ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа
№  11/2899а

"14" серпня
2008 р.,  15 год.  00 хв.
м. Черкаси

Господарський
суд Черкаської області в складі: головуючого судді Довганя К.І., при секретарі
судового засідання -Захаровій А.Г.., за участю представників сторін: від
позивача -ОСОБА_1 особисто, ОСОБА_2 за довіреністю, від відповідача -Колода
О.В. за посадою начальник управління, розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси  справу за
адміністративним позовом суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду України у м. Ватутіно про визнання
незаконною вимогу,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено
адміністративний позов про  визнання
незаконною вимогу відповідача про сплату недоїмки з фіксованого розміру
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за
період з 01.01.2005р. по 30.03.2005р.  в
сумі 239грн. 82коп.

В
обґрунтування адміністративного позову позивач вказав на неналежне виконання
відповідачем передбаченого Законом України від 09.07.2003р. №1058-IV „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058)
зобов'язання щодо оформлення оспорюваної вимоги. Крім того, на думку позивача,
за вказаний у вимозі період у нього взагалі відсутня заборгованість із сплати
страхових внесків оскільки ст. 2 Закону України від 16.03.2006р. №3583-ІУ „Про
вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з
неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного
фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року - I кварталу 2005 року” (далі -Закон №3583) передбачає, що
донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів господарської
діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності
щодо сум фактично сплачених внесків у 2004 році -1 кварталі 2005р., не
застосовуються.

У
засіданні суду представник позивача адміністративний позов підтримала з
викладених у ньому підстав.

Відповідач
проти адміністративного позову заперечив, пославшись на його необґрунтованість.
Зокрема, на думку відповідача, Закон №3583-ІV, стосується лише суми внесків,
сплаченої протягом 2004 р. -  1-го
кварталу 2005 р. в частині фіксованого податку і не врегульовує порядку сплати
частини цього внеску як різниці між названою сумою та встановленою Законом
України «Про державний бюджет України на 2005 р.»суми ставки внеску(83 грн. 84
коп.)

У
засіданні суду відповідач підтримав заперечення проти адміністративного позову.

Дослідивши
наявні у справ письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача та
відповідача, господарський суд встановив наступне.

29
червня 1996р. виконавчим комітетом Ватутінської Міської ради  була проведена державна реєстрація позивача
як фізичної особи-підприємця.

3
квітня 2000р. позивач був зареєстрований відповідачем як платник збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування.

4
квітня 2008р. відповідач провів невиїзну перевірку позивача з питань
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати
зобов'язання зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. За
результатами цієї перевірки був складений акт від 04.04.2008р.

Перевіркою
встановлено, що відповідно до п.4 ч.8 Прикінцевих положень Закону №1058, абз.7
п.8 ст. 45 Закону України “Про Державний бюджет на 2005 рік”, п.2 ст. 48, п.4
Прикінцевих положень Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про
Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів
України”, Закону України  “Про вирішення
питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з
неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного
фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року - I кварталу 2005 року” від 18.09.2006 року №3583 (далі -Закон
№3583), на підставі даних Державної податкової інспекції у м. Ватутіне, позивач
зобов'язаний сплатити кожен місяць І кварталу 2005 року фіксований страховий
внесок, розрахований як різниця між встановленою ставкою внеску (83,84 грн.) та
частиною єдиного або фіксованого податків, яка згідно Указу Президента України
“Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва”№727/98 від 03 липня 1998 року та Закону України “Про внесення
змін до Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок
громадян”становить 42% (єдиний податок) та 10% (фіксований податок). Однак позивач
сплачував лише 3 грн. на місяць, а тому в ході перевірки йому було донараховано
239 грн.82 коп. страхових внесків

На
сплату розрахованої за актом перевірки від 04.04.2008р. суми страхових внесків
у розмірі 239грн. 82коп. відповідач
надіслав позивачу по пошті рекомендованим листом вимогу від 04.04.2008р.
№Ф-902.

Статтею
5 Закону №1058 встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія
інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому
Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники
страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та
сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками; види
пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних
виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право
на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок
здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним
страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та Накопичувального
фонду; організація та порядок здійснення управління в системі
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Пунктом
третім статті 11 Закону №1058 встановлено, що загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно
з пунктом 5 статті 14 Закону №1058 страхувальниками відповідно до цього Закону
є застраховані особи, зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та частині першій
статті 12 цього Закону.

