ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2008 р.

№ 12/934

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів :

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

касаційних скарг

-          Державного підприємства “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України;

-          Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації

на постанову

від 27.05.2008 року Житомирського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 12/934

господарського суду

Хмельницької області

за позовом

Комунального підприємства “Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації”

до

1.          Старокостянтинівської міської ради;

2.          ДП “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів

Старокостянтинівське бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації

про

спонукання укласти договір

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

Панасюк В.В. (довіреність від 30.01.2008р. № 7);

Скоц В.С. –начальник Старокостянтинівського міського комунального бюро технічної інвентаризації

від відповідача:

від третьої особи:

1.          Мельничук М.С. –міський голова; Степанишин О.Д. (довіреність від 02.10.2008р. №1137-02);

2.          Мартинюк А.М. (довіреність №01-01/1161 від 23.06.2008р.)

не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 24.03.2008 року (суддя Шпак В.О.) позов задоволено; зобов’язано ДП “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України укласти договір про організацію доступу БТІ до користування автоматизованою електронною системою “Реєстр прав власності на нерухоме майно” з КП “Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації” на умовах викладених в проекті договору від 05.12.2007 року; у позові КП “Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації” до Старокостянтинівської міської ради про зобов’язання Старокостянтинівську міську раду вжити заходів для підключення підприємства позивача до Реєстру прав власності на нерухоме майно відмовлено; стягнуто з відповідача-2 на користь позивача 85,00 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 року (головуючий суддя –Майор Г.І., судді –Будішевська Л.О., Горошкова Н.Ф.) рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.03.2008 року у справі № 12/934 змінено, абзац другий резолютивної частини викладено в такій редакції: “Зобов’язано ДП “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України укласти договір про організацію доступу БТІ до користування автоматизованою електронною системою “Реєстр прав власності на нерухоме майно” з КП “Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації”; в решті рішення залишено без змін.

В касаційній скарзі ДП “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, справу направити на новий розгляд, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ч.2 ст.14 ЦК України, ст.43 ГПК України.

В касаційній скарзі Старокостянтинівське бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації просить скасувати ухвалені по справі судові акти і припинити провадження по справі, посилаючись на порушення норм матеріального права, а саме: ч.2 ст19 Конституції України, п.30 ч.1 ст.26, п. “б” ст.30 Закону України “Про місцеве самоврядування”, ст.2, п.5 Перехідних положень Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”.

Відзиву на касаційні скарги позивач не надіслав.

Третя особа не скористалася наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представників відповідача, які підтримали викладені в ній доводи, заперечення на касаційні скарги представників позивача та відповідача-1, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні місцевого господарського суду та в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Комунальне підприємство “Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації” звернулось до ДП “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України з пропозицією укласти договір про організацію доступу КП “Старокостянтинівське міське БТІ” до користування автоматизованою електронною системою “Реєстр прав власності на нерухоме майно” (а.с.52).

Листом №01-08/2285 від 24.12.2007 року ДП “Інформаційний центр” відмовив КП “Старокостянтинівське БТІ” в укладенні такого договору. Вказана відмова мотивована тим, що 28.12.2002 року за №15/4-02 між відповідачем та Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації укладено договір про організацію доступу БТІ до користування автоматизованою електронною системою, а п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року передбачає, що здійснення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно в межах одного населеного пункту кількома БТІ не допускається (а.с.11).

У зв’язку з відмовою в укладенні такого договору позивач звернувся до суду з позовом про зобов’язання відповідача-2 укласти договір про організацію доступу КП “Старокостянтинівське міське БТІ” до користування автоматизованою електронною системою “Реєстр прав власності на нерухоме майно” на умовах, викладених в проекті договору від 05.12.2007 року.

Позов мотивовано посиланням на ст.5 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, відповідно до якої державна реєстрація прав проводиться місцевими органами державної реєстрації прав виключно за місцем знаходження нерухомого майна, а саме: в містах Києві та Севастополі, місті обласного підпорядкування, районі та ст.30 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, яка передбачає, що до повноважень виконавчих органів рад відноситься облік та реєстрація відповідно до закону об’єктів нерухомого майна незалежно від форм власності (Згідно з постановою Верховної Ради України від 22.12.1998 року №342-ХІУ затверджено межі міста Старокостянтинова площею 3542,1 га.). Також в позові зазначено, що відповідно із п.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, укладення договору між БТІ та відповідачем є обов’язковим. Стаття 187 ГК України передбачає, що спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов’язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

В частині задоволення позовних вимог Житомирський апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача є правомірними, оскільки згідно з п.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно укладення договору між БТІ та відповідачем є обов’язковим.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим з огляду на таке.

Пунктом 5 наказу Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року “Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно” покладено на державне підприємство “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України: здійснення заходів з розробки та встановлення програмного забезпечення БТІ для ведення електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно до 30 серпня 2002 року; запровадження в обіг спеціальних бланків (виготовлення та постачання) для видачі витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтв про право власності з 1 жовтня 2002 року; підготовку та подання на затвердження тарифів за надання витягів з Реєстру прав на нерухоме майно, за користування інформацією та інші послуги, які надаються адміністратором Реєстру. Пунктом 5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно передбачено порядок надання витягу з Реєстру прав та інформації про зареєстровані права.

Стаття 187 ГК України передбачає, що спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення, яких є обов’язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Судами не було враховано положення частини 2 ст.14 ЦК України відповідно до яких, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї, оскільки жодним нормативно-правовим актом України, в тому числі і тими, на які послався суд, не встановлено обов’язку відповідача-2 укладати договори про організацію доступу БТІ до користування автоматизованою електронною системою “Реєстр прав власності на нерухоме майно” з кожним підприємством БТІ, яке бажає укласти такий договір.

