ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
1032, м. Київ - 32, вул. Комінтерну, 16
ПОСТАНОВА

Іменем України

"09" вересня 2008 р. Справа № А20/181-08

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан-Буран»

до

Ірпінської об’єднаної державної податкової інспекції

про

визнання нечинними рішень

секретар судового засідання: Павленко О.Є.

за участю представників:

від позивача

Макарець А.Г., довір. від 20.06.2008 р.

від відповідача

Опанасюк В.А., довір від 08.01.2008 р. № 12/0/10-0,

Забродський В.В., довір від 25.07.2008 р. № 1725/3/10-0

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 09.09.2008 р. о 10 год. 45 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 15.09.2008 р., про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Титан-Буран»(далі - позивач) звернулось з адміністративним позовом до Ірпінської об’єднаної державної податкової інспекції (далі –відповідач) про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 09.11.2007 р. №/0/9206, від 31.01.2008 р. №/1/1806, від 17.03.2008 р. №/2/, від 11.06.2008 р. №/3/1252.

В обґрунтування позовних вимог товариство зазначає, що відповідачем безпідставно було винесено оскаржувані рішення про нарахування пені за порушення терміну, передбаченого ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», оскільки імпортований позивачем товар був ввезений на митну територію України 07.05.2007 р., тобто до закінчення 90-денного терміну для поставки за зовнішньоекономічним контрактом.

Також товариством у позовній заяві заявлено клопотання про зупинення виконання оскаржених рішень Ірпінської ОДПІ на час розгляду справи у суді, у задоволенні якого судом відмовлено.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача в судових засіданнях проти позовних вимог заперечили, подавши суду заперечення на позов № 1747/10/10-0 від 30.07.2008 р., у якому Ірпінська ОДПІ просить суд відмовити у задоволенні вимог товариства, посилаючись, зокрема, на те, що митне оформлення імпортованого позивачем товару було здійснено на підставі вантажно-митної декларації (далі –ВМД) типу ІМ-40 за № 916166 від 09.10.2007 р., тобто з пропуском встановленого ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»90-денного строку.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

встановив:

Ірпінською ОДПІ було проведено документальну невиїзну перевірку з питань дотримання ТОВ «Титан-Буран»вимог валютного законодавства ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність», ЗУ «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами і доповненнями, Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»за період з 07.02.2007 р. по 23.10.2007 р.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Титан-Буран»порушило законодавчо встановлені терміни розрахунків в іноземній валюті (90 днів) за імпортним контрактом від 29.01.2007 р. № 002013/1, укладеним позивачем з Білоруською фірмою РУП «КБ «Дисплей», а саме: ТОВ «Титан - Буран»07.02.2007 р. здійснило попередню оплату за придбаний товар на користь нерезидента в розмірі 2500 дол. США, проте митне оформлення товару здійснено на підставі ВМД 09.10.2007р.

За результатами перевірки відповідачем складений акт від 24.10.2007 р. №993/22-0/00292729, на підставі якого було прийняте рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0/9206 від 09.11.2007 р., яким товариству на підставі статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»нараховано пеню у розмірі 5832,75 грн.

В подальшому за наслідками апеляційного оскарження товариством вказаного рішення Ірпінською ОДПІ були прийняті рішення від 31.01.2008 р. №/1/1806, від 17.03.2008 р. №/2/, від 11.06.2008 р. №/3/1252.

Визнання нечинними зазначених вище рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій є предметом даного адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Титан-Буран»був укладений договір № 002013/1 від 29.01.2007 р. з нерезидентом РУП «КБ «Дисплей»(м. Вітебськ, Білорусія) на купівлю продукції (панель ПЖК-16). Згідно даного контракту товариством 07.02.2007 р. було здійснено передплату в сумі 2500,0 дол. США на користь контрагента-нерезидента (платіжне доручення № 1 від 07.02.2007 р.).

Згідно з приписами статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортуються, потребують індивідуальної ліцензії Національного банку України.

