ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Київ, вул. Комінтерну, 16
УХВАЛА

"27"
жовтня 2008 р.
Справа № 9/380-08

Господарський
суд Київської області в складі судді Євграфової Є.П., розглянувши заяву про
забезпечення позову у справі

за
позовом

Приватного
підприємця ОСОБА_1, с. Потіївка, Білоцерківський район,

до

Комунального
підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної
інвентаризації», м. Біла Церква,

третя
особа:

ОСОБА_2,
м. Київ,

про

визнання
права власності на нежитлові будівлі,

за
участю представників:

позивача:

ОСОБА_1
-особисто,

відповідача:

не
з'явились,

третьої
особи:

ОСОБА_2
-особисто,

Обставини
справи:

Приватний
підприємець ОСОБА_1 (далі -ПП ОСОБА_1, позивач) звернувся до господарського
суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Київської
обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації»(далі
-відповідач, КП Білоцерківське МБТІ) про визнання права власності на нежитлові
будівлі, що знаходяться у селі Потіївка, Білоцерківського району, Київської
області (територія колишнього КСП «Потіївське», ферма №2.).

Провадження
у справі порушено ухвалою від 14.07.2008р.

Ухвалою
від 18.07.2008р. за клопотанням позивача вжито заходів забезпечення позову та
заборонено відповідачу  до закінчення
розгляду справи по суті та набрання рішенням суду законної сили здійснювати
реєстрацію права власності на спірні нежитлові будівлі, що знаходяться у селі
Потіївка, Білоцерківського району, Київської області (територія колишнього КСП
«Потіївське», ферма №2).

Ухвалою
від 05.08.2008р. залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -ОСОБА_2,
розгляд справи відкладено на 16.09.2008р.

08.08.2008р.
через загальний відділ суду від позивача надійшла заява про уточнення позовної
заяви, відповідно до якої позивач просить визнати недійсним рішення №41 від
09.07.2008р. виконавчого комітету Потіївської сільської ради в частині визнання
права власності на нежитлові будівлі, що знаходяться у селі Потіївка (територія
колишнього КСП „Потіївське”. Також позивачем було подано клопотання про залучення
до участі у справі в якості іншого відповідача Виконавчого комітету Потіївської
сільської ради, та в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні
відповідача -ОСОБА_2.

У
зв'язку з надходженням апеляційної скарги, справу 26.08.2008р. було скеровано
до Київського міжобласного апеляційного господарського суду. У зв'язку з
поверненням 17.10.2008р. справи до господарського суду Київської області,
ухвалою від 17.10.2008р. справу призначено до розгляду на 27.10.2008р.

Через
загальний відділ суду 24.10.2008р. від третьої особи ОСОБА_2 надійшло
клопотання про заміну відповідача у справі, а саме, КП Білоцерківське МБТІ на
ОСОБА_2.

В
судове засідання 27.10.2008р. відповідач представника не направив, про час та
місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши
матеріли справи, подані сторонами клопотання та заяви, суд встановив наступне:

На
підставі рішення зборів співвласників майна КСП «Потіївське», села Потіївка,
Білоцерківського району Київської області 14.03.2005р. (протокол №1 в матеріалах
справи) за Актом від 15.03.2005р. прийому -передачі майна колишнього КСП
«Потіївське»у спільну часткову власність групі співвласників, які подали заяви
про виділення їм майна в натурі для передачі в оренду ПП ОСОБА_1, було передано
майно на суму 487 177 грн.

До
майна, що було передане по акту прийому -передачі від 15.03.2005 року групі
співвласників у спільну часткову власність, серед іншого входили наступні
нежитлові будівлі: нежитлова будівля - склад міндобрив, (інвентарний номер 5);
нежитлова будівля - кормоцех ферми №2, (інвентарний номер 41); нежитлова
будівля - корівник 4 -х рядний, (інвентарний номер 34); нежитлова будівля -
корівник 4 -х рядний, (інвентарний номер 33); нежитлова будівля -
трансформаторна, (інвентарний номер 36); нежитлова будівля - ветізолятор,
(інвентарний номер 35); нежитлова будівля - корівник 4-х рядний, (інвентарний
номер 31); нежитлова будівля - пункт штучного осіменіння, (інвентарний номер
37); нежитлова будівля - пропускник, (інвентарний номер 38); нежитлова будівля
- корівник, (інвентарний номер 30).

