ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

03.11.2008

Справа №2-7/8571-2008

За позовом Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (м. Житомир, вул. 1-го травня, 38)

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатська троянда» (м. Сімферополь, вул. Училищна, 40)

Про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – Мамедов А. В., предст., дов. №13/204 від 15.01.2008 р.

Від відповідача - Грабовський Ю. Л., предст., дов. від 01.09.2008 р.

Суть справи: Державне підприємство «Житомирський лікеро-горілчаний завод» звернулося до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатська троянда», в якій просить постановити рішення про повернення позивачеві майна, яке було передано згідно акта приймання-передачі №1 від 01.11.2005 р. на загальну суму 23 937,10 грн., а у разі пошкодження або відсутності майна відшкодувати збитки у розмірі повної вартості майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору №1 від 01.11.2005 р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Закарпатська троянда» на відповідальне зберігання був переданий товар на загальну суму 23 937,10 грн., яке відповідач мав повернути за першою вимогою. Враховуючи ігнорування відповідачем багаторазових звернень з проханням повернути майно, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

В процесі розгляду справи позивачем були уточнені вимоги, згідно яких він просить суд стягнути з відповідача збитки, заподіяні внаслідок втрати переданого на зберігання майна у розмірі 23 937,10 грн.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують правовідносини сторін, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

За клопотанням сторін строк розгляду справи був продовжений у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

01.11.2005 р. між Державним підприємством «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (Поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпатська троянда» (зберігач) був укладений договір відповідального зберігання №1, пунктом 1.1 якого передбачено, що Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання майно згідно акта №1 приймання-передачі, який є невід’ємною частиною цього договору.

Матеріали справи свідчать, що майно на відповідальне зберігання було передано відповідачу за актом приймання-передачі №1, підписаним обома сторонами та скріпленим печатями підприємств.

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з пунктом 2.1.7 Зберігач зобов’язаний за першою вимогою Поклажодавця повернути майно.

Листами №13-348 від 07.05.2007 р., №13-505 від 04.07.2007 р., №13-51 від 31.01.2008 р. позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатська троянда» з проханням повернути майно, передане на відповідальне зберігання.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що відповідачем передане за договором майно збережено не було, а тому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатська троянда» збитки у розмірі вартості майна – 23 937,10 грн.

Так, згідно зі статтею 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Аналіз наявних в матеріалах справи документів дозволяє суду зробити висновок, що укладений між сторонами договір відповідального зберігання є договором відповідального зберігання товарним складом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 959 ЦК України товарний склад зобов'язаний надавати поклажодавцеві можливість оглянути товар або його зразки протягом усього часу зберігання, а якщо предметом зберігання є речі, визначені родовими ознаками, - взяти проби та вжити заходів, необхідних для забезпечення його схоронності.

Аналогічне положення закріплено в пункті 2.1.6 договору №1 від 01.11.2005 р.

Вимога поклажодавця про надання йому можливості провести інвентаризацію товару є способом контролю за схоронністю товару у межах зазначеного вище законодавчого положення та його обов'язком як суб'єкта підприємницької діяльності та платника податків. Наслідком ухилення зберігача від проведення інвентаризації товарів та не забезпечення у судовому процесі доказів про наявність у нього на зберіганні товарів, є висновок про незбереження переданих йому товарів.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Згідно з пунктом 7 Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 р. N 69, основними завданнями інвентаризації є:

- виявлення фактичної наявності основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, цінних паперів та інших грошових документів, а також обсягів незавершеного виробництва в натурі;

- установлення лишку або нестачі цінностей і коштів шляхом зіставлення фактичної наявності з даними бухгалтерського обліку;

- виявлення товарно-матеріальних цінностей, які частково втратили свою первісну якість, застарілих фасонів і моделей, а також матеріальних цінностей та нематеріальних активів, що не використовуються;

- перевірка дотримання умов та порядку збереження матеріальних та грошових цінностей, а також правил утримання та експлуатації основних фондів;

- перевірка реальності вартості зарахованих на баланс основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, цінних паперів і фінансових вкладень, сум грошей у касах, на розрахунковому, валютному та інших рахунках в установах банків, грошей у дорозі, дебіторської і кредиторської заборгованості, незавершеного виробництва, витрат майбутніх періодів, резервів наступних витрат і платежів.

Отже, з наведених вище положень вбачається, що під інвентаризацією розуміється перевірка наявності товарно-матеріальних цінностей, стану їх зберігання для підтвердження правильності та достовірності даних бухгалтерського обліку та звітності.

