ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"04" листопада 2008 р.

справа № 5020-2/345

За позовом:          Заступника військового прокурора

Військово-Морських Сил України

(99011, м. Севастополь, вул. Леніна, 41)

в інтересах держави в особі

- Міністерства промислової політики України

(03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3),

- Державного підприємства „Спеціальна виробничо-технічна база „Полум’я” (99011, м. Севастополь, вул. Терещенка, 11)

до відповідача:          Громадської організації „Севастопольські морські збори імені

адмірала флоту Радянського Союзу М.Г. Кузнєцова”

(99011, м. Севастополь, вул. Терещенка, 11)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів:

комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об’єктів нерухомого майна” Севастопольської міської Ради

(м. Севастополь, вул. Папаніна, 1-А)

про          визнання права власності на об’єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: м. Севастополь, вул. Терещенка, 11;

зобов’язання відповідача звільнити самовільно зайняті приміщення.

Суддя Шевчук Н.Г.

Представники:

прокурора - Бучко Р.В., посвідчення № 299 від 28.09.2007;

позивача: Міністерство промислової політики України –не з’явився;

ДП „СВТБ „Полум’я” –Бабіна Т.В., довідка з ЄДРПОУ №22-366-8250;

відповідача –Стуков В.М., наказ №4 від 25.12.2007;

третьої особи - не з’явився.

СУТЬ СПОРУ:

Заступник військового прокурора Військово-Морських Сил України звернувся до господарського суду міста Севастополя в інтересах держави в особі Міністерства промислової політики України, Державного підприємства „Спеціальна виробничо-технічна база „Полум’я” з позовними вимогами до Громадської організації „Севастопольські морські збори імені адмірала флоту Радянського Союзу М.Г. Кузнєцова” про:

- визнання за ДП „СВТБ „Полум’я”, яке перебуває у сфері управління Міністерства промислової політики України права власності на об’єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: м. Севастополь, вул. Терещенка, 11, на праві повного господарського відання, згідно пункту 2 статті 4 Господарського кодексу України;

- зобов’язання відповідача звільнити самовільно зайняті приміщення, розташовані за адресою: м. Севастополь, вул. Терещенка, 11.

Позовні вимоги мотивовані посиланням на статтю 391 Цивільного кодексу України та рішення господарського суду, яке набрало законної сили, та яким встановлена відсутність будь-яких правових підстав для користування чи розпорядження Чорноморським флотом Російської Федерації військовим містечком №43 по вул. Терещенка, 11 у м. Севастополі, яке є державним майном України.

Ухвалою від 11.09.2008 позовна заява військового прокурора прийнята до розгляду суддею Шевчук Н.Г., порушено провадження у справі №5020-2/345 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів –комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об’єктів нерухомого майна” Севастопольської міської Ради.

Заявою від 10.10.2008 (вх. №14144) військовий прокурор зменшив та уточнив позовні вимоги та просить визнати право державної власності на об’єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: м. Севастополь, вул. Терещенка, 11, а саме: будівлю №3 навчально-лабораторного корпусу (літери А, А1, А2, А3, А4, а6), навіс (літ. а), навіс балконний (літ. а1), тамбур (літ. а2), прибудову учбово-лабораторного корпусу (літ. а3), прибудову (літ. а4), навіс (літ. а5), прибудову (літ. а7), тамбур, сходи, ганок - 4 од. (літ. а8), будівлю прохідної (літ. Б), ганок, майстерню (літ. В), будівлю №2 (літ. Г), веранду, ганок, сарай (літ. Д), палубу з щоглою (літ. Є), бесідку (літ. Ж), огорожу (1-6), інші споруди (7-21), загальною вартістю 5737000,00 грн. за державою Україна в особі Міністерства промислової політики України та у повному господарському віданні державного підприємства „Спеціальна виробничо-технічна база „Полум’я” (арк.с. 43).

