ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2008 р.

№ 4/215

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючий суддя

Муравйов О.В.

судді

Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу

РВ ФДМУ по Львівській області

на

постанову Львівського апеляційного господарського суду

від 25.03.2008 р.

у справі

№ 4/215 Господарського суду Львівської області

за позовом

РВ ФДМУ по Львівській області

до

1.          ТОВ "Релакс"

2. Колективного агроторгового підприємства "Винниківське"

про

визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.09.1996 р.

За участю представників сторін:

позивача –не з'явились,

відповідача –1- Кравчук В.М. дов. від 02.09.2008 р.

відповідача –2- не з'явились,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.12.2007 р. (суддя –Гриців В.М.) відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 р. (судді – Галушко Н.А., Краєвська М.В., Орищин Г.В.) рішення Господарського суду Львівської області від 27.12.2007 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, РВ ФДМУ по Львівській області звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач та відповідач-2 не скористався наданим процесуальним правом на участь у суді касаційної інстанції.

Відзиву від відповідачів не надходило.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що приміщення їдальні загальною площею 379,5 кв.м. у с.Підберізці Пустомитівського району Львівської області належало аграрно-торговому підприємству "Винниківське", яке в процесі приватизації було передано товариству покупців членів трудового колективу аграрно-торгового підприємства "Винниківське" за договором № 4/1-32 про безоплатну передачу майна цілісного майнового комплексу аграрно-торгове підприємство "Винниківське" Пустомитівського району, укладеним 27 лютого 1996 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та товариством покупців членів трудового колективу аграрно-торгового підприємства "Винниківське". Відповідно до умов договору, товариству покупців передано майно аграрно –торгового підприємства "Винниківське".

Судами встановлено, що договір не містить жодних застережень щодо об’єктів соцкультпобуту загальною вартістю 102845 млн. крб., в тому числі й щодо спірного приміщення.

Розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 2 квітня 1996 року № 251 аграрно-торгове підприємство "Винниківське" перереєстровано у колективне аграрно-торгове підприємство "Винниківське". Статутом колективного аграрно-торгового підприємства "Винниківське" визначено, що грошові кошти і інше майно, що знаходиться на балансі його, є його власністю.

Судом зазначено, що факт вилучення 10 2845 млн.крб. вартості державного житла ( в т.ч. й вартості приміщення їдальні в гуртожитку в с.Підберізці) з вартості майна АТП "Винниківське", яке підлягало приватизації й, відповідно, залишення оцінених об’єктів у державній власності підтверджено Актом оцінки вартості частки держави у майні АТП "Винниківське", затвердженим 29 грудня 1995 року начальником регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, та розшифровкою об’єктів соцкультпобуту, побудованих за рахунок бюджету по АТП "Винниківське".

За таких обставин, попередні судові інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що колективне аграрно-торгове підприємство "Винниківське" не було власником приміщенням бувшої їдальні загальною площею 379,5 кв.м., що знаходиться у с.Підберізці Пустомитівського району.

Вподальшому, Колективне агроторгове підприємство "Винниківське" та ТОВ "Релакс” 15.09.1996 р. уклали договір купівлі-продажу приміщення бувшої їдальні загальною площею 379,5 кв.м., що знаходиться у с.Підберізці Пустомитівського району Львівської області вартістю 7 120 грн. з ПДВ.

Будівля була передана покупцю 7.10.1996 року за актом прийому –передачі. Право колективної власності ТОВ "Релакс" на об’єкт нерухомого майна - приміщення бувшої їдальні площею 379,5 кв.м. було зареєстровано Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 27.01.1997 року, про що видано реєстраційне посвідчення та внесено запис у реєстрову книгу за реєстровим № 1.

Відповідно до ст. 145 ЦК УРСР, якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

Цивільний кодекс України також містить положення про можливість витребування спірного майна у добросовісного набувача. Стаття 388 ЦК України передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Як правомірно відзначено судом першої інстанції, ТОВ "Релакс" не знало й не могло знати, що назване приміщення не увійшло в статутний фонд колективного аграрно-торгового підприємства "Винниківське", залишилось у державній власності та лише обліковується на балансі підприємства.

