ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.10.08 Справа №18/92/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Колодій Н.А. судді Колодій Н.А. , Кричмаржевський В.А. , Яценко О.М.

при секретарі: Пересаді О.В.

За участю представників сторін:

відпозивача – Першин В.М., довіреність № 95 від 09.04.2008 р.

від відповідача – не з’явилася

від 3-ї особи – не з’явився

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційну скаргу Бердянської виправної колонії № 77 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області (м. Бердянськ Запорізької області)

на рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2008 р. у справі № 18/92/08

за позовом Фермерського господарства «Таврія-Скіф» (с. Роздол Михайлівського району Запорізької області)

до відповідача Бердянської виправної колонії № 77 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області (м. Бердянськ Запорізької області)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області (м. Запоріжжя)

про стягнення суми,

Фермерське господарство «Таврія-Скіф» звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Бердянської виправної колонії № 77 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області 22235,50 грн. заборгованості за поставлену продукцію.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.08.2008 р. у справі № 18/92/08 (суддя Носівець В.В.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 22235,50 грн. основного боргу, а також 222,35 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду обґрунтовано приписами ст. 193 ГК України, ст. ст. 11, 202, 205, 207, 530, 638, 655, 693 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим судовим актом, Бердянська виправна колонія № 77 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області (відповідач у справі) звернулася до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Заявник просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2008 р. у справі № 18/92/08 та припинити провадження. З підстав, викладених в апеляційній скарзі, заявник вважає, що господарським судом Запорізької області при прийнятті рішення неповно з’ясовано всі фактичні обставини справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права. Заявник посилається на те, що Бердянська виправна колонія № 77 повинна була виконати зобов’язання в термін до 09.11.2003 р., із цього моменту починає спливати трьохрічний термін позовної давності. Вважає твердження про те, що відповідно до листа Бердянської виправної колонії № 77 за вих. № 8/6524 від 31.10.2006 р. та підписаним актом звірки взаєморозрахунків, колонією визнано борг перед ФГ «Таврія - Скіф» і ці документи дають підставу для переривання перебігу позовної давності – безпідставними. Зазначає, що на виконання вимог наказу Державного казначейства України від 08.05.2001 р. № 73 31.10.2006 р. за вих. № 8/6524 головним бухгалтером був направлений лист (акт звірки) з вказівкою про дебіторську заборгованість в сумі 21235 грн. з метою проведення інвентаризації зобов’язань у двох екземплярах для узгодження та підпису представником ФГ «Таврія-Скіф». Посилається на те, що другий екземпляр акту позивачем повернуто не було, не пред’явив кредитор і вимогу щодо погашення заборгованості, тому у відповідності з наказом Державного казначейства України від 08.05.2001 р. № 73 була створена комісія, якою проведено інвентаризацію кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув, а матеріали інвентаризації були направлені до Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області. 28.12.2006 р. начальником управління ДДУ ПВП в Запорізькій області полковником внутрішньої служби Суровим В.Ф. був виданий наказ № 667, на підставі якого була списана кредиторська заборгованість. Порушення норм процесуального права заявник вбачає в тому, що до участі у справі залучена неналежна третя особа, права якої не порушені, оскільки безпосереднім розпорядником коштів державного бюджету України є Державний департамент України з питань виконання покарань.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 15.09.2008 р. апеляційна скарга Бердянської виправної колонії № 77 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області прийнята до провадження та призначена до розгляду на 15.10.2008 р.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1949 від 15.10.2008 р. справу № 18/92/08 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Колодій Н.А. (доповідач), судді Кричмаржевський В.А., Яценко О.М.

Заявник – Бердянська виправна колонія № 77 в судове засідання повноважного представника не направила, причини неявки не відомі. Про час і місце слухання справи заявник був повідомлений належним чином.

Позивач у справі – Фермерське господарство «Таврія-Скіф» письмового відзиву на скаргу не представило. Представник в судовому засіданні проти апеляційної скарги відповідача заперечив, наголосив на тому, що суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про те, що строк позовної давності переривався шляхом вчинення боржником дій, що свідчать про визнання ним боргу (підписання акту звірки). Просить в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

3-я особа – Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області відзив на скаргу не представило, повноважний представник в судове засідання не з’явився. Про час і місце слухання справи 3-я особа була повідомлена належним чином.

За клопотанням представника позивача апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

За його згодою в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційного подання і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

За видатковими накладними № РН-0000312 від 10.10.2003 р. (на суму 8337,00 грн.), № РН-0000325 від 27.10.2003 р. (на суму 6888,00 грн.), № РН-0000348 від 02.11.2003 р. (на суму 7010,50 грн.) позивач передав, а відповідач на підставі довіреностей серії ЯЖЯ № 194549 від 09.10.2003 р., ЯЖЯ № 191860 від 27.10.2003 р. отримав товар (продукти харчування) на загальну суму 22235,50 грн.

