КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2008                                                                                           № 29/533

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:           Малетича М.М.

За участю представників:

від позивача - Захаркевич Т.С.

від відповідача - Хімчак Т.В., Григор’єва О.І.

від третьої особи -Захаркевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного територіально-галузеве об"єднання "Південно-Західна залізниця"

на рішення Господарського суду м.Києва від 02.07.2008

у справі № 29/533

за позовом                               Командитного товариства "АСТАТ"

до                                                   Державного територіально-галузеве об"єднання "Південно-Західна залізниця"

третя особа           Компанія "Галнафта Корп." ("Galnafta Corp.")

про                                                  відшкодування завданих збитків

ВСТАНОВИВ:

Командитне товариство «Астат» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» суми нанесених збитків у розмірі 15 099 732, 20 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.07.2008 року позов задоволено повністю; стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (01601, м. Київ-34, вул. Лисенка 6, з рахунку виявленого під час виконання судового рішення, ) на користь Командитного товариства "АСТАТ" (01005, м. Київ, вул. Анрі Барбюса 5-А, ) 15 099 732, 20 грн. (п'ятнадцять мільйонів дев'яносто дев'ять тисяч сімсот тридцять дві гривні 20 копійок) нанесених збитків; стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (01601, м. Київ-34, вул. Лисенка 6, з рахунку виявленого під час виконання судового рішення, ) на користь Командитного товариства "АСТАТ" (01005, м. Київ, вул. Анрі Барбюса 5-А, ) 25 500 грн. (двадцять п'ять тисяч п'ятсот гривень) витрат на сплату державного мита, 118 грн. (сто вісімнадцять гривень) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у повному обсязі відмовити в задоволенні позовних вимог Командитного товариства «Астат».

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що не відповідає матеріалам справи висновок суду, що вантаж був переадресований ПП «АСТАТ», оскільки згідно телеграм нафтопродукти слідували на адресу Печерської транспортно-нафтовій компанії; судом першої інстанції невірно зазначено в рішенні нумерацію цистерн, а також суд відхиляючи доводи відповідача щодо пропуску позовної давності позивачем на звернення до суду, не навів правового обґрунтування.

Позивач просив суд рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі; апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

10.10.2000 року між ПП «АСТАТ», правонаступником якого є позивач – Командитне товариство «Астат» та Компанією «Галнафта Корп.» був укладений контракт № 155/КН/2000, за яким останнє зобов'язалось поставити покупцю нафтопродукти (бензин А-76, дизельне паливо, паливо марки ТС-1, масло) загальною кількістю 6 500 тонн.

За дорученням продавця відправка товару здійснювалася Фірмою «Діназ Нафта». Вантажовідправником помилково було зазначено вантажоодержувача ТОВ «Сігма», у зв'язку з чим Фірмою «Діназ Нафта» були направлені телеграми № 23, 24, 25 і вантаж був переадресований ПП «АСТАТ».

Згідно з п. 1 додаткової угоди № 1 від 18.10.2000 до контракту від 10.10.2000р. право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент здійснення поставки відповідно до ст. 4 контракту. Вказану статтю 4 контракту згідно п. 2 додаткової угоди викладено в іншій редакції, в силу положень якої датою поставки є дата передачі товару продавцем перевізнику про що продавець зобов'язаний негайно повідомити покупця.

Так як продавець свої зобов'язання щодо поставки нафтопродуктів виконав, з моменту передачі товару перевізнику право власності на нафтопродукти перейшло до ПП «АСТАТ».

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 Цивільного кодексу УРСР).

Право власності позивача на відправлені нафтопродукти підтверджується матеріалами справи, виникло на підставі контракту № 155/КН/2000 від 10.10.2000р. (зі змінами внесеними додатковою угодою № 1, яка є невід'ємною частиною контракту) та ніким не оспорюється.