Оскільки ТОВ "Релакс" після укладення угоди повністю оплатило визначену у договорі вартість придбаного приміщення воно є добросовісним набувачем приміщенням бувшої їдальні загальною площею 379,5 кв.м., що знаходиться у с.Підберізці Пустомитівського району і це майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судами встановлено, що на даний час не існує будинку бувшої їдальні в с.Підберізці Пустомитівського району у тих розмірах та в тому вигляді, в яких цей будинок був на момент приватизації аграрно-торгового підприємства "Винниківське". ТОВ "Релакс" у встановленому порядку здійснило реконструкцію спірного приміщення. Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта від 02.06.2005 р. прийнято в експлуатацію першу чергу мотелю та кафе після реконструкції будівлі гуртожитку з їдальнею ТОВ "Релакс" в с.Підберізці загальною площею 389,7 кв.м.

Відповідно до звіту КП "Львівське бюро експертів-оцінювачів" про оцінку майна –будівлі мотелю та кафе, що на праві колективної власності належить ТОВ "Релакс”" за адресою: Пустомитівський район, с.Підберізці, вул. Дружби, буд. 35, ринкова вартість майна станом на 20 грудня 2007 року становить 1117087 грн. без ПДВ.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволення позовних вимог РВ ФДМУ по Львівській області про витребування майна з чужого незаконного володіння, також і з тих підстав, що спірне приміщення зазнало істотних змін.

Також позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 15.09.1996 р. між колективним агроторговим підприємством "Винниківське" та ТОВ "Релакс", оскільки право продажу належить лише власнику майна, а власником спірного майна є держава, повноваження якої з управління державним майном, в тому числі й спірним майном, здійснює регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області в межах наданих повноважень.

Відповідно до ст. ст. 391, 392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Слід зазначити, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною в якій така особа не є, незалежно від того чи відповідає спірна угода закону.

Результатом задоволення заявленого позову стало б застосування судом наслідків недійсності угоди, які стосуються сторін угоди і не поширюються на права позивача, який вважає себе власником спірного майна, не будучи стороною угоди.

Як правомірно відзначено судом першої інстанції, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації такого права, передбаченого вищевказаними нормами.

Відповідачем-1 було заявлено про застосування позовної давності у даній справі.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В обґрунтування клопотання про відновлення пропуску позовної давності позивач посилався на те, що на виконання своїх повноважень, постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 412, Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого 19 травня 1999 року наказом ФДМ України, Міністерства економіки України, перевіряв стан утримання, зберігання та використання державного майна - їдальні в гуртожитку, що знаходиться у с.Підберізці Пустомитівського району Львівської області, яке не увійшло до статутного фонду колективного аграрно-торгового підприємства "Винниківське" в процесі приватизації, але перебуває на його балансі.

Надані позивачем докази такої перевірки довели той факт, що позивач перевіряв приватну агроторгову фірму "Винниківська", яка не є правонастуником колективного аграрно-торгового підприємства "Винниківське", що підтверджено статутом приватної агроторгової агрофірми "Винниківська", зареєстрованим розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 645 від 2 грудня 1997 року.

Крім того, враховуючи повноваження регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, про відчудження державного майна - їдальні в гуртожитку в с.Підберізці, позивач міг і повинен був довідатись починаючи з 27.01.1997 р. - дати здійснення державної реєстрації приміщення бувшої їдальні в с. Підберізці Пустомитівського району площею 379,5 кв.м. на праві колективної власності за ТОВ "Релакс" та видачу реєстраційного посвідчення, а не з листа Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 13 лютого 2006 року № 04/12-143.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності встановленого ст. 71 ЦК УРСР та разом з цим, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову у зв'язку з безпідставністю позовних вимог.

Враховуючи викладене, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності та дійшли правомірного висновку про відмову у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, апеляційний суд повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з цим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.ст. 85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутнього представника відповідача -1 оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 27.12.2007 року у справі № 4/215 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 року у справі № 4/215 залишити без змін.

Головуючий суддя Муравйов О.В.

Судді Полянський А.Г.

Фролова Г.М.