ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№ 2-6/4214-2007

Судова
колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., -головуючого
(доповідач у справі),

Коваленка В.М.

Панової І.Ю.

розглянувши  касаційну скаргу

1.
ОСОБА_1., м. Керч; 2.
ОСОБА_2., м. Керч; 3.
ОСОБА_3., м. Керч; 4.
ОСОБА_4., м. Керч; 5.
ОСОБА_5., м. Керч; 6.
ОСОБА_6., м. Керч; 7.
ОСОБА_7., м. Керч;  8.          ОСОБА_8., м. Керч; 9.          ОСОБА_9., м. Керч; 10.          ОСОБА_10., м. Керч

на ухвалу

від 10.06.2008 р. господарського
суду АРК

у справі

№2-6/4214-2007
господарського суду АРК

за заявою

ДПІ у м. Керчі

до

ВАТ "Керчинський
рибоконсервний завод "Пролив", м. Керч

про

банкрутство

арбітражний керуючий

Скляренко О.Г.

представники
сторін в судове засідання не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду
АРК знаходиться справа №2-6/4214-2007 про банкрутство ВАТ
"Керчинський рибоконсервний завод "Пролив".

Постановою  господарського суду АРК від 25.03.2008 р.
визнано боржника банкрутом, відкрито стосовно нього ліквідаційну процедуру та
призначено ліквідатора.

До суду звернулися акціонери боржника
з заявами про визнання грошових вимог до боржника на суму номінальної вартості
простих акцій та включення їх до реєстру вимог кредиторів. Заяви мотивовані
тим, що їх заявники є власниками простих акцій боржника.

Ухвалою господарського суду АРК від
10.06.2008 р. (суддя Шкуро В.М.) у задоволенні заяв акціонерів, в т.ч.
ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_8., ОСОБА_9.
та ОСОБА_10., про притягнення їх до участі у справі про банкрутство і визнання
грошових вимог у розмірі номінальної вартості належних їм акцій та включення їх
до реєстру вимог кредиторів боржника відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою,
ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8.,
ОСОБА_9. та ОСОБА_10. звернулися до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу господарського суду АРК від
10.06.2008 р.

В обґрунтування вимог касаційної
скарги її заявники посилаються на порушення судом нормам матеріального та
процесуального права, зокрема ч. 4 ст. 91 Господарського кодексу України, п. 5
ч. 1 ст. 31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом” (далі -Закон про банкрутство), ст. ст. 43, 77,
84 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України).

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону про
банкрутство кредитором визнається юридична або фізична особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати
працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші
державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю
справляння страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно із визначенням грошового
зобов'язання, наданим в цій же статті Закону про банкрутство, це є
зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до
цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним
законодавством України. Разом з тим, Законом про банкрутство встановлено, що до
складу грошових зобов'язань боржника не зараховується, зокрема, зобов'язання
перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої
участі.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції, грошові вимоги на суму номінальної
вартості простих акцій боржника за своєю суттю є зобов'язаннями боржника перед
своїми учасниками, а тому не можуть бути визнані кредиторською заборгованістю
боржника.

Відповідної правової позиції
дотримується Верховний Суд України, зокрема, в своїх постановах від 17.01.2006
р. та від 18.04.2006 р. у справі № 7/38-21/11.

Таким чином, незважаючи на те, що
вказані вимоги акціонерів боржника мають грошовий вираз, вони не є грошовими
зобов'язаннями в розумінні Закону про банкрутство.

Ці вимоги виведені законодавцем за
межі конкурсних грошових зобов'язань.

Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону про
банкрутство за результатами розгляду грошових вимог у попередньому засіданні
господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначається розмір визнаних судом
вимог кредиторів, які включаються розпорядником майна до реєстру вимог
кредиторів.

У реєстрі вимог кредиторів повинні
міститися відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими
зобов'язаннями чи зобов'язаннями щодо сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), черговість задоволення кожної вимоги, окремо розмір неустойки
(штрафу, пені).

Отже, Закон про банкрутство не
передбачає як включення вимог із зобов'язань учасників (засновників) юридичної
особи до реєстру вимог кредиторів, так і окремий їх облік у реєстрі.

У зв'язку з чим, висновок суду
першої інстанції про відмову у задоволенні заяв акціонерів боржника, зокрема,
ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_8., ОСОБА_9.
та ОСОБА_10., про визнання грошових вимог на суму номінальної вартості простих
акцій боржника та включення їх до реєстру вимог кредиторів відповідає чинному
законодавству.

Таким чином, доводи касаційної
скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.

Проте, колегія суддів зазначає, що
у відповідності до ст. 31 Закону про банкрутство у п'яту чергу задовольняються
вимоги щодо повернення внесків трудового колективу до статутного фонду
підприємства.

Отже, незалежно від того, що
Законом про банкрутство не передбачено визнання та включення вимог учасників
(засновників) юридичної особи до реєстру, такі вимоги підлягають погашенню у
справі про банкрутство та задовольняються у ліквідаційній процедурі у п'яту
чергу.

Інші доводи касаційної скарги не
можуть бути визнані обґрунтованими з огляду на таке.

В силу особливостей справи про
банкрутство (ст. 41 ГПК України) у такій справі судові рішення в
усіх, окрім постанови про визнання боржника банкрутом, випадках виносяться в
формі ухвал, в т.ч. за результатами розгляду судом грошових вимог кредиторів до
боржника.

У судовому засіданні з розгляду
грошових вимог кредиторів беруть участь боржник (банкрут), арбітражний керуючий
(розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) та кредитори, вимоги яких
розглядаються. Відтак, повідомлення всіх інших кредиторів про таке засідання
суду не вимагається, за виключенням випадків, коли грошові вимоги кредитора, що
розглядаються судом, оскаржує інший кредитор боржника. У зв'язку з чим,
посилання заявників касаційної скарги на необхідність скасування оскаржуваної
ухвали на підставі п. 2 ч. 2 ст. 11110 ГПК України визнаються
колегією суддів необґрунтованими.

Касаційна скарга в частині ОСОБА_7.
задоволенню не підлягає з підстав того, що грошові вимоги названої особи були
визнані ухвалою суду за результатами попереднього засідання від 25.06.2007 р.,
а оскаржуваною ухвалою від 10.06.2008 р. не було відмовлено у визнанні її
грошових вимог, оскільки в цьому судовому засіданні такі вимоги не
розглядалися.

Враховуючи викладене, колегія
суддів дійшла висновків, що підстав для задоволення касаційної скарги не
вбачається та оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, як законна та
обґрунтована.

Враховуючи наведене та
керуючись  ст. ст. 1, 15, 31 Закону
України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1., ОСОБА_2.,
ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9. та
ОСОБА_10. залишити без задоволення.

2.          Ухвалу господарського суду АРК від
10.06.2008 р. у справі №2-6/4214-2007 залишити без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

І.Ю. Панова