ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

26.08.08            Справа № 20/058-08

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Білоцерківська

книжкова фабрика»

до приватного підприємства «Євротехсервіс», м. Біла Церква

про стягнення 13132,86 грн.

за участю представників:

від позивача: Михайлюк Н.О., довір. № 507 від 11.06.2008 р.

від відповідача: не з’явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно.

Обставини справи:

Відкрите акціонерне товариство «Білоцерківська книжкова фабрика»(далі - позивач) звернулася до господарського суду з позовом до приватного підприємства «Євротехсервіс»(далі - відповідач) про стягнення 13132,86 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно договору підряду № 1 від 02.01.2007 р. відповідач зобов’язався здійснити монтаж двох автоматизованих вузлів регулювання теплоносія в системі теплопостачання позивача. Незважаючи на своєчасне перерахування товариством коштів згідно договору, на момент звернення з позовом роботи відповідачем у повному обсязі не виконані, у зв’язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 13132,86 грн. збитків, завданих невиконанням договору підряду з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, а також держмита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Представники позивача в судових засіданнях позов підтримали.

Представники відповідача в судових засіданнях проти позову заперечували.

Представниками позивача та відповідача подано суду спільне клопотання про здійснення вирішення спору у даній справі у більш тривалий строк, ніж встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, яке задоволено судом.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

02.01.2007 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір підряду № 1, відповідно до пунктів 1, 2 якого відповідач (підрядник) зобов’язувався виконати на користь позивача (замовник) роботи по монтажу двох автоматизованих вузлів регулювання теплоносія в системі теплопостачання позивача та здійснювати безкоштовне сервісне обслуговування вузлів регулювання на протязі одного року.

Орієнтовна вартість робіт згідно з п. 3 договору становить 20090,00 грн.

Згідно з пп. 5.2 договору замовник здійснює авансовий платіж в розмірі 50% до початку виконання робіт. Остаточний розрахунок здійснюється протягом десяти днів з моменту підписання акта здачі-приймання робіт.

Підпунктом 6.1 договору передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє на протязі терміну сервісного обслуговування.

Відкритим акціонерним товариством «Білоцерківська книжкова фабрика»платіжним дорученням № 138 від 24.01.2007 р. було здійснено перерахування відповідачеві 10045,00 грн. зазначеного авансового платежу.

Звернення до суду позивач мотивує невиконанням робіт відповідачем на момент звернення з позовом та приписами ст. 846 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 846 ЦК України, якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов’язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов’язання, характеру та обсягів роботи, звичаїв ділового обороту. На думку позивача, розумні строки виконання такої роботи закінчилися.

У зв’язку з цим позивач посилається при зверненні до суду на те, що згідно частини 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник виконує роботу настільки повільно, що її закінчення у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на наступне.

Відповідач після одержання 24.01.2007 р. передоплати в розмірі 10045,00 грн. відразу розпочав виконання робіт, а саме: були закуплені комплектуючі за накладними № 125 від 30.01.2007 р. на суму 7782,96 грн. і № 478 від 29.03.2007 р. на суму 475,00 грн. та проведені відповідні роботи по монтажу двох автоматичних вузлів регулювання теплоносіїв.

Але позивач вирішив змінити 2 регулятори ТРМ 32 -Щ4-01, які були вже встановлені, на інші, які відповідач закупив за накладною № 63 від 11.04.2007 р. разом з вісьмома датчиками на суму 4346,40 грн.

Враховуючи, що вищевказані датчики потребували іншого кабелю, відповідач закупив та встановив на автоматичні вузли іншу проводку за накладною № ЕТ - 01222 від 12.04.2007 р., після чого позивач вирішив замість вказаних регуляторів встановити контролери ТРМ 133-И -01, які відповідач придбав за накладною № СВ -0000454 від 18.01.2008 р.

Після отримання витратних матеріалів відповідачем було проведено роботи по монтажу на технологічному обладнанні замовника, встановлено програмне забезпечення на комп'ютер замовника і для зв'язку з контролерами було придбано адаптер інтерфейса АС-2 за накладною № 478 від 29.03.2008 р. на суму 475,20 грн.

