ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2008 р. Справа № 59/179-08

вх. № 6985/4-59

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - позивача - Костін Г.М. дов. від 15.08.2008р. №503, Григор"єв І.В. дов. від 18.03.2008р. №259, Долуда О.В. дов. від 25.03.2008р. №287;

відповідача - Швецов М.В. дов. від 04.04.2008р. 3-ї особи - не з"явився

розглянувши справу за позовом

Статутного територіально-галузевого об"єднання "Південна залізниця", м. Харків

до Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків 3-я особа ,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна комісія регулювання електроенергетики України, м. Київ

про стягнення 3 431 764,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач СТГО „Південна залізниця” звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій (з урахуванням уточнення вх.№18248 від 10.10.2008р.) просить стягнути з відповідача АК „Харківоблєнерго” на свою користь 3359089,29 грн. заборгованості за надані послуги. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем у спрощений спосіб (шляхом прийняття замовлення до виконання) відповідно до ст.181 ГК України було укладено договір про надання послуг по передачі електроенергії відповідача місцевими (локальними) мережами позивача. Позивачем відповідачеві протягом січня-липня 2008 року надано, а відповідачем відповідно спожито послуги на суму 4586315,13 грн. Проте оплату за спожиті послуги відповідач здійснив лише частково – в сумі 1227225,84 грн. Заборгованість за підрахунками позивача становить зазначену в позові суму 3359089,29 грн. В судовому засіданні представники позивача підтримують позовні вимоги, наполягають на їх задоволенні.

Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву (вх.№18297 від 13.10.2008р.) не заперечуючи проти обов’язку по оплаті спожитих протягом січня-травня 2008 року послуг взагалі зазначив, що сума вартості послуг розрахована позивачем неправильно. Вказує, що послуги з передачі електричної енергії місцевими (локальними) мережами мають оплачуватись за тарифами, які затверджуються НКРЕ України на відповідний період. Проте, вказує відповідач, позивач неправильно застосував до цих послуг тарифи, передбачені постановою НКРЕ України від 21.06.2007р. №836. На думку відповідача ця постанова не підлягає застосуванню, оскільки вона застосовується лише в тих випадках коли особа, яка надає такі послуги самостійно закуповує електроенергію на оптовому ринку електроенергії, а позивач до таких осіб не відноситься. В даному випадку до відносин сторін, вказує відповідач, повинна застосовуватись постанова НКРЕ України від 20.08.2008р. №1081, та відповідні затверджені нею тарифи. Крім того, відповідач посилаючись на норми постанови НКРЕ України від 24.04.2008р. стверджує, що послуги з передачі електроенергії, надані протягом червня-липня 2008 року взагалі не підлягають оплаті, оскільки зазначеною постановою відмінено розрахунки між ліцензіатами. В судовому засіданні представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову з наведених у відзиві підстав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Національна комісія регулювання електроенергетики України, залучена до участі у справі ухвалою від 13.10.2008, в поясненнях по справі (вх.№3718 від 11.11.2008р.) заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова НКРЕ України від 20.08.1999р. №1081. Правом на участь представника у судовому засіданні третя особа не скористалась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

В судовому засіданні 10.11.2008 оголошувалась перерва до до 10 годин 15 хвилин 14.11.2008 року для виготовлення повного тексту рішення.

З’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

СТГО “Південна залізниця” є ліцензіатом з передачі електричної енергії. Статус ліцензіата підтверджується ліцензією, виданою Національною комісією регулювання електроенергетики від 04.01.2005р. серії ПР №0035.

Між позивачем та відповідачем укладений договір від 04.01.2005р. №2/04/01/П/Е-05256/НЮ на передачу електроенергії АК „Харківобленерго” мережами СТГО „Південна залізниця”. Договір був пролонгований додатковими угодами № 1 від 28.11.2008 року до 31.12.2006 року та № 2 від 24.11.2007 року до 31.12.2007 року. Предметом договору (п.1.1.) є передача електроенергії постачальника (відповідача) електричними мережами передавальника (позивача). Умовами п.4.1. договору встановлено, що вартість послуг з передачі електроенергії визначається за тарифами, які затверджуються НКРЕ України на відповідний період.

Зазначений вище договір від 04.01.2005р. №2/04/01/П/Е-05256/НЮ припинив свою дію 31.12.2007р., проте і після припинення його дії в 2008 році продовжувалось надання позивачем і споживання відповідачем послуг по передачі електроенергії постачальника (відповідача) електричними мережами передавальника (позивача).

Постановою НКРЕ від 20.08.1999р. №1081 „Про затвердження тарифів на передачу електричної енергії” для СТГО „Південна залізниця” затверджено тарифи не передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами, в т.ч. для електричних мереж, розташованих на території Харківської області І клас (35кВ та вище) – 6,26 грн./МВтт., ІІ клас (менше 35кВ) – 13,55 грн./МВт.