31.10.2006 р. Бердянська виправна колонія № 77 направила позивачу листа (вих. № 8/6524) з підписаним актом звірки, в якому вказала на існування заборгованості колонії перед фермерським господарством в сумі 22235,50 грн.

15.04.2008 р. позивач направив відповідачу претензію № 98 з вимогою в місячний термін з моменту отримання претензії оплатити заборгованість.

Претензія залишена відповідачем без задоволення.

Стягнення з Бердянської виправної колонії № 77 на користь ФГ «Таврія-Скіф» 22235,50 грн. основного боргу стало предметом судового розгляду у даній справі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов’язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. (ст. 205 ЦК України).

Зі змісту ст. 207 ЦК України випливає, що правочин в простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялися за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів зв’язку.

За видатковими накладними № РН-0000312 від 10.10.2003 р. (на суму 8337,00 грн.), № РН-0000325 від 27.10.2003 р. (на суму 6888,00 грн.), № РН-0000348 від 02.11.2003 р. (на суму 7010,50 грн.) та на підставі довіреностей серії ЯЖЯ № 194549 від 09.10.2003 р., ЯЖЯ № 191860 від 27.10.2003 р. позивач передав, а відповідач отримав товар (продукти харчування) на загальну суму 22235,50 грн.

Надані суду документи свідчать про те, що між сторонами склалися господарські відносини з купівлі-продажу товару, що породили взаємні обов’язки. Обов’язки позивача виразились передачі товару, а обов’язки відповідача полягають в оплаті отриманого товару.

Відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

В долучених до справи копіях видаткових накладних зазначено, що умовами продажу товару є попередня оплата. Проте колегія суддів дослідивши матеріали справи встановила, що попередньої оплати не було, а умовами продажу товару, згідно податкових накладних, є рахунки № СФ-0000133 від 10.10.2003 р., № СФ-0000143 від 27.10.2003 р., № СФ-0000147 від 02.11.2003 р.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, відповідач мав виконати зобов’язання щодо оплати отриманого товару на протязі семи днів з моменту виставлення вищезазначених рахунків.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання строк позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи та не заперечує безпосередньо сам відповідач, 31.10.2006 р. він направив на адресу позивача супровідним листом вих. № 8/6524 підписаний із свого боку акт звірки, в якому підтверджував наявність заборгованості в сумі 22235,50 грн. (арк. справи 21-22).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що направлення підписаного акту звірки взаємних розрахунків, є вчиненням боржником дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, яке в силу положень ст. 264 ЦК України, перериває перебіг строку позовної давності. При цьому колегія суддів зауважує, що стаття 264 ЦК України не містить переліку дій, наявність яких беззаперечно свідчила б про визнання заборгованості боржником. Оскільки вказана категорія є оціночною, то апеляційна інстанція вважає, що підписання двостороннього акту звірки свідчить саме про визнання боргу боржником.

Та обставина, що направлення акту звірки було вчинено Бердянською виправною колонією № 77 на виконання вимог наказу Державного казначейства України від 08.05.2001 р. № 73 31.10.2006 р. за вих. № 8/6524, не спростовує самого факту вчинення такої дії.

Посилання заявника на те, що до участі у справі була залучена неналежна третя особа колегією суддів до уваги не приймається з огляду на таке.

Відповідно до Положення про управління (відділ) Державного департаменту України з питань виконання покарань в Автономній республіці Крим, області, затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 06.11.1999р. № 157, Управління (відділ) є територіальним органом управління кримінально-виконавчої системи в Автономній республіці Крим, області, який забезпечує проведення у життя державної політики у сфері виконання кримінальних покарань і підпорядковується Державному департаменту України з питань виконання покарань. Управлінню безпосередньо підпорядковані установи кримінально-виконавчої системи, органи виконання покарань, що не пов’язані з позбавленням волі, які розташовані в межах адміністративно-територіальної одиниці (п. 3 Положення). Пунктом 5 Положення передбачено, що Управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює функції з управління майном підпорядкованих підприємств та установ, визначає їх потреби в матеріально-технічних ресурсах, енергоносіях, продуктах харчування, капітальних вкладень на будівництво тощо.

Отже, судом першої інстанції правомірно залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки доводи заявника апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права, не підтверджені відповідними доказами та спростовані дослідженими обставинами справи, апеляційна скарга залишається судом без задоволення.

Колегія суддів дійшла висновку про відповідність рішення господарського суду Запорізької області нормам чинного законодавства. Підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Судові витрати по розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 49 ГПК України покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Бердянської виправної колонії № 77 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області (м. Бердянськ Запорізької області) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2008 р. у справі № 18/92/08 залишити без змін.

Головуючий суддя Колодій Н.А.

судді Колодій Н.А.

Кричмаржевський В.А. Яценко О.М.