Згідно залізничних накладних № 920236, 920237, 920238, 920239, 920240, 920241, 920242, 920243, 920244, 920245, 920259, 920260, 920261, 920262, 920263, 920264, 920537, 920536,920535, 920534, 920533,920531, 920530, 920529, 920528,920527,920526, 920329, 920328, 920327, 920326, 920325, 920324, 920323, 920340, 920338, 920337, 920332, 920331, 920502, 920504, 920503, 920506, 920505, 920330, 920322, 920333, 920508,920334, 920335, 920336, 920507, 920509, 920510, 920511, 920512, 920515, 920516, 920517, 920518, 920519 вантаж слідував зі ст. Даугавпілс (Латвія) призначенням на ст. Путивль (Україна).

Наказом № 1134 від 26.11.2000 з посиланням на постанови начальника слідчого відділу СБУ в Чернігівській області про вилучення та реалізацію речових доказів, нафтопродукти, що прибули на ст. Щорс в цистернах (перелік на 12 арк. доданий до наказу), після сплати всіх належних залізниці платежів та зборів видано ТОВ «Альфа-С». Згідно із заявкою ТОВ «Альфа-С» 286 цистерн переадресовано по нових перевізних документах на адресу вантажоотримувачів згідно переліку.

Переадресація вантажу зі ст. Щорс на ст. Чернігів здійснена на підставі письмової заяви ТОВ «Альфа-С», якому було доручено відповідальне зберігання та реалізація речових доказів по кримінальним справам на підставі договору, укладеного між УСБУ в Чернігівській області та ТОВ «Альфа-С» № 03/10 від 26.10.1999 року.

Відповідно до наказу № 1134 від 26.11.2000р. за залізничними накладними, отримувачем за якими була Печерська транспортно-нафтова компанія-вантаж, що прибув у цистернах за № 73198558, 72540859, 73312936, 72463177, 73262255, 73307621, 74071432, 74740226, 73244808, 73516130, 72422306, 73390551, 73031775, 71019152, 72040769, 73063141, 73052276, 73351132, 73997843, 79480646, 79506358, 73048324, 73139578, 79711073, 73037509, 73026569, 73058844, 73061848, 72207251, 73308264, 73203978, 73437410, 73569956, 73664955, 73915241, 73675506, 73291130, 72207038, 72169485, 73575672, 72463680, 73383150, 74931502, 73389579, 73650889, 73666380, 72402407, 73433757, 73648271, 73300782, 73182313, 73561185, 73434755, 72342116, 74114950, 73408510, 74156845, 73436867, 73359713, 73470569, 73210676 переадресовано на адреси інших вантажоотримувачів згідно переліку.

Як вбачається з матеріалів справи надані постанови начальника слідчого відділу УСБУ в Чернігівській області про визнання та залучення до кримінальної справи речових доказів від 01.11.2000р. прийняті у відношенні нафтопродуктів (дизельного палива, палива для реактивних двигунів), що перевозились у залізничних цистернах та знаходились на митному посту «Щорс» Чернігівської митниці, слідували на адресу Конотопського ТОВ «Торгово-промислова компанія «Сігма» від Московського ТОВ «Акріон». Так, у тексті постанови від 01.11.2000 р. містяться посилання на номери цистерн у яких прибув вантаж для ПП «Астат» (вантажоотримувач Печерська транспортно-нафтова компанія), а саме: 73031775 (відправлено нафтопродукти згідно накладної 920236); 72040769 (нафтопродукти згідно накладної 920238), 73063141 (нафтопродукти згідно накладної 920239); 73052276 (нафтопродукти згідно накладної 920241), 73551132 (нафтопродукти згідно накладної 920242), 73997843 (нафтопродукти згідно накладної 920243); 79480646 (нафтопродукти згідно накладної 920244); 79506358 (нафтопродукти згідно накладної 920245), 73048324 (нафтопродукти згідно накладної 920259); 73139578 (нафтопродукти згідно накладної 920260); 79711073 (нафтопродукти згідно накладної 920261); 73037509 (нафтопродукти згідно накладної 920262); 73026569 (нафтопродукти згідно накладної 920263); 73058844 (нафтопродукти згідно накладної 920264); 71019152 (нафтопродукти згідно накладної 920237); 73470569 (нафтопродукти згідно накладної 920327); 73437410 (нафтопродукти згідно накладної 920326); 73312936 (згідно накладної 920325); 73569956 (нафтопродукти згідно накладної 920324); 73359713 (нафтопродукти згідно накладної 920323), однак як зазначалось вище вантажоотримувачем нафтопродуктів які слідували у вказаних цистернах є Печерська транспортно-нафтова компанія, а не ТОВ "Торгово-промислова компанія "Сігма", вантажовідправником є фірма «Діназ Нафта», а не ТОВ «Акріон». Таким чином, нафтопродукти відправлені згідно накладних для позивача не мають жодного відношення до визнаних та залучених до кримінальної справи речових доказів згідно постанов слідчого управління СБУ у Чернігівській області. Належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для переадресації цистерн у яких прибув вантаж для ПП «Астат» по контракту від 10.10.2000р., вантажоотримувачем згідно накладних за якими є Печерська транспортно-нафтова компанія, вантажовідправником – фірма «Діназ Нафта» відповідачем суду не надано. Документи які б надавали право здійснити переадресацію вказаного вантажу в матеріалах справи відсутні.

