ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Херсон, вул. Горького, 18
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У
К Р А Ї Н И

"10" липня
2008 р.
Справа № 2/276-АП-08

Господарський
суд Херсонської області у складі судді
Скобєлкіна С.В. при секретарі
Мальцевій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного  підприємця ОСОБА_1 м.Херсон

до Херсонського обласного управління у
справах по захисту прав споживачів

про
визнання нечинним рішення

за участю представників
сторін:

від  позивача - ОСОБА_1, підприємець

ОСОБА_2 довіреність від
25.02.2008 року

від  відповідача - Гой Г.Г., довіреність від
11.02.2008 року

в с т а н о в и в:

Приватний
підприємець  ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Херсонського обласного управління у справах  захисту прав споживачів про визнання  нечинним рішення  № 10 від 26 травня 2008 року про
накладення  на нього штрафу у розмірі
3000,00 грн. за порушення ч.4 ст.8 Закону України "Про рекламу", а
саме - розміщення у місті Херсоні рекламних
носіїв без  зазначення органу, що
видав ліцензію та дату видачу такої ліцензії.

Позовні
вимоги ПП ОСОБА_1 ґрунтуються на ствердженні про те, що ч.4 ст.8 Закону України
"Про рекламу" скасована внесеними до цього Закону змінами, тому він
притягнутий до відповідальності безпідставного.

У  судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги з посиланням на надані докази,
матеріали  справи та зміст
адміністративного позову.

Відповідач
позов не визнав, про що  Херсонським
обласним  управлінням у справах захисту
прав споживачів було повідомлено як у письмовому  відзиві на позов, так і через свого
представника в судовому засіданні. Заперечення відповідача складаються з того,
що зміни до Закону України "Про рекламу" не розповсюджуються на
суб'єктів господарської діяльності.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши  докази,
заслухавши  сторони, суд прийшов до
висновку про те, що адміністративний позов ПП ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з
огляду на наступні обставини.

Як
встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до статті 26
Закону України "Про рекламу" від 11 липня 2003 року № 1121-ІУ, п.3
"Положення про територіальні органи Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої політики від 12.09.2007 року № 217,
Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2007 року № 1219/14486,
одним з основних завдань спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальних органів
є здійснення контролю за дотриманням    рекламодавцями,    виробниками    та розповсюджувачами реклами вимог
законодавства про рекламу у сфері захисту прав споживачів. У разі виявлення
порушень винні особи притягаються до відповідальності відповідно до
"Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу"
Затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №
693 (далі - Порядок).

20.02.2008
року до Херсонського обласного управління у справах захисту прав споживачів
звернулось приватне підприємство "ОСОБА_3" заявою про порушення
Закону України "Про рекламу", а саме: з січня 2008р. рекламними
засобами надається реклама діяльності "таксі еліт 62" з зазначенням
"Ми позбавились нуля! Нове обличчя відомого таксі", що на їх думку
порушує вимоги ч.1-2 ст. 7, ст. 10 Закону України "Про рекламу", є
недостовірною рекламою, вводить в оману споживачів реклами, оскільки, клієнти
ПП "ОСОБА_3" можуть сприйняти таку рекламу, як ліквідацію "радіо
таксі 062" та створення, на базі старого підприємства, аналогічного -
нового "таксі еліт 62", що не відповідає дійсності (ПП
"ОСОБА_3" свою діяльність не припиняло та продовжує до теперішнього
часу); не відповідає принципам точності та достовірності; не відповідає вимогам
щодо добросовісної конкуренції. ПП "ОСОБА_3" надало до управління пояснення
з копією договору на надання послуг електрозв'язку Укртелекомом, яким
закріплено за приватним підприємством список телефонів, якими воно
користується, в тому числі, міський номер 062.