ДП „СВТБ „Полум’я” у своїх поясненням по справі позовні вимоги військового прокурора підтримало та просить позов задовольнити у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві.

Міністерство промислової політики України у клопотанні №20/5-4-587 від 10.10.2008 підтримало позовні вимоги військового прокурора у повному обсязі та просить вирішити спір без участі його уповноваженого представника.

Відповідач у клопотанні №85 від 03.11.2008 вважає, що ні ДП “СВТБ “Полум’я”, ні він не мають права власності на ці об’єкти нерухомого майна (арк. с. 83).

Представник відповідача у судовому засіданні повідомив про відсутність заперечень проти позову, належність цього майна до державної власності не оспорює.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення військового прокурора, ДП „СВТБ „Полум’я” та відповідача, суд

встановив:

Громадська організація „Севастопольські морські збори імені адмірала флоту Радянського Союзу М.Г. Кузнєцова” (далі –Севастопольські морські збори) створена на підставі наказу Командувача Чорноморським флотом Російської Федерації №213 від 11.06.1999.

Рішенням установчої конференції Громадської організації „Севастопольські морські збори імені адмірала флоту Радянського Союзу М.Г. Кузнєцова”, оформленим протоколом №1 від 05.04.2002, утворено Громадську організацію „Севастопольські морські збори імені адмірала флоту Радянського Союзу М.Г. Кузнєцова” зі статусом юридичної особи, як міську організацію, затверджено статут організації та обрано ії керівництво.

24.07.2002 Севастопольські морські збори зареєстровано Севастопольським міським управлінням юстиції за реєстровим номером 542.

Пунктом ІІІ Наказу Командуючого Чорноморським флотом Російської Федерації №213 від 11.06.1999 для розміщення Севастопольських морських зборів виділені приміщення навчально-лабораторного корпусу ДП „СВТБ „Полум’я”.

Згідно довідки начальника Морської інженерної служби Чорноморського флоту Російської Федерації для розміщення Севастопольських морських зборів були виділені відповідні приміщення у будівлі по вул. Терещенка, 11 (військове містечко №43).

Вказані приміщення, як стверджує військовий прокурор і не заперечує відповідач, використовуються останнім по теперішній час.

Відповідно до статей 1, 6 Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, підписаної 28.05.1997, ратифікованої 24.03.1999, яка набула чинності 12.07.1999, статус Чорноморського флоту Російської Федерації на території України визначається цією Угодою та іншими угодами Сторін, які укладатимуться на розвиток цієї Угоди.

Військові формування здійснюють свою діяльність в місцях дислокації відповідно до законодавства Російської Федерації, поважають суверенітет України, додержуються її законодавства та не допускають втручання у внутрішні справи України.

Господарська діяльність підприємств, організацій та установ Чорноморського флоту Російської Федерації не повинна суперечити законодавству України.

Статтею 1 Угоди між Україною і Російською Федерацією про параметри поділу Чорноморського флоту, підписаної 28.05.1997, ратифікованої 24.03.1999, яка набула чинності 12.07.1999, Сторони погодились, що Чорноморський флот Російської Федерації використовує зазначені у статтях 2 і 3 цієї Угоди об'єкти Чорноморського флоту в м. Севастополі та інші пункти базування і місця дислокації корабельного складу, авіації, берегових військ, об'єкти оперативного, бойового, технічного і тилового забезпечення на умовах та протягом строку дії Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року та Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про взаємні розрахунки, пов'язані з поділом Чорноморського флоту і перебуванням Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року.

Порядок використання об'єктів Чорноморського флоту, за винятком згаданих у статтях 2 і 3 цієї Угоди, визначається Українською Стороною. Перелік та параметри об'єктів, які використовує Україна, містяться у Додатку №1.

Відповідно до статті 2 цієї Угоди перелік і параметри об'єктів, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації у м. Севастополі, містяться у Додатку N 2.