Стаття 20 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, до якої Україна приєдналась 05.06.92, визначає право та порядок внесення змін до договору перевезення врегульовано, яка зокрема наділяє таким правом відправника та отримувача. В свою чергу, у відповідності з параграфом 2 відправник може здійснити наступні зміни договору перевезення:

1.          забрати вантаж зі станції відправлення;

2.           змінити станцію призначення;

3.           змінити отримувача вантажу;

4.           повернути вантаж на станцію відправлення.

Відповідно до п. 20.4 Службової інструкції до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення станція, що затримала вантаж на підставі телеграфного повідомлення про зміну станції призначення або отримувача вантажу закреслює в накладній первісну назву станції призначення, а у випадку необхідності і прикордонні станції через які повинен перевозитись вантаж або отримувача вантажу та його поштову адресу та в цих графах відповідно вказується нові дані згідно телеграфного повідомлення.

Згідно наведених положень відповідні зміни були внесені до накладних що супроводжували вантаж, про що свідчить заповнення графи 4 в яку заносяться особливі відмітки відправника зокрема і щодо виправлень накладної (розділ 2 додаток 12.5 до Угоди). Отже мала місце зміна відправником отримувача вантажу, та у накладних які зазначені у телеграмах № 23, 24, 25 від 02.11.2000р. отримувачем нафтопродуктів які поставлялись по контракту № 155/КН/2000 укладеному ПП "АСТАТ" з Компанією «Галнафта Корп.» зазначено Печерську транспортно-нафтову компанію.

У листі Служби Безпеки України № 12/1234 від 01.11.2000р., що адресований начальнику залізничної станції Щорс було викладено прохання про затримку на станції Щорс вантажу з нафтопродуктами, який слідував в адресу ТОВ «Сігма» від Московського ТОВ «Акріон» до видання спеціального розпорядження. Необхідність у вчиненні вказаних дій обґрунтовувалось розслідуванням кримінальної справи № 601, що порушена по факту контрабанди нафтопродуктів та до вирішення питання про їх переадресацію.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи відповідач звертав увагу суду на те, що у телеграмах № 23, 24, 25 зазначено номер контракту №155/08/КН/2000, тоді як позивач обґрунтовував свої вимоги з посиланням на контракт № 155/КН/2000. Листом № 1/3-11 від 03.11.2000р. (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи) компанія-відправник «Діназ нафта» підтвердила, що отримувачем нафтопродуктів, згідно вказаних залізничних накладних являється Печерська транспортно-нафтова компанія (код отримувача 9728, адреса: м. Київ, вул. Кутузова 18/7) для ПП «Астат» по контракту № 155/КН/2000 від 10.10.2000р. з фірмою «Галнафта Корп.» (що відповідно свідчить про допущення помилки при зазначені номеру контракту у телеграмах ). Однак в будь-якому випадку обов'язковими відомостями для перевізника були зазначені у телеграмах дані щодо вантажоодержувача за залізничними накладними № 920236, 920237, 920238, 920239, 920240, 920241, 920242, 920243, 920244, 920245, 920259, 920260, 920261, 920262, 920263, 920264, 920537, 920536, 920535, 920534, 920533, 920531, 920530, 920529, 920528, 920527, 920526, 920329, 920328, 920327, 920326, 920325, 920324, 920323, 920340, 920338, 920337, 920332, 920331, 920502, 920504, 920503, 920506, 920505, 920330, 920322, 920333, 920508, 920334, 920335, 920336, 920507, 920509, 920510, 920511, 920512, 920515, 920516, 920517, 920518, 920519, а саме змінені відомості щодо одержувача - у графі 5 отримувачем товару вказано Печерську транспортно-нафтову компанію, код отримувача 9728 м. Київ, вул. Кутузова 18/7.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану (стаття 41 Конституції України).

