ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2008 р.

Справа № 4/737/07-НР

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Савицького Я.Ф., Лавренюк О.Т.

при секретарі судового засідання Кубік О.В.

(склад судової колегії змінювався відповідно до розпоряджень голови суду № 124 від 10.09.2008 року, № 140 від 29.09.2008 року)

за участю представників сторін в судовому засіданні від 11листопада 2008 року:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Галітко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція”

на рішення господарського суду Миколаївської області від 31 липня 2008р.

по справі № 4/737/07-НР

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Сонар”

до відповідача: Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція”

про стягнення 151959,71грн.

В судовому засіданні 11 листопада 2008 року згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Встановив:

У жовтні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю “СОНАР” звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Южно-Українська АЕС” про стягнення заборгованості в розмірі 151959, 71грн., з яких 134 052,93 грн. основного боргу, 12 064,76 грн. процентів річних та 5842,02 грн. збитків від інфляції.

В процесі розгляду справи позивач зменшив свої вимоги та просив суд стягнути з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Южно-Українська АЕС” заборгованість по оплаті електроізоляційних матеріалів з урахуванням встановленого законом індексу інфляції та 3-х % річних за прострочення виконання зобов'язання в сумі 151913,84 грн., з яких основний борг складає 134018,71 грн., 3% річних —12055,95 грн., збитки від інфляції 5839,18 грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 03.12.3007 року по справі № 4/737/07 в позові відмовлено з посиланням на сплив позовної давності на підставі ст. ст. 266, 267 Цивільного кодексу України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 року по справі № 4/737/07 рішення господарського суду Миколаївської області від 03.12.2007 року залишено без змін, апеляційну скаргу ТОВ “Сонар” - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.05.2008 року по справі № 4/737/07 рішення господарського суду Миколаївської області від 03.12.2007 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 року у справі № 4/737/07 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.06.2008 року справу № 4/737/07 прийнято до провадження суддею І.Г. Філінюком та присвоєно їй номер 4/737/07-НР.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 31.07.2008 року по справі № 4/737/07-НР (суддя І.Г. Філінюк) позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Южно-Українська АЕС” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Сонар” 134 018,71 грн. основного боргу, 12 055,95 грн. - 3% річних, 5839,18 грн. збитків від інфляції, 1519,13 грн. держмита, 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Мотивуючи своє рішення, господарський суд вказав про обґрунтованість та доведеність позивачем своїх вимог та зазначив, що відповідач не заперечує проти розміру основного боргу в сумі 134018,71 грн., однак наполягає на спливі позовної давності. З посиланням на ст. ст. 1, 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. ст. 263,264 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про зупинення та переривання строку позовної давності, що спростовує доводи відповідача про сплив позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду від 31.07.2008 року, ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “Южно-Українська АЕС” звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Обґрунтовуючи скаргу, скаржник вказує наступне: - судом першої інстанції невірно трактована ст. 263 Цивільного кодексу України, оскільки ця норма не зупиняє перебігу позовної давності по кредиторським вимогам до боржника, відносно якого порушена справа про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; - судом невірно розтлумачено лист відповідача № 07-143 від 18.01.2005 року, оскільки відповідач не вчиняв будь-яких дій, які б свідчили про визнання боргу. Крім цього, вказаний лист підписаний неуповноваженою особою, тому не має юридичної сили; - строк позовної давності за договірним зобов'язанням сплинув ще у червні 2005 року відповідно до ст. ст. 253, 257, 261 Цивільного кодексу України.

15.10.2008 року за вхідним номером 1717 Д1 через канцелярію суду апеляційної інстанції надійшов відзив ТОВ “Сонар”, в якому останнє просить залишити рішення господарського суду Миколаївської області від 31.07.2008 року по справі № 4/737/07-НР без змін яка законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу ДП НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “Южно-Українська АЕС” - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що 15.11.1999 р. позивач (постачальник) та відповідач (замовник) уклали контракт № 07-1977/99, згідно якого замовник доручає, а постачальник приймає на себе зобов’язання з поставки продукції по найменуванню, кількості, строкам, ціні, якості і базису поставки згідно специфікації № 1.

Поставка продукції здійснюється протягом 10 днів з дня підписання контракту (п. 4.1 контракту).

Згідно накладних №№ 17, 18, 19 від 21.01.2000 р. позивач відпустив відповідачу гідроізоляційні матеріали на суму 259742,73 грн.