Згідно статті 3 зазначеної Угоди Чорноморський флот Російської Федерації використовує також інші пункти базування і місця дислокації; перелік і параметри зазначених об'єктів, пунктів базування і місць дислокації містяться в Додатку N 3.

Статтею 2 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про взаємні розрахунки, пов'язані з поділом Чорноморського флоту та перебуванням Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, підписаної 28.05.1997, ратифікованої 24.03.1999, яка набула чинності 12.07.1999, Українська Сторона передає Російській Стороні в оренду земельні ділянки і розміщені на них об'єкти берегової інфраструктури, а також акваторію бухт в м. Севастополі і Феодосійському порту, зазначені відповідно в додатках №2 і №3 та картах №1 і №2 до Угоди між Україною і Російською Федерацією про параметри поділу Чорноморського флоту.

Російська Сторона використовує орендовані земельні ділянки, розміщені на них об'єкти берегової інфраструктури та акваторії бухт відповідно до чинного законодавства України.

Військове містечко №43, розташоване за адресою: м. Севастополь, вул. Терещенка, 11, не увійшло до Додатку №2, а тому його фонди не передані в оренду Російській Стороні.

Будь-які інші угоди про передачу цього військового містечка в оренду Російській Стороні відсутні.

Уточнений перелік і параметри об’єктів, які використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації у м. Севастополі, Сторонами не був затверджений, і зміни у Додаток №2 до Угоди між Україною і Російською Федерацією про параметри поділу Чорноморського флоту не вносились.

Докази наявності у Російської Сторони прав власника на це майно також відсутні.

Зазначені обставини також встановлені рішенням господарського суду міста Севастополя від 15.07.2008 у справі №5020-7/152-11/288-7/254-2/013, яке не оскаржувалось і набрало законної сили 01.08.2008 (арк. с. 6-8).

16.07.1990 Верховною Радою Української РСР було проголошено Декларацію про державний суверенітет України.

03.08.1990 Верховною Радою Української РСР прийнятий Закон “Про економічну самостійність України”, частиною другою статті 4 якого визначено, що до власності народу України належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві, сільському господарстві, транспорті, зв'язку, банки, кредитні установи, майно торгових, комунальних та інших підприємств, а також житловий фонд та інше майно на території України.

24 серпня 1991 року постановою Верховної Ради Української РСР “Про проголошення незалежності України” було проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - УКРАЇНИ.

10.09.1991 Верховною Радою України було прийнято Закон України “Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України”, статтею 1 якого встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

На нерухоме майно за адресою: м. Севастополь, вул. Терещенко, 11 право власності не зареєстроване.

За заявкою Державного підприємства „Спеціальна виробничо-технічна база „Полум’я” 15.08.2007 проведена інвентаризація будівель і споруд по домоволодінню №11 по вул. Терещенка у м. Севастополі.

Відповідно до висновку про вартість спірного об’єкту, наданого незалежним суб’єктом оціночної діяльності, станом на травень 2008 року ринкова вартість об’єкта незавершеного будівництвом, розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. Терещенка, 11, який складається з: будівлі №3 навчально-лабораторного корпусу, блок №2 (літ. А, а, а1), будівлі №3 навчально-лабораторного корпусу, блок №1 (літ. А1, а2, а4) та будівлі кафе (літ. А2, а3) без врахування ПДВ становить 5737000 (п’ять мільйонів сімсот тридцять сім тисяч) грн. Рівень готовності згідно висновку становить 90%, окрім будівлі кафе, рівень готовності якої 48% (арк. с. 44-45).

Стаття 326 Цивільного кодексу України визначає, що у державній власності є майно, яке належить державі Україна. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватись іншими суб’єктами.

Частина третя статті 73 Господарського кодексу України визначає, що майно, яке є державною власністю, закріплене за державним підприємством на праві господарського відання чи оперативного управління.

