ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2008 р.

№ 2-27/18033-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

за участю представників сторін

позивача

Терещенко К.В., дов. від 01.11.2008 року

відповідача

третіх осіб          1.

не з'явились, повідомленні належним чином

Шейкін О.М., дов. від 30.01.2008 року

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу

у справі

Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВІ"

№2-27/18033-2007

на постанову

Севастопольського апеляційного господар-ського суду

від

11.08.2008 року

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВІ"

до

Лівадійської селищної ради

треті особи

1.          Дочірнє підприємство "Санаторій "Курпати" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закла-дів профспілок України "Укрпрофоз-доровниця".

2.          Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспі-лок України "Укрпрофоздоровниця".

про

визнання незаконними дій та визнання права на оренду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІВІ" звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом (з врахуванням уточнень) про визнання частково недійсним акта на право постійного користування землею Державного підприємства "Санаторія "Курпати" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоз-доровниця" від 16.06.1994 року в частині 0,12 га. для обслуговування будівлі колишнього корпуса №6, загальною площею 81.5 м2, за адресою: місто Ялта,

Доповідач: Гоголь Т.Г

смт. Курпати, вул. Алупкінське шосе, 10, літер "Ж"; визнання бездіяльності Лівадійської селищної ради щодо не розгляду питання про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,12 га. для обслуговування будівлі колишнього корпуса №6, загальною площею 81,5 м2, розташованого за адресою: місто Ялта, смт. Курпати, вул. Алупкінське шосе,10, літер "Ж", право власності на яку позивач набув на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2004 року; визнання за позивачем права на оренду вказаної земельної ділянки та зобов'язання Лівадійської селищної ради надати останньому дозвіл на розробку відведення земельної ділянки; зобов'язання Лівадійської селищної ради внести відповідні зміни до державного акта на право постійного користування землею, виданого Державному підприємству "Санаторій "Курпати" від 16.06.1994 року в частині 0,12 га. для обслуговування будівлі колишнього корпуса №6, загальною площею 81,5 м2, розташованого за адресою: місто Ялта, смт. Курпати, вул. Алупкінське шосе,10, літер "Ж". Позов вмотивований тим, що позивач на вказані об'єкти набув право власності і в силу приписів статті 377 Цивільного кодексу України до нього перейшло право користування відведеною земельною ділянкою. Також, подане позивачем клопотання про надання дозволу на розробку відведення земельної ділянки до Лівадійської селищної ради, останнім залишене без розгляду.

Господарський суд Автономної Республіки Крим рішенням від 13.06.2008 року (суддя Воронцова Н.В.) провадження у справі в частині визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею Дочірнього підприємства "Санаторій "Курпати" від 16.06.1994 року в частині 0, 12га. для обслуговування будівлі колишнього корпусу №6 загальною площею 81,5 м2 в смт. Курпати по Алупкінському шосе, 10 літер "Ж" припинив. В цій частині рішення вмотивоване відсутністю спору, оскільки у третьої особи за №1 відсутній акт на право користування землею. В частині внесення Лівадійською селищною радою змін до державного акта на право постійного користування землею Дочірнього підприємства "Санаторій "Курпати" від 16.06.1994 року в частині 0,12 га. для обслуговування будівлі колишнього корпусу №6 загальною площею 81,5 м2 відмовив, пославшись на те що до компетенції місцевих рад не віднесено повноваження з реєстрації змін до державних актів на право постійного користування земельною ділянкою. Суд визнав бездіяльність Лівадійської селищної ради щодо нерозгляду надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,12 га. для обслуговування будівлі колишнього корпусу №6, загальною площею 81,5 м2 в місті Ялта, смт. Курпати, Алупкінське шосе,10 літер "Ж"; визнав за Товариством з обмеженою відповідальністю "ІВІ" право на оренду земельної ділянки площею 0,12 га., розташованої по Алупкінському шосе,10 в смт. Курпати, місто Ялта; зобов'язав Лівадійську селищну раду надати позивачу дозвіл на розробку технічної документації з землеустрою для передачі в оренду земельної ділянки, розміром 0,12 га. для обслуговування будівлі колишнього корпусу №6, загальною площею 81,5 м2. Судові витрати суд поклав на відповідача. В цій частині рішення вмотивоване обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог, а також посиланням на норми статті 377 Цивільного кодексу України, статті 120 Земельного кодексу України.

