ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2008 р.

№ 1/286-15/81

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

Дерепи В.І.,

суддів

Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Львівського комунального підприємства "Старий Львів"

на

рішення господарського суду Львівської області від 24 липня 2007 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21 січня 2008 року

у справі

№ 1/286-15/81

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека матері і дитини"

до

Львівського комунального підприємства "Старий Львів"

про

визнання бездіяльності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди

участю представників сторін:

від позивача –не з’явився

відповідача –не з’явився

ВСТАНОВИВ:

В березні 2006 року товариство з обмеженою відповідальністю "Аптека матері і дитини" звернулось до господарського суду Львівської області із позовом до Львівського комунального підприємства "Старий Львів" про визнання бездіяльності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору на експлуатаційні витрати від 1 січня 2002 року, відповідно до якого відповідач зобов`язався забезпечувати санітарне обслуговування прибудинкових територій та допоміжних приміщень, технічне обслуговування будинку № 13 по вул. Личаківській у місті Львові.

Рішенням господарського суду Львівської області від 24 липня 2007 року (суддя –Т.Костів), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21 січня 2008 року (головуючий –Г.Орищин, судді –Н.Галушко, М.Краєвська), позов задоволено частково. Стягнено з відповідача 4 694,88 грн. збитків та судові витрати.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 24 липня 2007 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21 січня 2008 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено господарськими судами, 01.01.2002 року між позивачем і відповідачем було укладено договір на експлуатаційні витрати.

Відповідно до пункту 1.1. предметом договору є передача замовником (позивачем) підряднику (відповідачу) на технічне обслуговування нежитлового приміщення площею 241 кв.м. у будинку №1,3 по вул. Личаківській, що є комунальною власністю міста.

Позивач зобов'язався забезпечити утримання нежитлового приміщення в належному технічному стані відповідно до "Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинкових територій", своєчасно та в повному обсязі вносити плату за експлуатаційні витрати, оплачувати технічне обслуговування нежитлового приміщення до 10 числа поточного місяця разом з оплатою за оренду приміщення, а відповідач зобов'язався забезпечувати санітарне обслуговування прибудинкових територій та допоміжних приміщень, враховуючи вивіз твердих відходів, технічне обслуговування елементів будинку згідно із вимогами зазначених Правил, а також забезпечення комунальних та інших послуг власнику нежитлового приміщення по діючим розцінкам, тарифам чи договірним цінам.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Перелік робіт, які зобов'язався виконувати відповідач, забезпечуючи санітарне обслуговування прибудинкових територій та допоміжних приміщень, технічне обслуговування елементів будинку, у вказаному договорі не зазначений. Однак, зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги складаються з:

а) комунальних послуг (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

б) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

в) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

г) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад, залежно від функціонального призначення, визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Перелік послуг, затверджений Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №150 від 10.08.2004 р. "Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд" передбачає, зокрема, роботи з усунення незначних аварій водопроводу та каналізації (п. 1.2.12.8.), заміну ушкоджених ділянок трубопроводів (п. 2.12.1.), усі будівельні роботи, пов'язані з капітальним ремонтом водопроводу та каналізації (п. 2.12.11.).

Пунктом 2.2. договору встановлено, що якісний рівень утримання приміщень у належному стані повинен відповідати Правилам користування приміщеннями житлових будинків та прибудинкових територій.

Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, в п. 12 визначають, що балансоутримувач житлового будинку або уповноважена ним особа несе відповідальність перед власником, наймачем (орендарем) приміщення житлового будинку в разі ненадання або надання не в повному обсязі послуг, що призвело до збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю, - шляхом відшкодування збитків; зниження якісних показників послуг, порушення встановлених договором строків усунення несправностей або перевищення допустимих перерв у наданні послуг - шляхом зменшення розміру плати та виплати споживачеві компенсації в розмірі, встановленому законодавством. Згідно з п. 4 Правил, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством; відшкодування збитків, завданих їх майну та/або приміщенням, шкоди, заподіяної їх життю чи здоров'ю внаслідок незадовільного утримання будинку або ненадання чи надання не в повному обсязі послуг, відповідно до законодавства.

Відповідно до п.3.1.1. договору замовник (позивач) має право стягувати з підрядчика (відповідача) згідно з діючим порядком заподіяні збитки, викликані неналежним виконанням вимог, вказаних в п.2.3.1 договору.

Частина 1 статті 623 ЦК України закріплює, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком місцевого та апеляційного господарських судів щодо наявності повного складу вчиненого відповідачем цивільного правопорушення, шкідливим наслідком якого стало завдання позивачу реальних збитків розмір яких підтверджується наявними в матеріалах справи товарними чеками, накладними і висновком № 838 судово-економічної експертизи від 08.05.2007 року в сумі 4 694,88 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України Вищий господарський суд України, суд

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу Львівського комунального підприємства "Старий Львів" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 24 липня 2007 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21 січня 2008 року у справі за № 1/286-15/81 –без змін.

Головуючий, суддя

В.Дерепа

Суддя

Б.Грек

Суддя

Л.Стратієнко