ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2008 р.

Справа № 28/64-08-1696

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Воронюка О.Л.

Суддів:           Єрмілова Г.А.

Лашина В.В.

При секретарі: Толок В.В.

За участю представників сторін:

Від АК ПІБ „Промінвестбанк” ЗАТ в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м. Білгород-Дністровський Одеської області” - Дідік В.М., довіреність №194 від 19.01.07р.;

Представник ПП “Агентство 2500” та Білгород-Дністровської ОДПІ в судове засідання не з’явилися. Про час і місце його проведення повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку „Промінвестбанк” ЗАТ в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м. Білгород-Дністровський Одеської області”

на рішення господарського суду Одеської області від 23.07.2008р.

у справі №28/64-08-1696

за позовом Приватного підприємства “Агентство 2500”

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Білгород-Дністровська об'єднана державна податкова інспекція

до Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку „Промінвестбанк” ЗАТ

про визнання недійсним договору застави

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.07.2008р. (суддя Гуляк Г.І.) позов Приватного підприємства “Агентство 2500” до Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку „Промінвестбанк” ЗАТ про визнання недійсним договору застави – задоволено; договір застави б/н від 21.04.05р. визнано недійсним; стягнуто з Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку „Промінвестбанк” ЗАТ в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м. Білгород-Дністровський Одеської області” на користь Приватного підприємства “Агентство 2500” 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк „Промінвестбанк” ЗАТ в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м. Білгород-Дністровський Одеської області” подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Приватного підприємства “Агентство 2500” відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.08р. до участі у справі залучено Білгород–Дністровську ОДПІ у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обґрунтованість прийнятого господарським судом рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку „Промінвестбанк” ЗАТ в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м. Білгород-Дністровський Одеської області” підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2005 року між АКПІБ "Промінвестбанк" в особі філії “Відділення Промінвестбанку в м. Білгород –Дністровський Одеської області”та ПП “Агентство - 2500” був укладений договір застави б/н в забезпечення виконання умов кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 030-60-01-15 від 21.04.2005р.

Задовольняючи позов ПП "Агентство 2500", місцевий господарський суд вважав, що укладення цього договору суперечить вимогам п. 8.6.3 п. 8.6 ст. 8 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами”щодо заборони передачі в наступну заставу майна, яке перебуває у податковій заставі.

Проте погодитись з таким висновком господарського суду неможливо з наступних підстав.

Приймаючи рішення від 23.07.2008року, господарський суд не врахував рішення Конституційного Суду України від 24.03.2005 N2-рп/2005, яким було визнано неконституційним підпункт 8.2.2. пункту 8.2. статті 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Згідно з цим рішенням, у разі наявності визначених законом підстав, право податкової застави автоматично поширюється не на всі активи боржника, а застосовується з урахуванням розміру заборгованості, тобто розмір майна боржника, яке перебуває у податковій заставі має відповідати розміру податкової заборгованості.

Господарський суд не дослідив, на яку частину активів позивача на час укладання спірного договору застави розповсюджувалось право податкової застави. А тому посилання суду на п.8.6.3 п.8.6 ст.8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" є необґрунтованими.

В оскаржуваному рішенні господарський суд посилається на наказ ДПА України N 216 від 16.06.2005року, яким затверджено Податкове роз'яснення положень статті 8 Закону України від 21.12.2000 N 2181 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", яким передбачено, що за запитом платника податків, який має податковий борг, податковий орган може видати письмове повідомлення про звільнення окремих видів активів такого платника податків з-під податкової застави. Однак позивач з відповідним запитом до Білгород-Дністровської ОДПІ не звертався.

Проте, відповідно до п.п. "г, д, і" пп. 4.4.2 п. 4.2 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове роз'яснення не має сили нормативно-правового акта та при оцінці судом доказів не має пріоритету над іншими доказами або іншими експертними оцінками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, ГПК України, інших законодавчих актів України та не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

В той же час, наказ ДПА України від 16.06.2005 р. N 216, яким затверджено податкове роз'яснення, суперечить як Конституції України, так і Закону України "Про Конституційний Суд України", оскільки передбачає можливість застосування до правовідносин, які виникли до 24.03.2005 р. норми, визнаної неконституційною. Водночас, господарський суд під час вирішення спорів не застосовує норм, які суперечать Конституції України. Оскільки пп. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" визнаний неконституційним, то господарський суд не вправі його застосовувати з огляду на вимогу ст. 4 ГПК України.

Тобто, ч. 1 ст. 4 ГПК України, зобов'язує господарський суд при вирішенні спору керуватися виключно чинним законодавством України.

Натомість, суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував приписів зазначених норм матеріального та процесуального права, а тому застосував правову норму, яка втратила чинність 24.03.2005року.

Питання розміру податкової заборгованості та адекватності йому права податкової застави залишилось не дослідженим, що виключало можливість задоволення позову.

Судова колегія враховує також те, що рішенням господарського суду м. Києва від 24.02.06р. наказ ДПА України від 16.06.2005 р. N 216 визнано недійсним. Зазначеним рішенням встановлено, що після прийняття рішення Конституційним Судом України право податкової застави не може існувати в тому ж обсязі (поширюватись на всі активи платника податків), адже закони вважаються конституційними, підлягають виконанню лише до тих пір, поки компетентним органом не буде встановлено інше.

Відповідно до положень пп. 4.4.2 п. 4.2 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" визнання судом інструкції або податкового роз'яснення податкового органу (незалежно від їх реєстрації в Міністерстві юстиції) недійсним є підставою для використання зазначеного рішення всіма платниками податків з моменту прийняття такого судового рішення.

Статтею 35 ГПК України встановлено, що обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи.

Таким чином, враховуючи, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, воно залишатись чинним не може і підлягає скасуванню з винесенням нового судового рішення про відмову в позові ПП "Агентство 2500".

Керуючись ст.ст. 85, 99, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку „Промінвестбанк” ЗАТ в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м. Білгород-Дністровський Одеської області” задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 23.07.2008р. у справі №28/64-08-1696 скасувати.

В позові Приватному підприємству “Агентство 2500” відмовити.

Головуючий суддя                                                            Воронюк О.Л.

Суддя                                                                                Єрмілов Г.А.

Суддя                                                                                Лашин В.В.

Постанова підписана 10.12.2008р.