ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2008 р.

№ 11/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Дерепи В.І.

суддів Грека Б.М.

Стратієнко Л.В.

з участю представників:

позивача:

відповідача:

Дубовий І.Б.

Дроздецький М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області

на рішення

господарського суду Закарпатської області від 06 червня 2008 р.

у справі

№11/13

за позовом

регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області

до

відкритого акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево"

про

зобов’язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

У січні 2008 р. позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що під час приватизації ВАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" до його статутного фонду не увійшов недоторканий запас з 350 т бензину та 140 т дизпалива, створений відповідно до розпорядження представника Президента України по Закарпатській області від 24.02.1993 р. №11-рт "Про накопичення і зберігання в недоторканому запасі палива для заправки автомашин і шляхово-будівельної техніки народного господарства області, яка поставляється в Збройні Сили України при мобілізації".

Просив зобов’язати відповідача на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України повернути державі в особі позивача вказані паливно-мастильні матеріали.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 06.06.2008 р. (суддя Якимчук Л.М.) в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та передати справу на новий розгляд.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду –без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд послався на преюдиціальне значення фактів, установлених рішенням господарського суду м.Києва від 12.09.2006 р. у справі № 3/106-45/194т-32/358т за позовом регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області до відкритого акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" про визнання права державної власності на спірне майно, яким у позові було відмовлено, процитувавши мотивувальну частину вказаного рішення на чотирьох аркушах (а.с.192-195,т.1). Зокрема, таке значення надано викладеним в мотивувальній частині цього рішення висновкам про те, що позивачем не доведено фактичну передачу відповідачу спірного майна у власність або на зберігання; позивач, як повноважний орган щодо управління державним майном не вчиняв будь-яких дій, направлених на виконання своїх зобов’язань щодо спірного майна.

Проте з цим погодитись не можна, оскільки судом допущено помилку у застосуванні положень статті 35 Господарського процесуального кодексу України щодо підстав звільнення від доказування.

Відповідно до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Всупереч положенням зазначеної статті суд помилково надав преюдиціального значення оціночним судженням, зробленим судом при вирішенні іншої справи, ототожнивши факти, встановлені судом, з їх юридичною оцінкою.

В порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, роз'яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення" суд не дав належної правової оцінки наявним у справі документам щодо приватизації відповідача, з яких вбачається, що спірне майно було в наявності на час приватизації ВАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" і не було включено до його статутного фонду (а.с.19-20, 21-23, 128,т.1).

Як вбачається з пояснювальної записки відповідача (а.с.166,т.1) недоторканий запас нафтопродуктів зберігався у ВАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" сумісно з поточними запасами.

За таких обставин суд мав з’ясувати яким чином спірна кількість нафтопродуктів могла стати некондиційною у зв’язку з закінченням гарантійного строку зберігання за умови постійного поповнення поточних запасів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державних підприємств" приватизація державного майна (далі - приватизація) - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України.

Виходячи з вказаної дефініції, суд мав з’ясувати чи могло вплинути на зміну форми власності державного майна, яке під час приватизації не ввійшло до статутного фонду відповідача, неналежне виконання позивачем своїх обов’язків, як органу приватизації, щодо управління вказаним майном та наявність рішення суду про відмову у визнанні права державної власності на вказане майно.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений або пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений.

Тобто, правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

При винесенні судового рішення про відмову у задоволенні позову суд вимоги ст. 267 ЦК України не врахував, об'єднавши взаємовиключні поняття правил застосування позовної давності, як за спливом строків позовної давності так і необґрунтованістю самої вимоги.

За таких обставин судове рішення у справі підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір відповідно до закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області задовольнити.

Рішення господарського суду Закарпатської області від 06 червня 2008 р. у справі за № 11/13 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий В.І. Дерепа

Суддя Б.М. Грек

Л.В. Стратієнко