Відповідно до ст.ст. 4, 30 Закону України «Про власність» (був чинним станом на час вчинення вказаних дій) право розпоряджатися пальним, яке знаходилося в зазначених вище цистернах, належало ПП «АСТАТ».

Власник вантажу не давав доручення або згоди відповідачу на переадресацію його вантажу, підстав для вчинення вказаних дій відповідач не мав. Існування обставин, які згідно із ст. 55 Закону України «Про власність» можуть бути підставою для позбавлення чи обмеження права власності ПП «АСТАТ» на належне йому пальне відповідачем не доведено.

Вантаж, що належав ПП «АСТАТ», не був доставлений до місця призначення, а був спрямований в інші адреси для передачі іншим вантажоотримувачам, внаслідок вчинених відповідачем дій власник був безпідставно позбавлений своєї власності без компенсації її вартості.

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли (шкода була заподіяна) в період дії ЦК УРСР, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.

Шкода, заподіяна особі чи майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі (позадоговірна шкода) (ст. 440 Цивільного кодексу УРСР).

В силу положень частини другої вказаної статті той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Згідно ст. 453 ЦК УРСР "Способи відшкодування шкоди" присуджуючи відшкодування шкоди, суд, арбітраж або третейський суд відповідно до обставин справи зобов'язує особу, відповідальну за шкоду, відшкодувати її в натурі (надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ і таке інше) або повністю відшкодувати заподіяні збитки.

Збитки – це вартісний (грошовий) вираз майнової шкоди, завданої протиправними діями одного суб'єкта права іншому. За загальним правилом відшкодуванню підлягають фактично понесені збитки.

Правовою підставою покладення на відповідача відповідальності за понесені позивачем збитки внаслідок неотримання товару, що належав підприємству на праві власності є факт понесення останнім збитків та спричинення таких діями відповідача що і зумовили порушення права власності ПП «Астат».

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті

порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Збитки – це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що

обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених

особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б він

одержав при умові правомірної поведінки особи.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а неправомірні рішення причиною.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неправомірних дій або рішень суб'єкта владних повноважень, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє особу від відповідальності за шкоду, завдану неправомірними діями або рішенням (виключає його відповідальність). При цьому розмір завданої шкоди (реальних втрат майна або упущеної вигоди) має бути підтверджений суб'єктом господарювання документально.

Заявляючи вимоги про стягнення збитків, вартість нанесених збитків позивачем визначена вартістю нафтопродуктів, які були непоставлені позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача. Як встановлено судом першої інстанції, під час розгляду Господарським судом справи 25/216 (рішення суду від 11.04.2002р.) підтверджено відвантаження фірмою «Діназ Нафта» в межах укладеного між фірмою «Галнафта Корп» та ПП «Астат» контракту від 10.10.2000р. № 155/КН./2000 та додаткової угоди від 18.10.2000р. товару (пального) загальною вартістю 1 186 995, 81 доларів США, листом відправника (вих. № 1/3-11 від 03.11.2000р.) підтверджено отримувача нафтопродуктів (Печерська транспортно-нафтова компанія для ПП «Астат» по контракту № 155/КН./2000 від 10.10.2000р.), що поступили на станцію Щорс у кількості:

- дизельне палива в кількості 1 102 317 тон (залізничні накладні № 920236, 920237, 920238, 920239, 920240, 920241, 920242, 920243, 920244, 920245, 920259, 920260, 920261, 920262, 920263, 920264;