Згідно з пунктом 11.1 Інструкції для проведення інвентаризаційної роботи на підприємствах, розпорядчим документом їх керівника створюються постійно діючі інвентаризаційні комісії у складі керівників структурних підрозділів, головного бухгалтера, які очолюються керівником підприємства або його заступником.

Постійно діючі інвентаризаційні комісії, згідно з п. 11.3 Інструкції:

- проводять профілактичну роботу по забезпеченню збереження цінностей, заслуховують на своїх засіданнях керівників структурних підрозділів з цього питання;

- організовують проведення інвентаризацій і здійснюють інструктаж членів робочих інвентаризаційних комісій;

- здійснюють контрольні перевірки правильності проведення інвентаризацій, а також вибіркові інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у місцях зберігання та переробки в міжінвентаризаційний період. Основними завданнями перевірок і вибіркових інвентаризацій в міжінвентаризаційний період є здійснення контролю за збереженням цінностей, дотриманням матеріально відповідальними особами правил їх зберігання і ведення первинного обліку;

- перевіряють правильність визначення інвентаризаційних різниць, обґрунтованість пропозицій щодо заліків пересортиці цінностей в усіх місцях їх збереження;

- при встановленні серйозних порушень правил проведення інвентаризації та в інших випадках проводять за дорученням керівника підприємства повторні суцільні інвентаризації;

- розглядають письмові пояснення осіб, які допустили нестачу чи псування цінностей або інші порушення, і свої пропозиції щодо регулювання виявлених нестач та втрат від псування цінностей, заліку внаслідок пересортиці відображають у протоколі. В протоколі мають бути наведені відомості про причини і про осіб, винних у нестачах, втратах і лишках та про вжиті до них заходи.

Відповідно до пунктів 11.5, 11.6 Інструкції якщо матеріально відповідальні особи виявлять після інвентаризації помилки в інвентаризаційних описах, вони повинні негайно (до відкриття складу, комори, відділу, секції тощо) заявити про це інвентаризаційній комісії, яка після перевірки вказаних фактів та їх підтвердження проводить виправлення помилок. Контрольні перевірки інвентаризації повинні проводитись постійно діючою інвентаризаційною комісією з участю членів робочих інвентаризаційних комісій і матеріально відповідальних осіб після закінчення інвентаризації, але обов'язково до відкриття складу (комори, секції тощо), де проводилась інвентаризація. При цьому перевіряються з опису найбільш цінні матеріальні цінності та ті, що користуються підвищеним попитом. При виявленні значних розходжень між даними інвентаризаційного опису і даними контрольної перевірки призначається новий склад робочої інвентаризаційної комісії для проведення повторної суцільної інвентаризації цінностей. Керівник підприємства повинен терміново по доповіді постійно діючої інвентаризаційної комісії розглянути питання про відповідальність першого складу робочої інвентаризаційної комісії, яка допустила порушення при проведенні інвентаризації цінностей. Результати контрольних перевірок інвентаризацій оформляються актом. Реєстрацію проведених контрольних перевірок здійснює бухгалтерія у спеціальній книзі

Отже, з наведених вище норм випливає, що незбереження відповідачем переданого йому за договором майна має бути підтверджено відповідними належними та допустимими доказами, а саме: відповідним актом інвентаризаційної комісії.

Проте, відповідні акти сторонами складені не були. Не надані суду позивачем й докази звернення до відповідача з вимогою про надання йому можливості провести інвентаризацію товару.

В свою чергу, відсутність вказаних документів спростовує достовірність твердження позивача про незбереження Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпатська троянда» переданого за договором №1 від 01.11.2005 р. майна. Наведене свідчить про те, що способом захисту порушеного права позивача є спонукання Зберігача до повернення в натурі майна, а не стягнення збитків у вигляді його вартості.

Так, згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Ст. 25 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, поняття збитків, наведені у частині п'ятій статті 225 ГК України та у частині другій статті 22 ЦК України, не є тотожними. Таким чином, ГК України встановлює особливості відшкодування збитків в господарських відносинах.

Згідно з ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

З огляду на викладене, можна зробити висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов’язання, якого припустився боржник. Отже, між порушенням та збитками має бути причинний зв’язок. За відсутністю такого зв’язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв’язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв’язок між саме між порушенням зобов’язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Таким чином, враховуючи недоведення позивачем факту незбереження відповідачем майна, тобто протиправної поведінки зберігача як необхідної складової частини цивільного правопорушення, вимоги про відшкодування збитків задоволенню не підлягають.

Судові витрати суд залишає за позивачем згідно положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.