Листами № 10/3-2-293 від 25.03.2008 та №10/3-2-438 від 05.05.2008 Міністерства промислової політики України підтверджено, що на балансі ДП „СВТБ „Полум’я” знаходяться на праві повного господарського відання спірні об’єкти нерухомості та закріплені за ним відповідно до пункту 2 статті 4 Господарського кодексу України, а саме:

- будинок №1 з навчальними кабінетами залишковою вартістю 673,47 грн. (інв. №20), прохідна залишковою вартістю 673,74 грн. (інв. №31), будинок №2 з мансардним поверхом залишковою вартістю 658,91 грн. (інв. №33), естакада навантажувально-розвантажувальна залишковою вартістю 548,91грн. (інв. №44), підпірні стінки в кількості 6 штук (інв. №№ 45, 46, 50, 54, 55, 58) залишковою вартістю 1013,4 грн.; усього загальною залишковою вартістю 3568,43 грн.;

- будівля №3 навчально-лабораторного корпусу, блоки №1 та №2 (інв. №№ 17, 18), будівля кафе (інв. №19), навіс (інв.№ 22), навіс балконний (інв. №23), тамбур (інв. №24), прибудова навчально-лабораторного корпусу (інв. №25), прибудова (інв. №26); усього загальною вартістю 5737000 грн. (арк. с. 84-87).

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлюють положення частин другої та третьої статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачає, що рішення суду про право власності на об'єкт незавершеного будівництва може бути підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно довідки №22-366-8250 з ЄДРПОУ форма власності державного підприємство „Спеціальна виробничо-технічна база „Полум’я” –державна.

Згідно пункту 1.1 Статуту ДП „СВТБ „Полум’я” (далі-Статут) Підприємство є юридичною особою, засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства промислової політики України.

Відповідно до пункту 4.2 Статуту майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Здійснюючі право господарського відання, Підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд у відповідності з метою своєю діяльності, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству України та цьому Статуту.

Таким чином, власником майна є держава Україна, а державне підприємство „Спеціальна виробничо-технічна база „Полум’я”, є суб’єктом господарювання, якому спірне майно належить на праві господарського відання.

Згідно із частиною другою статті 73 Господарського кодексу України, орган державної влади, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, є представником власника (тобто держави) і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Частиною третьою статті 136 Господарського кодексу України встановлено, що до захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином військовим прокурором заявлено вимоги про визнання права власності на об’єкти нерухомого майна за державою Україна в особі Міністерства промислової політики України, які знаходяться у повному господарському віданні державного підприємства „Спеціальна виробнича-технічна база „Полум’я”, що узгоджується із нормами Цивільного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

За таких обставинах суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Беручи до уваги викладене та керуючись статтями 49, 82, 84-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати право власності на об’єкти нерухомого майна, які знаходяться у повному господарському віданні державного підприємства „Спеціальна виробнича-технічна база „Полум’я” та розташовані за адресою: м. Севастополь, вул. Терещенка, 11, а саме:

-          будівлю №3 навчально-лабораторного корпусу, блоки №1 та №2 (літери А, А1),

-          будівлю кафе (літ. А2);

-          будинок №1 з навчальними кабінетами (літ. А3, А4);

-          навіс (літ. а);

-          навіс балконний (літ. а1);

-          тамбур (літ. а2);

-          прибудову навчально-лабораторного корпусу (літ. а3);

-          прибудову (літ. а4);

-          навіс (літ. а5);

-          цокольний поверх навчально-лабораторного корпусу (літ. а6);

-          прибудову (літ. а7);

-          тамбур, сходи, ганок - 4 од. (літ. а8);

-          будівлю прохідної (літ. Б);

-          ганок, майстерню (літ. В),

-          будівлю №2 (літ. Г);

-          веранду, ганок, сарай (літ. Д);

-          палубу з щоглою (літ. Є);

- бесідку (літ. Ж), огорожу (1-6), інші споруди (7-21)

за державою Україна в особі Міністерства промислової політики України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення оформлено відповідно до вимог ст. 84

Господарського процесуального кодексу України

і підписано 10.11.2008.