки, оскільки отримання вартості продукції за старими цінами є економічно невигідним для підприємства на сьогоднішній час.

Розглянув заявлені позовні вимоги, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, відносить у тому числі неодержаний прибуток ( втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною.

Наданий розрахунок заявлених позовних вимог в цій частині (арк.11) свідчить про застосування позивачем інших цін на дизельне паливо, які останній ніяким чином не підтвердив при розгляді справи.

Крім того, суд вважає, що позивач не довів, що вказаний прибуток він міг би отримати

у разі належного виконання відповідачем зобов’язання, оскільки за умовами договору та специфікації до нього сторони домовились про ціну дизельного палива у розмірі 3, 6500 грн. (з ПДВ).

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення збитків у розмірі 9 329,89 грн. – суми втраченої вигоди, не обґрунтовані, не доведені належним чином, а тому не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у порядку передбаченому ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі статей 11, 256, 267, 509, 526, 625 Цивільного кодексу України, статей 174, 193, 225, 230 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Частково задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Паливно-заправна компанія «Валди» м.Донецьк, заявлені до Орендного підприємства «Шахта ім.О.Ф.Засядько»» м.Донецьк, про стягнення суми основного боргу у розмірі 7 000,94 грн. за договором поставки нафтопродуктів № 03/01-26/184 від 03.01.2007 р., пені у розмірі 668,83 грн., 3 % річних у розмірі 193,83 грн., індексу інфляції у розмірі 2 085,75 грн., збитків у розмірі 9 329,89 грн.

2. Стягнути з Орендного підприємства «Шахта ім.О.Ф.Засядько»» м.Донецьк (83054,м.Донецьк. пр..Засядбко, 9 «а», р/р 6498 в донецькій філіїб ПУМБ, МФО 335537, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Паливно-заправна компанія «Валди» м.Донецьк (83000, м.Донецьк, вул.Постишева, 70, , р/р 48 в ОАО КБ «Промекономбанк»м.Донецька, МФО 334992) суму основного боргу у розмірі 7 000,94 грн. за договором поставки нафтопродуктів № 03/01-26/184 від 03.01.2007 р., 3 % річних у розмірі 193,83 грн., індекс інфляції у розмірі 2 085,75 грн., державне мито у розмірі 92,80 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 55,12 грн.

3. Відмовити у задоволені позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Паливно-заправна компанія «Валди» м.Донецьк, заявлених до Орендного підприємства «Шахта ім.О.Ф.Засядько»» м.Донецьк, про стягнення пені у розмірі 668,83 грн. та збитків у розмірі 9 329,89 грн.

Видати наказ після вступу рішення у законну силу.

В судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст підписано 17.11.2008 р.

Суддя

Пом. :Давидовська Т.В.

Надруковано 3 прим.:

1 прим. – позивачу;

1 прим. – відповідачу;

1 прим. – у справу.,

Тел.305-75-46