Постановою НКРЕ від 21.06.2007р. №836 „Про затвердження тарифів на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами та постачання електроенергії за регульованим тарифом Південній залізниці” позивачеві затверджено такі тарифи: для 1 класу напруги – 5,92 грн./МВтт. (без ПДВ), для 2 класу напруги – 39,16 грн./МВтт. (без ПДВ).

Позивач, застосовуючи тарифи, затверджені постановою НКРЕ від 21.06.2007р. №836, просить стягнути заборгованість, яка за його розрахунками, утворилась протягом січня-липня 2008р. в розмірі 3359089,29 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.1 Закону України „Про електроенергетику” передача енергії – це транспортування енергії за допомогою мереж на підставі договору.

Згідно ч.3, 9 ст. 17 Закону України „Про електроенергетику” тарифи на передачу і постачання електричної енергії місцевими (локальними) електромережами регулюються Національною комісією регулювання електроенергетики України. Підприємства, які постачають електричну енергію мережами, які не є їх власністю, повинні купувати електричну енергію на оптовому ринку електричної енергії України та вносити плату за користування місцевими (локальними) електричними мережами.

Пунктом 3.7.2. Умов та правил здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.06.1996 № 15 встановлено, що ліцензіат має право одержувати від енергопостачальників, електроенергію яких він передає місцевими (локальними) електромережами на відповідному класі напруги, плату за тарифами на передачу електроенергії. Відносини між ліцензіатами регулюються договорами. Порядок розрахунку обсягів передачі електроенергії та тарифи на передачу визначаються нормативно-правовими актами НКРЕ.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів. Положеннями зазначеної норми зокрема допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення. З урахуванням викладених норм, з урахуванням надання позивачем послуг відповідачеві, прийняття цих послуг відповідачем та їх часткової оплати суд приходить до висновку про те, що між Позивачем та Відповідачем укладена угода про передачу електроенергії мережами СТГО Південна залізниця, згідно з якою Південна залізниця зобов’язалася прийняти електроенергію АК “Харківобленерго” та передати електроенергію її споживачам, а АК “Харківобленерго” зобов’язалося оплатити послуги з передачі електроенергії надані Південною залізницею.

Частина 2 ст. 530 ЦК України передбачає виконання боржником обов’язку, якщо строк виконання зобов’язання не встановлений, в семиденний строк з моменту пред’явлення вимоги кредитором. Позивачем надавались відповідачу рахунки на оплату наданих послуг. Доказ вручення рахунків містяться в матеріалах справи і цей факт не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов укладеного договору та вимог закону. Пунктом 3.7.2. Умов та правил здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.06.1996 № 15 встановлено, що ліцензіат має право одержувати від енергопостачальників, електроенергію яких він передає місцевими (локальними) електромережами на відповідному класі напруги, плату за тарифами на передачу електроенергії. Відносини між ліцензіатами регулюються договорами. Порядок розрахунку обсягів передачі електроенергії та тарифи на передачу визначаються нормативно-правовими актами НКРЕ.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що позивачем правомірно пред’явлено до стягнення з відповідача суму боргу у розмірі неоплаченої частини вартості наданих послуг.

При цьому суд виходить з того, що після припинення строку дії договору від 04.01.2005р. № 2/04/01/П/Е-05256/НЮ на передачу електроенергії АК „Харківобленерго” мережами СТГО „Південна залізниця” позивачем надавались, а відповідачем споживались послуги з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами позивача. Поясненнями представників сторін та матеріалами справи, зокрема актами про нарахування оплати за передачу електроенергії, актами звірки взаємних розрахунків встановлено, що у сторін немає розбіжностей щодо існування факту надання та споживання послуг, їх кількості та сум здійснених відповідачем оплат. Розбіжності стосуються лише вартості спожитих послуг, та наявності обов’язку по оплаті послуг спожитих протягом червня-липня 2008 року.

Суд приходить до висновку про те, що вартість послуг визначається у відповідності до тарифів, затверджених Постановою НКРЕ України від 21.06.2007р. №836.

Підставами для такого висновку є таке. По-перше, зазначена постанова НКРЕ України видана пізніше ніж попередня постанова з тих самих питань від 20.08.1999р. №1081. Предмет регулювання цих постанов співпадає в частині тарифів на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами Південної залізниці. Отже постанова від 21.06.2007р. №836 припиняє дію постанови від 20.08.1999р. №1081. При цьому суд зауважує, що крім прямого припинення дії нормативного акту шляхом вказівки про його скасування іншим нормативним актом, в Україні застосовується фактичне припинення дії акту, що відбувається внаслідок прийняття іншого акту такої ж (або вищої) юридичної сили з тих самих питань. Отже відсутність у постанові від 21.06.2007р. №836 вказівки про скасування постанови від 20.08.1999р. №1081 не є обов’язковим для визнання дії останньої припиненою. З цих підстав твердження представника відповідача про протилежне є юридично неспроможними.