Севастопольський апеляційний господарський суд постановою від 11.08.2008 року (судді Латинін О.А., Лисенко В.А., Прокопанич Г.К.) рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.06.2008 року частково скасував. В частині визнання за позивачем права на оренду земельної ділянки площею 0,12 га., розташованої по Алупкінському шосе,10 в смт. Курпати, місто Ялта та зобов'язанні відповідача надати позивачу дозвіл на розробку технічної документації з землеустрою для передачі в оренду земельної ділянки, розміром 0,12 га. для обслуговування будівлі колишнього корпусу №6, загальною площею 81,5 м2 відмовив, пославшись на необґрунтованість на недоведеність позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІВІ" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.08.2008 року, а рішення Автономної Республіки Крим від 13.06.2008 року залишити без змін, мотивуючи скаргу порушеннями апеляційною інстанцією при ухвалені оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, зокрема: статей 377, 415 Цивільного кодексу України, статті 16 Закону України "Про оренду землі".

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г. та пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача та третьої особи, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий госпо дарський суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Предметом спору у даній справі є матеріально - правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВІ" про визнання частково незаконним акта на право постійного користування землею Державного підприємства "Санаторія "Курпати" від 16.06.1994 року в частині 0,12 га. для обслуговування будівлі колишнього корпуса №6, загальною площею 81.5 м2, за адресою: місто Ялта, смт. Курпати, вул. Алупкінське шосе, 10, літер "Ж"; визнання бездіяльності Лівадійської селищної ради щодо нерозгляду питання про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,12 га. для обслуговування будівлі колишнього корпуса №6, загальною площею 81,5 м2, розташованого за адресою: місто Ялта, смт. Курпати, вул. Алупкінське шосе,10, літер "Ж", право власності на яку позивач набув на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2004 року; визнання за позивачем права на оренду вказаної земельної ділянки та зобов'язання Лівадійської селищної ради надати останньому дозвіл на розробку відведення земельної ділянки.

Право користування земельними ділянками унормоване главою 15 Земельного кодексу України. Різновидом права користування земельною ділянкою є право на її оренду.

Статтею 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Оренда земельної ділянки може бути короткостроковою - не більше 5 років та довгостроковою - не більше 50 років. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин віднесено до компетенції сільських, селищних, міських рад, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях. З приписами наведеної норми кореспондується і стаття 12 Земельного кодексу України, якою передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

З зазначеною нормою кореспондується і частина 3 статті 16 Закону України "Про оренду землі"яким визначено, що сторони укладають договір оренди землі лише у разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду.

Відповідно до статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Усі суб'єкти права власності та господарювання є рівними перед законом і, відповідно, громадянам та юридичним особам забезпечені рівні умови захисту прав на земельні ділянки. Захист права здійснюється існуючими цивільно –правовими засобами, що встановлені законодавчо. Способи захисту прав на земельні ділянки унормовані статтею 152 Земельного кодексу України. У відповідності до частини 3 наведеної норми, захист прав здійснюється шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів захисту.

Приписами частини 9 статті 123 вказаного Кодексу та у відповідності зі статтями 55, 124 Конституції України держава гарантує особам, що звернулися в органи місцевого самоврядування чи виконавчої влади з клопотанням про надання земельних ділянок, право оскаржити в суді відмову зазначених органів у виділенні земельної ділянки, яку така особа потребує, чи вимогу про спонукання розглянути подане зацікавленою особою клопотання без визначення змісту самого рішення.

Позивач упродовж усього розгляду справи наголошував на тому, що право на оренду йому гарантовано статтею 120 Земельного кодексу України та, що він у встановленому порядку звертався з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації по землеустрою земельної ділянки, необхідної для обслуговування придбаної нерухомості, проте це питання розглянуте не було.

Приписами наведеної норми передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При розгляді зазначеної справи попередні судові інстанції в повному обсязі не встановили та не дали оцінку усім доводам на які посилався позивач, а відтак рішення та постанова підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим. При новому розгляді місцевому суду необхідно встановити дійсні правовідносини, що склалися між сторонами, чи відповідає обраний спосіб захисту способу, що встановлює цивільне та земельне законодавство, дослідити чи був дотриманий позивачем порядок звернення з заявою про надання в оренду земельної ділянки до її власника (відповідача у справі) та інші доводи, що мають значення для справи і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з вимогами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційної інстанції не має право встановлювати та оцінювати докази, що не були встановлені судами попередньої інстанції.

Керуючись статтями 108, 1115 , 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.06.2008 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.08.2008 року у справі № 2-27/18033-2007 скасувати, справу скерувати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим .

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВІ" задовольнити частково.

Головуючий суддя                                                            Т. Добролюбова

Судді                                                                                          Т.Гоголь

В.Швець