ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2008 р.

№
5/2-06

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Полякова
Б.М., -головуючого,

Заріцької
А.О.,

Коваленка
В.М. (доповідач у справі)

розглянувши
касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства
"Державний ощадний банк
України", м. Київ

на
постанову  та ухвалу

від
10.06.2008 р. Житомирського апеляційного господарського суду   від 25.02.2008 р. господарського суду
Вінницької області

у
справі

№
5/2-06  господарського суду Вінницької
області

за
заявою

відкритого
акціонерного товариства "Державний ощадний банк  України", м. Київ

до

спільної
українсько-польської компанії з іноземною інвестицією "Содас", м.
Вінниця

про

визнання
банкрутом

розпорядник
майна

арбітражний
керуючий ОСОБА_1

в судовому засіданні взяв участь представник:

відкритого
акціонерного товариства "Державний ощадний банк  України"

Йора
Т.П., довір.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою
господарського суду Вінницької області від 05.01.2006 року порушено провадження
у справі № 5/2-06 про банкрутство спільної українсько-польської компанії з
іноземною інвестицією "Содас" (далі -Боржник, Компанія) за заявою
відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк  України" (далі -Кредитор, Банк) в
порядку Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі -Закон про банкрутство).

Ухвалою
господарського суду Вінницької області від 25.02.2008 року  (суддя -Даценко М.В.) частково задоволено
вимоги Банку, додаткові вимоги Боржника визнані в сумі 148 728 грн. 02 коп. -3
% річних та 574 084 грн. 76 коп. -витрат
від інфляції, в іншій частині додаткові вимоги Банку залишені без
задоволення. При цьому, арбітражного керуючого зобов'язано включити визнанні
вимоги до реєстру вимог кредиторів Компанії.

Не
погоджуючись з прийнятою ухвалою судом першої інстанції відкрите акціонерне
товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до
Житомирського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій
просило скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 25.02.2008
року в частині  залишення без
задоволення  додаткових вимог Банку в сумі
789 642 грн. 81 коп. -відсотків за користування кредитними коштами, 415 689
грн. 79 коп. -пені та прийняти нове рішення, яким  визнати вказані додаткові вимоги, а в іншій
частині ухвалу залишити без змін.

Постановою
Житомирського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 року (головуючий
суддя - Ю.К. Черпак, судді: О.А. Веденяпін, І.А. Іоннікова) апеляційну скаргу
задоволено частково, ухвалу господарського суду Вінницької області від
25.02.2008 року змінено в частині розміру визнаних додаткових вимог Банку і
ухвалено вважати визнаними вимоги в сумі
120 508 грн. 63 коп. 3 % річних та 462 136 грн. 14 коп. інфляційних
витрат.

Не
погоджуючись з прийнятою постановою судом апеляційної інстанції відкрите
акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Житомирського апеляційного господарського суду від
10.06.2008 року, ухвалу  господарського
суду Вінницької області від 25.02.2008 року та прийняти нове рішення, яким
визнати вимоги Банку на суму 1 928 142 грн. 39 коп.

Касаційна
скарга мотивована порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, зокрема, ст.ст. 4 161, 162, 179, 214 Цивільного кодексу
УРСР, ст.ст. 11, 258, 525, 526, 549, 599, 625, 1048, 1054 та п. 4 Прикінцевих
та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.ст. 231,  232 Господарського кодексу України.

Заслухавши
пояснення учасника судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судами
попередніх інстанції було встановлено, що за умовами укладеного між Банком та
Компанією  кредитного договору з
урахуванням додаткових угод до нього, на Боржника був покладений обов'язок  повернути суму кредиту та сплатити проценти
за користування кредитом до 31.12.2002 року. В прийнятій у даній справі постанові
Вищого господарського суду України від 06.03.2007 року (що не скасована)
встановлений факт того, що проценти за користування кредитом не є санкціями, а
є платою за користування кредитом, нарахування якої обмежується строком дії
відповідного кредитного договору, тобто
у даному випадку -нарахування відсотків (плати) за користування
Компанією наданим Банком кредитом обмежується 31.12.2002 року. Між тим, Банком
в п. 1.2 касаційної скарги відповідний висновок суду касаційної інстанції
врахований не був, у зв'язку з чим заявником касаційної скарги зроблений
неправомірний висновок.

Щодо
посилання в касаційній скарзі на факт встановлення правомірності нарахування
Компанії процентів за користування кредитними коштами, наданими Банком, після
31.12.2002 року -до 24.07.2003 року згідно рішення господарського суду
Вінницької області від 29.07.2003 року у справі № 6/204-03, слід звернути увагу
на те, що суд в рішенні у зв'язку з цим (та Кредитор у касаційній скарзі у
даній справі)  посилався на п. 3
Положення Національного банку України " Про кредитування" № 246 від
28.09.1995 року, яке (положення) втратило чинність згідно постанови
Національного банку України  від
18.02.2004 року № 54.

У
зв'язку із викладеними обставинами та аналізом норм діючого законодавства, суди
попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про необгрунтованість та
неправомірність вимог Банку про визнання додатково заявлених кредиторських
вимог до Боржника на суму процентів, нарахованих Боржнику  після 31.12.2002 року у зв'язку із непогашенням
ним кредиту.

Крім
цього, оскільки визначена
Кредитором  у складі  заявлених до Боржника додаткових
кредиторських вимог сума 3 % річних та інфляції обраховувалась із розрахунку
основної суми заборгованості Боржника за кредитним договором, що включає
нараховані проценти за користування кредитними коштами, судом апеляційної
інстанції правомірно визнані додаткові
вимоги на визначену в постанові суму 3 % річних та інфляційних витрат.

За
таких обставин справи доводи касаційної скарги відкритого акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України" не спростовують висновків судів першої та апеляційної
інстанцій, тому оскаржувані  ухвала суду
першої інстанції, з урахуванням внесених до неї судом апеляційної інстанції
змін, та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін, як
такі, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

З
урахуванням викладеного та керуючись  ст.
14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”, ст.ст. 526, 625, 1048 Цивільного кодексу України та ст.ст. 41,
35, 1115, 1117, 1119 -11111, 11113
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства "Державний ощадний банк  України" залишити без задоволення.

2.          Постанову Житомирського апеляційного
господарського суду від 10.06.2008 року та ухвалу господарського суду
Вінницької області від 25.02.2008 року у справі № 5/2-06 залишити без
змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
А.О. Заріцька

В.М. Коваленко