- бензин А-76 в кількості 1 845 001 тонн (залізничні накладні № 920537, 920536, 920535, 920534, 920533, 920531, 920530,920529, 920528, 920527, 920526;

- паливо марки ТС-1 в кількості 1 845 001 тон (залізничні накладні № 920329, 920328, 920327, 920326, 920325, 920324, 920323, 920340, 920338, 920337, 920332,920331, 920502, 920504, 920503, 920506, 920505, 920330, 920322, 920333, 920508, 920334, 920335, 920336, 920507, 920509, 920510, 920511, 920512, 920515, 920516, 920517, 920518, 920519.

Збитки нанесені позивачу у зв'язку з неотриманням товару складають вартість нафтопродуктів за цінами, визначені згідно довідки Торгово-промислової палати України № 2392/08.2-8 від 25.07.2007р.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно задоволені позовні вимоги щодо стягнення нанесених збитків у розмірі 15 099 732, 20 грн.

Судова колегія вважає, що вимоги відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності не підлягають задоволенню з огляду на таке. Підставою заявлення вимог про стягнення збитків у даній справі є обставини, які підтверджують порушення права власності позивача неправомірними діями у відношенні його майна. Зокрема, неотримання вантажу, що був направлений позивачу згідно контракту від 10.10.2000р. є обставиною, яка відома позивачу, була також підставою для звернення до Господарського суду м. Києва із відповідним позовом про відшкодування збитків у 2005 році. Обставини щодо неправомірності дій відповідача якими і було спричинено неотримання вантажу внаслідок безпідставної переадресації цистерн у яких прибули нафтопродукти, стали відомими позивачу з листа Військової прокуратури центрального регіону України від 28.02.2006р. № 1/939 на запит суді Шевченківського районного суду м. Києва Мороза І.М.

Строк позовної давності треба обчислювати з моменту коли позивач довідався про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 76 Цивільного кодексу УРСР, ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно з п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень», ст. 257 Цивільного кодексу України, строк позовної давності на момент звернення позивача з позовною заявою (08.08.2007) не минув, оскільки про обставини які викладені в листі Військової прокуратури центрального регіону України № 1/939 позивач дізнався при отриманні такого листа, а міг дізнатись лише після його написання (надіслання) на адресу суду (строк після 28.02.2006р.). Підставою для звернення до суду з даним позовом стали ) б обставини пов'язані із захистом права власності, зокрема на майно якого позивач був позбавлений внаслідок неправомірних дій відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 175/97-ВР від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (надалі - Конвенція), Перший протокол, протоколи № 4 і № 7 до конвенції та протоколи № 2 і № 11 до Конвенції.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та в даному випадку підлягає захисту в судовому порядку.

Пунктом 4 Статуту залізниць України також встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Враховуючи вимоги частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Закону України «Про господарські суди», цього кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; також частиною третьою цієї ж статті передбачено, що, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

За положенням параграфу 1 статті 30 Угоди про міжнародне залізничне вантажне

сполучення право пред'явлення позову, який ґрунтується на договорі перевезення,

належить тій особі, яка має право заявити претензію залізниці. Позов може бути

пред'явлений тільки після заявлення претензії у відповідності до вимог статті 29 цієї

Угоди.

Підставою для звернення до залізниці з позовом у спорі, що виник є саме факт нанесення збитків неправомірними діями винної особи (цивільні правовідносини), порушення права власності позивача, та жодним чином не ґрунтується на договорі перевезення, відносини з якого врегульовані положеннями Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Звернення до залізниці з претензією або і з позовом, з підстав, що випливають із Статуту залізниць України або договору перевезення вантажу, то пункт 130 Статуту залізниць України таке право надає сторонам у договорі перевезення-вантажовідправнику або вантажоодержувачу у відповідних випадках, передбачених Статутом.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, в даному випадку, апелянтом всупереч вимог вказаної норми закону, не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 02.07.2008 року у справі № 29/533 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-західна залізниця» підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 02.07.2008 року у справі № 29/533 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-західна залізниця» - без задоволення.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Малетич М.М.

26.08.08 (відправлено)