Згідно
частини 1 статті 15 Закону №1058 платниками страхових внесків до солідарної
системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані
особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

У
статті 18 Закону №1058 зазначено, що страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в
порядку, встановленому цим Законом; страхові внески не включаються до складу
податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На
ці внески не поширюється податкове законодавство; законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення
від їх сплати.

Відповідно
до пп.4 п.8 Прикінцевих положень Закону №1058
фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, придбання
спеціального торгового патенту), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які
беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії
законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Ставки,
механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування встановлені Законом України “Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування” від 26 червня 1997 року №400/97-ВР.

Закон
України “Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян” від 13 лютого 1998 року №129/98-ВР, регулює
питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва. Згідно з вимогами пункту
16 Прикінцевих положень Закону №1058 до приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

П.2
Прикінцевих положень Закону України “Про внесення змін до Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян"” встановлено,
що до внесення відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне
пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок,
10 відсотків від сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого
бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України, а 90 відсотків від сум
фіксованого податку, що надійшли до місцевого бюджету, спрямовуються на потреби
територіальної громади за визначеними нею напрямами, не звільняють суб'єктів
малого підприємництва, які сплачують фіксований податок, від сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З
огляду на викладені вище обставини та норми законодавства господарський суд
прийшов до таких висновків.

Позивач
у першому кварталі 2005р. за Законом №1058-ІУ був платником страхових внесків,
тому зобов'язаний був нараховувати та сплачувати страхові внески у розмірі
мінімального страхового внеску, визначеного цим Законом, на місяць.

Відповідач
розрахував розмір мінімального страхового внеску відповідача за перший квартал
2005р. у відповідності з вимогами Закону №1058-ІУ та Закону України від
23.12.2004р. №2285-ІУ „Про Державний бюджет України на 2005 рік” у редакції,
яка була чинною з 01.01.2005р. по 30.03.2005р., і правильно визначив розмір
несплаченої відповідачем суми страхових внесків за перший квартал 2005р.

Законом
№3583-ІУ врегульовані відносини, що виникли у зв'язку з незарахуванням до
Пенсійного Фонду України як страхового внеску частини податків сплачених суб'єктами
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності, зокрема, у даному випадку частини сплаченого позивачем за перший
квартал 2005р. фіксованого податку згідно з Указом України від 03.07.1998р.
„Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” в редакції Указу Президента України від 28.06.1999 №746/99.
Саме така частина податку, не зарахованого до Пенсійного фонду України як
страховий внесок, за названим Законом не вважається заборгованістю і не
донараховується.

Відносини,
пов'язані з нарахуванням і сплатою суб'єктами господарської діяльності, що
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, до Пенсійного
фонду України тієї частини страхових внесків у фіксованому розмірі, яка не
покривається частиною сплачених ними єдиного чи фіксованого податків, які не
були зараховані до Пенсійного фонду України як страхові внески, Законом
№3583-ІУ не регулюються. Відповідно цей Закон не звільняє від сплати фіксованого
розміру страхових внесків в частині, не покритій не зарахованою до Пенсійного
фонду України частиною сплачених вказаними суб'єктами господарювання єдиного чи
фіксованого податків.

Дії
відповідача щодо складення акту  про
донарахування фіксованого розміру страхових внесків та виставлення вимоги про
сплату боргу суд вважає такими, що відповідають положенням ст. 20 Закону №1058,
п.п.5.9, 8.3 Інструкції “Про порядок обчислення та сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду України”, затвердженої Постановою правління
Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 року.

Згідно
п.3 ст. 106  Закону №1058, розділу 8
Інструкції №21-1 територіальний орган Пенсійного фонду України надсилає
страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Протягом десяти
робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник
зобов'язаний сплатити суми недоїмки.

Оскільки в установлений десятиденний
строк відповідач борг не сплатив, то відповідно до пп. 3.8 п.3 ст. 106 Закону
№1058 позивач має право вимагати стягнення з відповідача зазначеного боргу.

Названі
позивачем в обґрунтування позовних вимог недоліки в оформлені оспорюваної
вимоги на думку суду є формальними та не можуть свідчити про її незаконність.

За
таких обставин адміністративний позов не підлягає задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160 -163 Кодексу адміністративного
судочинства України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

У
задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Ця
постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання через господарський суд Черкаської
області заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня оголошення
постанови і апеляційної скарги - протягом двадцяти днів після подання такої
заяви.

Ця
постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження.

У
разі своєчасного подання заяви про апеляційне оскарження і неподання
апеляційної скарги у встановлений строк, ця постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У
разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ
Довгань К.І.

Повний текст постанови
підписано  18 серпня 2008 р.

Суддя
Довгань К.І.