При цьому статтею 4 того ж Закону передбачено, що порушення резидентами термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Термін «відстрочення поставки»в цьому Законі з точки зору валютного контролю означає відстрочення ввезення товару на митну територію України, яке є обов'язковим і не повинно перевищувати 90-денний термін з моменту оплати.

У даному випадку законодавчо встановлений термін ввезення імпортованого товару закінчився 08.05.2007 р.

ТОВ «Титан-Буран»зазначає, що імпортований ним товар перетнув митний кордон України 09.05.2007 р., що, на його думку, підтверджується штампами митниці на рахунку - фактурі № 850 від 07.05.2007 р., а також повідомленням про транзитне переміщення № 00277/7/102030800.

Суд дійшов висновку щодо помилковості позиції позивача, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність»моментом здійснення експорту (імпорту) є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Тобто для цілей валютного контролю при здійсненні імпортних операцій має відбутися саме факт ввезення товару на митну територію України, оскільки норма статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є імперативною, якою не ставиться надходження в Україну товару в залежність від переходу права власності на товар.

Пунктом 1 статті 15 Митного кодексу України визначено, що ввезення в Україну та вивезення з України означає фактичне переміщення через митний кордон України товарів та інших предметів.

Пунктом 3 статті 15 Кодексу переміщення через митний кордон України визначається як ввезення на митну територію України, вивезення з цієї території або транзит через територію України товарів та інших предметів у будь-який спосіб, включаючи використання з цією метою трубопровідного транспорту та ліній електропередачі.

Статтями 21, 24 Кодексу встановлено, що товари переміщуються через митний кордон України під митним контролем, і період перебування під митним контролем товарів, що ввозяться на митну територію України з метою вільного використання, визначається з моменту ввезення і до пропуску через митний кордон України.

Момент перетину товаром митного кордону України також конкретизує поняття «пропуск через митний кордон України», яке означає дозвіл митниці на використання товарів на митній території України або за межами цієї території з метою, заявленою митниці (п. 4 ст. 15 Кодексу).

Згідно зі статтею 37 Кодексу переміщення через митний кордон України товарів підлягає митному оформленню, яке здійснюється службовими особами митниці з метою забезпечення митного контролю та для застосування засобів державного регулювання ввезення на митну територію України тощо.

Вантажна митна декларація (ВМД), згідно з Положенням про вантажну митну декларацію, затвердженим постановою КМУ від 09.06.97 р. № 574, є заявою, що містить відомості про товари та інші предмети і транспортні засоби та мету їх переміщення через митний кордон України або про зміну митного режиму щодо цих товарів, а також інформацію, необхідну для здійснення митного контролю, митного оформлення, митної статистики, нарахування митних платежів, прийняття якої митницею для оформлення є процедурою попередньої перевірки відомостей, зазначених у ВМД, щодо відповідності до вимог, визначених у цьому Положенні, та наданих документів.

Позиція Державної митної служби України, викладена в листі від 17.01.2002 р. № 11/2-10-459, полягає у визнанні датою імпорту виключно дати оформлення ВМД у митному режимі імпорту із проставленням на всіх її аркушах особистої номерної печатки інспектора митниці.

Водночас Держмитслужба України листом від 07.12.1995 р. № 11/18-5435, із внесеними змінами листом від 17.01.1997 р. № 11/6-393 повідомила, що підставою для переміщення вантажу через митний кордон України в режимі імпорту є наявність товаросупровідного документа на вантаж. На цьому документі проставляється відбиток штампа «Під митним контролем»(імпорт), виписується провізна відомість у митницю повного митного оформлення, на ній проставляється штамп «Під митним контролем»(імпорт) і особиста номерна печатка (в'їзд) інспектора митниці на кордоні, через яку вантаж перемішувався.

У митницю повного оформлення, в зоні діяльності якої розміщується отримувач вантажу, подаються товаросупровідний документ, провізна відомість з відповідними відмітками пропускної митниці і ВМД на вантаж.