Згідно додаткової угоди № 1 від 09.11.2001 р. до контракту позивач та відповідач визначили залишок суми боргу у розмірі 120000 грн. та узгодили порядок погашення боргу: 72727 грн. будуть погашені шляхом поетапного перерахування грошових коштів замовником, а решта –47273 грн. будуть погашені однією з форм розрахунків, яка не заборонена в Україні. Замовник зобов’язався щомісячно перераховувати борг по 15000 грн. за наявності у нього грошових коштів, починаючи з січня 2002 р.

Як вже зазначалось раніше, постановою Вищого господарського суду України від 07.05.2008 року по справі № 4/737/07 було скасовано рішення господарського суду по вказаній справі, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду та яким відмовлено ТОВ “Сонар” в позові до ДП “НАЕК “Енергоатом” ВП “Южно-Українська АЕС” про стягнення боргу, з направленням справи на новий розгляд.

Згідно ч. 1 ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Вищий господарський суд України в постанові від 07.05.2008 року вказав, що застосовуючи до спірних відносин строк позовної давності, суди не врахували положення ст. ст. 1, 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. 263 Цивільного кодексу України. Окрім того, судами попередніх інстанцій належним чином не оцінено, чи перервано, відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності листом відповідача № 07-143 від 18.01.2005 року.

При новому розгляді справи місцевий господарський суд, задовольнивши позов ТОВ “Сонар”, дійшов висновку про доведеність заявлених позовних вимог та про зупинення та переривання позовної давності, прийнявши до уваги положення п. 2 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України, частин 1, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду з огляду на таке.

Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст. 71 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, чинній до 01.01.2004 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини укладання сторонами додаткової угоди № 1 від 09.11.2001 року до контракту № 07-1977/99 від 15.11.1999 року, слід вважати, що в даній правовій ситуації строк позовної давності закінчився би в червні 2005 року, а тому суд правомірно, враховуючи ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України застосував до спірних правовідносин правила Цивільного кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2004 року) про позовну давність.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.

З наявної в матеріалах справи ухвали господарського суду міста Києва від 02.12.2003 року по справі № 43/167 вбачається, що за заявою ВАТ “Донецькобленерго” до ДП “НАЕК “Енергоатом” порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” одночасно з порушенням справи про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів це, зокрема, зупинення виконання боржником всіх вимог кредиторів за зобов‘язаннями щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію.

Таким чином, протягом дії мораторію не може здійснюватись як виконавче провадження, так і добровільна оплата боржником грошових зобов‘язань, строк виконання яких настав до дня введення мораторію.

Враховуючи, що мораторій на задоволення вимог кредиторів введено на підставах, встановлених Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, перебіг позовної давності за спірними правовідносинами зупинено.

Колегія враховує, що аналогічна позиція викладена в п. 2.2 та п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 19.03.2002 року № 01-8/307 “Про деякі питання, пов'язані з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно з Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та п. 5.5 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 04.06.2004 року № 04-5/1993 “Про деякі питання практики застосування Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Водночас колегія суддів не погоджується з твердженням скаржника щодо нетотожності поняття “мораторій” в розумінні ст. 263 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” з посиланням на Висновок Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України № 126/100-е від 03.05.2006 року, оскільки він має рекомендаційний характер та відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України не є допустимим доказом в якості експертного висновку судової експертизи.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність —це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, перелік дій, які свідчать про визнання особою боргу, статтею 264 Цивільного кодексу України не визначено.

Місцевим господарським судом правомірно взято до уваги листи від 18.01.2005 року та від 20.01.2005 року № 07-167 заступника генерального директора ВП “Южно-Українська АЕС”, в яких зазначено суму заборгованості, причини її непогашення та роз'яснення відсутності підстав у пролонгації контракту від 15.11.1999 р. № 07-1977/99 з посиланням на ст. 264 Цивільного кодексу України.

А відтак, висновок суду щодо переривання перебігу позовної давності вчиненням відповідачем вищезазначених дій є цілком обґрунтованим.

Твердження скаржника щодо підписання вказаних листів неуповноваженою особою не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не доведені належним чином.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За наявними в матеріалах справи документальними доказами судом встановлено факт поставки позивачем електроізоляційних матеріалів за умовами контракту від 15.11.1999 року № 07-1977/99, невиконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару в повному обсязі та у встановлені строки (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 09.11.2001 року), що відповідачем не заперечується.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив позов ТОВ “Сонар”, оскільки його цивільне право є порушеним з боку відповідача і підлягає судовому захисту у спосіб, встановлений ст. 16 Цивільного кодексу України, тому підстави для скасування або зміни рішення суду від 31 липня 2008 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 31.07.2008 року по справі № 4/737/07-НР залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя:                                                            Т.Я. Гладишева

Суддя:                                                                       Я.Ф. Савицький

Суддя:                                                                      О.Т. Лавренюк