Основним обов’язком ДП “Інформаційний центр” МЮ України як адміністратора Реєстру прав власності на нерухоме майно є здійснення програмно-інформаційного забезпечення Реєстру прав, відповідальність за його функціонування, збереження даних і захист їх від руйнування. Судами не встановлено в чому відповідач-2 припустився порушень нормативно-правових актів, які регламентують проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно в частині відмови від укладення договору з позивачем. При цьому суди мають встановити обставини стосовно договору відповідача з третьою особою, який діє до 2012 року, та укладений стосовно того ж населеного пункту в якому має намір здійснювати державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно позивач по справі.

Оскільки в силу абзацу 2 п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно здійснення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно в межах одного населеного пункту кількома БТІ не допускається, судами не дано оцінки правовим наслідкам зобов’язання відповідача-2 укласти договір з позивачем за наявності не припиненого, не визнаного недійсним, не зміненого договору відповідача з третьою особою.

Колегія суддів також звертає увагу судів на таке.

Згідно п.8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно до створення Реєстру прав реєстрація прав здійснюється шляхом ведення реєстрових книг, записи яких прирівнюються до даних Реєстру прав. Відповідно до п.3.1 Інструкції № 121 від 09.06.1998 року Реєстрові книги ведуться щодо кожного населеного пункту.

Пунктом 1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, передбачено, що реєстрації підлягають права власності при наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію прав власності на ці об’єкти. Судами не встановлено, що матеріали технічної інвентаризації та реєстрові книги знаходяться у позивача (п.1.11 Тимчасового положення передбачено, що пріоритет має запис на паперових носіях).

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об’єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

На сьогодні державна реєстрація прав власності ведеться згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (назва в редакції наказу Міністерства юстиції України від 17.05.2004 року № 36/5), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. №7/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445.

Згідно п.1.3 Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 р.№7/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 січня 2003 року за №67/7388 року, БТІ здійснює Реєстрацію прав власності на об’єкти нерухомого майна, що розташовані в межах його зони обслуговування.

Зона обслуговування БТІ - це перелік населених пунктів, у межах території яких БТІ має здійснювати реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Судами не встановлювалось чи змінювалась зона обслуговування Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації, що була йому встановлена з метою здійснення реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.1.3 вищенаведеного Порядку розділ Реєстру прав відкритий одним БТІ, може бути змінений, закритий лише тим БТІ, яким він був відкритий. При ліквідації БТІ або зміні зони обслуговування БТІ права на ведення відповідних розділів Реєстру прав передаються адміністратором Реєстру прав до правонаступника цих прав.

Держава з метою виконання державної реєстрації прав власності на об’єкти нерухомості створила державні підприємства БТІ у складі Мінкомунгоспу на які поклала функції реєстратора. Згідно інструкції від 31.01.1966 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Правила державної реєстрації об’єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року №56, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, які втратили чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, розроблені з метою впровадження державної системи реєстрації, обліку та оцінки вартості нерухомого майна на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №150 від 27.02.1995 року встановлювали порядок державної реєстрації об’єктів нерухомого майна, що знаходилися у власності юридичних та фізичних осіб.

Згідно п. 1.4 вказаних правил державну реєстрацію об’єктів нерухомого майна здійснювали державні підприємства БТІ місцевих органів державної виконавчої влади.

Відповідно до п.1.5 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, яка втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року №36 у зв’язку з прийняттям Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445, державну реєстрацію прав власності на об’єкти нерухомого майна здійснювали Державні комунальні підприємства БТІ.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991 року “Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)”, якою було затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), БТІ з державної власності було передано у комунальну власність, залишивши за БТІ функції державного реєстратора. Судами не дано оцінки матеріалам справ, які свідчать, що Старокостянтинівська райдержадміністрація отримала у власність державне підприємство –Старокостянтинівське бюро технічної інвентаризації, яке на даний час належить до районної комунальної власності.

Згідно п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст, тобто визнається автоматично без прийняття спеціального рішення.

Оскільки державна реєстрація є державною функцією і це є підтвердженням державного виникнення, існування або припинення права власності на нерухоме майно, що в свою чергу гарантується Конституцією України, органи місцевого самоврядування не мають ніякого відношення до реєстрації прав власності, а тим більше створення своїх підприємств по реєстрації прав власності та делегуванню їм таких повноважень, яких самі не мають згідно Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.

За таких обставин, згідно перехідних положень Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” до створення єдиної системи органів реєстрації прав власності при Держкомземі, відповідно до вимог “Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно”, та “Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно” №7/5 від 28.01.2003 року, не вірним є висновок апеляційного судів, що позивач має право вимагати укладення з ним відповідачем-2 договору про організацію доступу КП “Старокостянтинівське міське БТІ” до користування автоматизованою електронною системою “Реєстр прав власності на нерухоме майно”.

Зазначене неповне встановлення обставин справи є суттєвим порушенням ст.43 ГПК України та виключає можливість висновку касаційної інстанції щодо правильності застосування судом норм матеріального права при вирішенні спору. У зв’язку з цим постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню в частині задоволення позовних вимог з передачею справи в цій частині на новий розгляд. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги наведене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об’єктивного встановлення обставин справи, прав і обов’язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

В частині відмови в позові рішення судів не оскаржено тому в цій частині постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.3 ч. 1 ст. 1119, ч.1 ст.11110, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ДП “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України від 12.06.2008 року та Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації від 23.06.2008 року № 230 на постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 року у справі № 12/934 задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 року та рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.03.2008 року у справі № 12/934 скасувати в частині задоволення позовних вимог до ДП “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України і в цій частині справу направити до Господарського суду Хмельницької області на новий розгляд.

В іншій частині постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 року у справі № 12/934 - залишити без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

О.Глос