У графі «Д»ВМД проставляється відбиток штампа «Під митним контролем»(імпорт), дата якого фіксує момент прийняття вантажу, товаросупровідних документів і ВМД на нього до повного митного оформлення, після закінчення якого в графі «Д»ВМД і на товаросупровідних документах проставляється відтиск його особистої номерної печатки (в'їзд).

Наявність відбитків штампа «Під митним контролем»(імпорт) і особистої номерної печатки митниці повного митного оформлення на товаросупровідних документах і ВМД свідчить про випуск вантажу у вільне використання або переведення вантажу під інший митний режим, який дає право власнику вантажу використовувати його з метою, заявленою у ВМД.

Термін «пропуск через митний кордон України»означає дозвіл митниці на використання товарів та інших предметів на митній території України або за межами цієї території з метою, заявленою митниці (п. 4 ст. 15 Кодексу), а вільне використання передбачає розпорядження без митного контролю на митній території України або за її межами товарами та іншими предметами, пропущеними через митний кордон України (п. 5 ст. 15 Кодексу).

Як висновок, перебування під митним контролем товарів неможливе без їх фактичного ввезення в Україну, і при цьому первинним є фактичне переміщення товарів через митний кордон України, підставою для якого в режимі імпорту є наявність на вантаж товаросупровідного документа, проставлення на якому відбитка штампа «Під митним контролем»(імпорт) з відповідною датою засвідчує факт і дату перетину митного кордону України.

Враховуючи вищевикладене, датою імпорту слід вважати дату надходження товару на митну територію України, фактичного перетину ним митного кордону України, що підтверджується проставленням відбитку штампа на товаросупровідних документах, що означає початок перебування товару під митним контролем, але при обов'язковій наявності ВМД, оформленої відповідно до вимог п. 8 Положення про вантажну митну декларацію, яка засвідчує завершення митного контролю і надання митницею дозволу на розпорядження без митного контролю на митній території України або за її межами товарами, пропущеними через митний кордон України.

До матеріалів справи долучено копію рахунку-фактури № 850 від 07.05.2007 р., яка містить штамп Чернігівської митниці «Під митним контролем»із зазначенням дати –09.05.2007 р., на який позивач посилається в обґрунтування позовних вимог.

Проте, як зазначає сам позивач, з оформленням вантажної митної декларації виникла затримка.

ВМД типу ІМ-40 № 125000001/7/916166 датована 09.10.2007 р. і містить штамп Центральної регіональної митниці «Під митним контролем»із зазначенням дати –09.10.2007 р. та відтиск номерної печатки № 028 із зазначенням дати –09.10.2007 р.

Такий же відтиск номерної печатки № 028 із зазначенням дати –09.10.2007 р. міститься на згадуваному рахунку-фактурі № 850 від 07.05.2007 р.

Отже, імпортований ТОВ «Титан-Буран»товар перетнув митний кордон України 09.10.2007 р., у зв’язку з чим податковий орган підставно дійшов висновку щодо порушення товариством термінів розрахунків в іноземній валюті та нарахував пеню в розмірі 0,3 % від митної вартості недопоставленої продукції в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом НБУ на день виникнення заборгованості.

З урахуванням викладеного посилання позивача на умови здійснення поставки імпортованого ним товару за правилами ІНКОТЕРМС ЕХW Франко-завод (місце зазначене) не приймаються до уваги судом, оскільки вказані умови не слугують належною підставою для визначення моменту перетину митного кордону України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з приписами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень довів суду обґрунтованість прийнятих ним рішень, водночас позивач не надав доказів, які б спростовували доводи податкового органу.

З урахуванням викладеного підстави для визнання нечинними прийнятих Ірпінською ОДПІ спірних рішень відсутні, а тому позовні вимоги ТОВ «Титан-Буран»задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 67, 124 Конституції України, ст.ст. 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України.

Суддя                     В.М. Бабкіна

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі –15.09.2008 року.