По-друге, суд враховує, що рішенням господарського суду Харківської області від 13.06.2008р. у справі №15/97-08 встановлено, що до відносин СТГО „Південна залізниця” та АК „Харківобленерго” з приводу передачі електроенергії АК „Харківобленерго” мережами СТГО „Південна залізниця” підлягають застосуванню тарифи, передбачені постановою НКРЕ України від 21.06.2007р. №836.

По-третє, суд приймає до уваги, що в офіційному друкованому органі НКРЕ України „Інформаційний бюлетень НКРЕ” власне третьою особою у даній справі повідомляється про те, що тарифи Південної залізниці на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами з 01.07.2007р. діють у відповідності до постанови НКРЕ України від 21.06.2007р. №836.

Суд не приймає доводи відповідача та третьої особи про те, що позивач працює не як ліцензіат з передачі електричної енергії місцевими (локальними) мережами, оскільки не закуповує електричну енергію в Оптовому ринку електричної енергії. Суд зауважує, що такої умови не передбачено ні Постановою НКРЕ України від 21.06.2007р. №836 ні постановою від 20.08.1999р. №1081.

Крім того, суд зазначає, що діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) мережами та діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом є окремими видами господарської діяльності. Перший вид діяльності регулюється постановою НКРЕ України від 13.06.1996 № 15 „Про затвердження Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами”. Другий – постановою НКРЕ України від 13.06.1996 № 15/1 „Про затвердження Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом”. На кожний з цих окремих видів господарської діяльності видається окрема ліцензія. При цьому зазначеними нормативними актами не передбачено залежності умов здійснення одного виду діяльності від умов здійснення іншого. Отже здійснення або нездійснення позивачем господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, в тому числі діяльності щодо закупівлі електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії, жодним не впливає на умови здійснення позивачем діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами. Отже, твердження відповідача та третьої особи про протилежне не мають під собою правових підстав.

Суд також не приймає доводи відповідача щодо відміни взаєморозрахунків між ліцензіатами з передачі електроенергії локальними (місцевими) електромережами, в обґрунтування яких АК “Харківобленерго” посилається на Постанову НКРЕ України № 552 від 24.04.2008. При цьому суд виходить з наступного. По-перше, зазначена постанова не скасовує обов’язок по проведенню відповідних розрахунків (як це стверджує відповідач), а лише передбачає їх подальший перегляд НКРЕ України. Доказів здійснення такого перегляду відповідачем не надано. По-друге, в зазначеній Постанові крім Закону України “ Про електроенергетику” та Указу Президента України від 21.04.98 № 335 “Питання Національної комісії регулювання електроенергетики України” містяться посилання на Процедуру встановлення або перегляду тарифів для ліцензіатів з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами та з постачання електроенергії за регульованим тарифом, затверджену постановою НКРЕ від 01.08.2001 №801, та на Порядок визначення тарифів на передачу електроенергії місцевими (локальними) електромережами та тарифів на постачання електроенергії для ліцензіатів з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, які забезпечують повну оплату електроенергії, купованої ними на Оптовому ринку електроенергії України, затверджений постановою НКРЕ України від 02.04.2001 №309. З цього (з посилання в постанові на нормативні акти, що регулюють відносини пов’язані з купівлею електричної енергії на Оптовому ринку електроенергії) вбачається, що Постанова НКРЕ України від 24.04.2008р №552 підлягає застосуванню виключно під час встановлення або перегляду рівнів тарифів для тих ліцензіатів, які закуповують електроенергію на Оптовому ринку електроенергії України. Позивач, як встановлено матеріалами справи, і підтверджується поясненнями сторін, такою особою не є. Отже до спірних правовідносин пов’язаних із наданням ним відповідачеві послуг з передачі електроенергії локальними (місцевими) електромережами Постанова НКРЕ України від 24.04.2008р №552 не застосовується. Відповідно, розрахунки за надані позивачем послуги з передачі електроенергії проводяться у загальному порядку.

Приходячи до такого висновку суд враховує також те, що третя особа у даній справі НКРЕ України, котра безпосередньо на підставі зазначеної постанови від 24.04.2008р №552 повинна була б переглянути відповідні тарифи, жодних зауважень і заперечень з цього приводу в своїх письмових поясненнях у даній справі не висловила.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги СТГО „Південна залізниця” є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції, ст.ст. 15, 16, 525, 526, 530, 638, 626, 629 Цивільного кодексу України, ст.20, 181, 193 Господарського кодексу України, ст.1, 17 Закону України „Про електроенергетику”, Постанови НКРЕ України від 21.06.2007р. №836 керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 27, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82–85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю. Стягнути з Акціонерної компанії “Харківоблненерго” (вул.Плеханівська, 149, м. Харків, 61037, код за , п/р 72 в Першій Харківській філії АКБ “Базис”, МФО 351599) на користь Статутного територіально-галузевого об’єднання “Південна залізниця” (вул. Червоноармійська, 7, м. Харків, 61052, код за , п/р 2 в Харківській філії АБ “Експресбанк”, МФО 350,29 грн. боргу, 25500,00 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя

справа №59/176-08

повний текст рішення підписано 14.11.2008р.