На
підставі договорів купівлі-продажу між позивачем та співвласниками майна,
зазначене майно на загальну суму 353 981 грн. було придбане позивачем в березні
2008р.

Також
як підтверджується матеріалам справи, позивач звернувся до Комунального
підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної
інвентаризації»із заявою від 02.07.2008 року з проханням зареєструвати право
власності на зазначені вище об'єкти нерухомості.

Згідно
відповіді від 08.07.2008р. відповідач пропонував подати для реєстрації прав
власності договір купівлі-продажу -оригінал і копію (посвідчені нотаріально) та
вказати адресу, за якою знаходяться нерухомі об'єкти, та їх площі.

Позивач
звернувся до суду з позовом до МБТІ відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України, згідно якої, власник майна може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а
також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Проте,
як підтверджується матеріалами справи, рішенням №41 від 09.07.2008р.
виконавчого комітету Потіївської сільської ради Київського району „Про визнання
права власності на нежитлові будівлі, що знаходяться на території сільської
ради і передані у власність ОСОБА_2”, розглянувши заяву ОСОБА_2 про визнання
права власності на нежитлові будівлі, протокол зборів, співвласників майна, акт
прийоми-передачі майна на підставі делегованих повноважень виконавчий комітет
вирішив на підставі поданих документів присвоїти поштову адресу і визнати право
власності на об'єкти нерухомого майна за ОСОБА_2. В переліку майна, окрім
іншого, зазначене в тому числі, майно яке є предметом спору в даній справі.

Відповідно
до вимог ст. 318 Цивільного кодексу України суб'єктами права власності є
Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2
цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Частина
3 ст. 319 названого Кодексу встановлює, що усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Згідно
ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки
на час розгляду справи щодо спірного майна виконавчим комітетом Потіївської
сільської ради прийнято рішення, за яким відповідачу доручено оформити право
власності, в тому числі на спірне майно, за фізичною особою -громадянином
ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що рішення по даному спору зачіпатиме його
права та охоронювані законом інтереси, в зв'язку з чим останній повинен бути
стороною - відповідачем у даній справі.

Разом
з тим в силу вимог статей 1, 21 Господарського процесуального кодексу України
сторонами в судовому процесі -позивачами і відповідачами -можуть бути юридичні
особи та громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності. Тобто фізична особа не може бути стороною у справі,
за виключенням випадків коли вона звертається до господарського суду як
кредитор з заявою у справу про банкрутство та за захистом порушених
корпоративних прав.

За
таких обставин, провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі п. 1
ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого
господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає
вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи,
що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, заявлена
позивачем  заява про уточнення позовних
вимог судом не приймається до розгляду.

Відповідно
до приписів ст. 47 Господарського процесуального кодексу України державне мито
підлягає поверненню у випадках і в порядку, встановлених законодавством.

Згідно
із п. 3 ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”
сплачене державне мито підлягає поверненню частково або повністю у випадках
припинення провадження у справі або залишення позову без розгляду, якщо справа
не підлягає розглядові в суді чи в господарському суді, а також коли позов
подано недієздатною особою.

З
огляду на зазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для
повернення Приватному підприємцю ОСОБА_1 з Державного бюджету України сплачене
ним державне мито за квитанцією №3 від 03.07.2008р. в сумі 85 грн. та за
квитанцією №4 від 07.08.2008р. в сумі 85 грн.

З
огляду на припинення провадження у справі заходи забезпечення позову відповідно
до ст. 68 ГПК України підлягають скасуванню.

Враховуючи
викладене, керуючись ст. 47, 68, п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Припинити провадження у справі.

2.
Заходи забезпечення позову встановлені ухвалою господарського суду Київської
області від 18.07.2008р. скасувати.

3.
Видати довідки на повернення державного мита.

Суддя
Є.П. Євграфова