Відповідно
до наданих повноважень спеціалістом управління Гой Г.Г. було здійснено контроль
за додержанням законодавства про рекламу та виявлено, що дійсно, у АДРЕСА_1
навпроти АДРЕСА_2 рекламоносіями надавалася реклама "таксі еліт 62" з
зазначенням "Ми позбавились нуля! Нове обличчя відомого таксі" та,
окрім цього, без зазначення органу, що видав ліцензію та дати його видачі, що
порушує ч.4 ст.8 Закону України "Про рекламу", тобто не дотримано
встановлених законом вимог щодо змісту реклами. На адресу Позивача було
направлено запит, відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про
рекламу", з вимогою надати необхідні документи. Після одержання всіх
необхідних матеріалів для розгляду справи було призначено дату її розгляду, а
йому направлено повідомлення про дату та час розгляду справи. Наданий позивачем
договір № 21/01/08 на розміщення реклами визначав, що вартість послуг в місяць
складала 200 грн. за один щит. Таким чином, 26.05.2008 року у присутності
позивача та його адвоката прийнято рішення № 10 від 26.05.2008 про накладення
штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Для
усунення спірних питань між управлінням та ПП ОСОБА_1 щодо точності,
достовірності та недобросовісної конкуренції, так як вищезазначена реклама
розміщена до теперішнього часу (уже з зазначенням органу та дати видачі
ліцензії), управління направило матеріали справи на незалежну експертизу
реклами для одержання роз'яснення щодо правомірності розповсюдження такої
реклами, чи вона порушує вимоги ч.1-2 ст. 7, ст. 10 Закону України "Про
рекламу". А також, матеріали справи надіслано до Обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету України для роз'яснення умов добросовісної
конкуренції та притягнення винних до відповідальності.

Що
стосується дії закону в часі, то Рішенням Конституційного Суду України від
09.02.1999 року по справі № 1-рп/99 щодо офіційного тлумачення положення ч. 1
ст. 58 Конституції України визначено, що положення частини першої статті 58
Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, стосується людини і громадянина і відповідно не
поширюється на суб'єктів господарської діяльності.

Отже,
положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та
інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли
вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що
воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Відповідно
до норм чинного Цивільного законодавства статус фізичної особи та приватного
підприємця відрізняється. Діючим законодавством навіть виділено ці дві
категорії в окремі глави. Зокрема, главою 4 Розділу II ЦК України відокремлено
все, що стосується фізичної особи - "Загальні положення про фізичну
особу", а главою 5 Розділу II ЦК України відокремлено статус фізичної
особи - підприємця - "Фізична особа-підприємець"

Згідно
з ч.1 ст.24 ЦК України під фізичною особою розуміють людину як учасника
цивільних відносин.

У
відповідності до ч.2 ст.50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на
підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку,
встановленому законом.

Як
передбачено ч.1 ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних

осіб
застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність
юридичних осіб.

В
даному випадку Обласним управлінням здійснювався контроль за дотриманням
законодавства про рекламу суб'єктом господарської діяльності, а не фізичною
особою.

Відповідно
до Роз'яснень президії ВАСУ "Про деякі питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" від
26.01.2000 року акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих
органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має
обов'язків характер для суб'єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу,
який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовані
ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру,
тобто індивідуальні. Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи
іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру
(індивідуальних актів) то вони породжують права і обов'язки тільки у того
суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Зокрема
рішення № 10 від 26.05.2008р. про накладення штрафу за порушення законодавства
про рекламу породжує права та обов'язки тільки у приватного підприємця, а не
фізичної особи.

Таким
чином, зворотна дія закону у часі не розповсюджується на приватного підприємця
ОСОБА_1, а рішення № 10 від 26.05.2008р. про накладення штрафу за порушення
законодавства про рекламу прийнято з дотриманням вимог законодавства.

За
вказаних обставин суд не знаходить правових підстав для задоволення
адміністративного позову ПП ОСОБА_1, а заявлені вимоги вважає такими, що не
ґрунтуються на нормах  чинного
законодавства.

На
підставі викладеного, вищезазначених правових норм та керуючись ст.ст.158-163
Кодексу адміністративного суду України, суд -

постановив:

1. У задоволенні
адміністративного позову відмовити.

2.  Постанову направити сторонам по справі.

3.
Роз'яснити сторонам,
що дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду
подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення в
повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
С.В.Скобєлкін

Постанова  виготовлена
у повному обсязі

відповідно до вимог
ст.163 КАС України
23.08.2008 року