Контролери були апробовані в присутності уповноважених представників замовника та готові до включення в автоматичному режимі. Проте позивач відмовився від прийняття вказаних робіт, мотивуючи відмову тим, що деякі функції контролера його не влаштовують, а саме - контролер не виконував переключення у вихідні дні.

За твердженням відповідача, монтаж двох автоматичних вузлів в системі теплопостачання позивача був завершений у квітні 2008 року.

На підтвердження належного виконання відповідачем договірних зобов’язань, останнім долучено до матеріалів справи копії первинних документів щодо придбання комплектуючих та витратних матеріалів, а також виготовлені фототаблиці, які ілюструють результати виконаних робіт (долучені до матеріалів справи).

З приводу неприйняття позивачем виконаних відповідачем робіт судом встановлено, що згідно пп. 4.6 договору здача-приймання виконаних робіт здійснюється за актом виконаних робіт, який сторони підписують після того, як система пропрацювала 72 години, тобто приймання робіт може здійснюватися виключно в ході опалювального сезону, який на час завершення відповідачем робіт, за твердженням представників сторін, закінчився.

Як пояснили представники сторін суду, встановити, чи виконані роботи відповідачем на момент звернення позивача до суду, до початку наступного опалювального сезону не вбачається можливим.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з пп. 4.1 договору підряду № 1 від 02.01.2007 р. підрядник виконує вказані в п. 2 договору роботи відповідно із затвердженою проектно-кошторисною документацією, що є додатком до договору.

Як вбачається з матеріалів справи, підрядником було складено, а замовником затверджено кошторис на монтаж двох автоматизованих вузлів регулювання теплоносія в системі теплопостачання (копію долучено до матеріалів справи).

Кошторисом (стор. 4) передбачено придбання відповідачем, серед іншого, двох регуляторів ТРМ 32, які і були придбані підрядником 30.01.2007 р., що підтверджується видатковою накладною № 125 від 30.01.2007 р.

Жодних змін до кошторису, яким передбачено закупівлю певного обладнання, сторонами не вносилося. Інших додатків до договору у вигляді проектно-кошторисної документації чи іншої документації, з якої вбачалося б конкретне призначення обладнання та обумовлювалися його функції з урахуванням вимог замовника, сторонами не складалося.

Статтею 846 ЦК України передбачено, якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов’язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов’язання, характеру та обсягів роботи, звичаїв ділового обороту.

З урахуванням викладеного, з огляду на характер та обсяги роботи в даному випадку, підстави вважати дії відповідача такими, що призвели до спливу розумних строків виконання договору підряду № 1, відсутні.

Крім того, з наданих представниками позивача в судовому засіданні пояснень слідує, що позивач не відмовляється від договору, а фактично просить суд повернути попередньо сплачені ним кошти в якості гарантії завершення робіт підрядником, обіцяючи сплатити відповідачеві кошти у повному обсязі по факту прийняття робіт. Проте, така вимога не ґрунтується ані на приписах закону, ані на умовах договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 2) шкідливого результату такої поведінки (збитки); 3) причинного зв'язку між збитками та протиправною поведінкою; 4) вини. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою правопорушника і збитками, яких зазнала сторона, полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує у часі шкідливому результату, що настав; 2) збитки є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Отже, збитки як категорія цивільно-правової відповідальності являють собою ті негативні наслідки, що виникають як невідтворний результат порушення законних прав та інтересів особи, де збитки є наслідком, а протиправна поведінка –причиною.

У даному випадку, з огляду на обставини, що спричинили тривале виконання зобов’язань відповідачем (неодноразова заміна обладнання на вимогу позивача, яка не передбачена договором та кошторисом до нього, а також можливість приймання робіт лише під час опалювального сезону), у суду відсутні достатні підстави для висновку про протиправність поведінки відповідача.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 22, 623, 846, 849 Цивільного кодексу України, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя                                                             В.М. Бабкіна