ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

17.11.2008

Справа №2-15/3497-2008

За позовом Закритого акціонерного товариства «Санаторій Карасан» (98541, АР Крим, м. Алушта, с. Утьос, ідентифікаційний код 026506)

До відповідача Підприємства «Укртранснафтогазпром» (98542, АР Крим, м. Алушта, смт. Партеніт, вул.. Васильченко, 6, ідентифікаційний код 30327975)

Про стягнення 82131,70 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А.Іщенко

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Щербинін Р.Є., довіреність № 10-1/271 від 21.08.2006 р., у справі

Від відповідача – не з’явився

Обставини справи: Закрите акціонерне товариство «Санаторій Карасан» звернулося з позовом до Господарського суду АР Крим до відповідача Підприємства «Укртранснафтогазпром» про стягнення 82131,70 грн. заборгованості за договором від 18.02.2005 р., в тому числі 55085,50 грн. основного боргу, 22364,70 грн. інфляційних втрат, 4681,50 грн. річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.02.2005 р. між Закритим акціонерним товариством «Санаторій Карасан» та Підприємством «Укртранснафтогазпром» був укладений договір про дольову участь у будівництві на загальну суму 489600,00 грн., відповідно до якого сторони здійснюють фінансування у рівних долях. Позивачем на виконання умов вказаного договору було перераховано відповідні кошти у розмірі 244800,00 грн., проте відповідачем за договором було виконано робіт на загальну суму 431172,00 грн. Таким чином відповідачем грошові кошти не були освоєні у повному обсязі, відповідач на думку позивача користується чужими грошовими коштами без достатньої на то правової підстави, що і стало приводом для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Крымстройиндустрия» з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості у розмірі 55085,50 грн. в примусовому порядку. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача за прострочення виконання зобов’язання з повернення грошових коштів 22364,70 грн. інфляційних втрат, 4681,50 грн. річних.

Відповідач у судовому засіданні та у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, посилаючись при цьому на те, що договір від 18.02.2005 р. про дольову участь у будівництві на сьогоднішній день є неукладеним, зобов’язання відповідача не є грошовим, отже на нього не можуть бути нараховані інфляційні втрати та річні.

У судовому засіданні 03.07.2008 р. представником позивача була надана заява про зміну предмету позову в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою просить суд зобов’язати відповідача в тижневий строк з моменту винесення рішення надати та підписати ЗАТ «Санаторій Карасан» Акт довільної форми на підставі акту виконаних робіт згідно пункту 3.2 Договору про дольову участь у будівництві від 18.02.2005 р.; зобов’язати відповідача в тижневий строк з моменту винесення рішення підписати угоду про порядок розподілу результатів будівництва з урахуванням пункту 3.1 Договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем освоєні грошові кошти відповідно до умов договору від 18.02.2005 р., проте не виконані зобов’язання щодо надання актів згідно пункту 3.2 Договору, а також не складено угоду про порядок розподілення результатів будівництва відповідно до пункту 3.1 Договору.

Суд вважає за можливе вказану заяву задовольнити, прийняти зміну предмету позову, оскільки це не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та не суперечить частині 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

У судовому засіданні 21.07.2008 р. представником відповідача представлений відзив на заяву позивача про зміну предмету позову, згідно якого відповідач заперечує проти позовних вимог договір від 18.02.2005 р. не був укладений, оскільки сторонами не було досягнуто згоди по всім суттєвим умовам, отже відсутній результат по Договору про дольву участь у будівництві.

Заявою від 18.07.2008 р., наданою у судовому засіданні 02.09.2008 р. позивач відмовився від прохальної частини позову від 19.03.2008 р. № 10-1/80.

Судом вказана заява прийнята до розгляду.

Розгляд справи відкладався в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні оголошувалася перерва. Після закінчення перерви слухання

Строк розгляду справи був продовжений на підставі статті 69 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач стверджує, що 18 лютого 2005 року між Підприємством «Укртранснафтогазпром» (Відповідач) і ЗАТ «Санаторій Карасан» (Позивач) був укладений договір про дольову участь в будівництві (далі Договір).

Пунктом 1.1 Договору його предметом є загальне будівництво напірної каналізації (об’єкт) для стічних вод від існуючої будівлі «Центра водного спорту» («Європа») підприємства «Укртранснафтогазпром» та від об’єкта «Санаторій Карасан» в дольовій участі в рівних частках, а також введення в експлуатацію об’єкта та передача на баланс ВПВКГ м. Алушта. При цьому підприємство «Укртранснафтогазпром» приймає на себе зобов’язання Замовника та укладає договір підряду на виконання робіт, а ЗАТ «Санаторій Карасан» є пайовиком.

Сума договору визначається кошторисним розрахунком, оформлюється Додатком № 2 «Кошторисний розрахунок вартості об’єкта» до Договору, що є невід’ємною частиною та орієнтовно складає 489600 грн. (пункту 1.2 Договору)

Сторони здійснюють фінансування будівництва грошовими коштами або шляхом виконання проектних, будівельно-монтажних робіт, придбанням матеріалів та обладнання в узгоджені сторонами строки та номенклатурі. (пункт 1.3 Договору)

Сторони здійснюють фінансування будівництва в рівних частках по 50%.

Пунктом 3.2 зазначеного Договору передбачено, що по закінченні будівництва або етапу робіт сторонами підписується Акт довільної форми на підставі акта виконаних робіт, який готує підрядник по закінченні виконання комплексу робіт.

Уповноважені представники сторін протягом 5 днів перевіряють реальність акту та підписують його в частині фактично виконаних об’ємів робіт.

Згідно з пунктом 3.3 Договору по закінченні здійснення робіт сторони складають угоду про порядок розподілу результатів будівництва з урахуванням пункту 3.1 Договору.

На виконання умов зазначеного договору позивач посилається на те, що ним було перераховано 244800,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними дорученнями. (а.с. 18-22)

Проте, позивач посилається, що відповідачем освоєні грошові кошти відповідно до умов договору від 18.02.2005 р., проте ним не виконані зобов’язання щодо надання актів згідно пункту 3.2 Договору, а також не складено угоду про порядок розподілення результатів будівництва відповідно до пункту 3.3 Договору.

Суд з цього приводу вважає за необхідне повідомити наступне.

Так, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку щодо правової природи спірного Договору.

Чинний Цивільний кодекс України не передбачає існування окремого договору дольової участі в будівництві.

Водночас, положення частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, а також пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, якими закріплений принцип свободи договору, передбачають можливість існування змішаного типу договору, тобто такого договору, який опосередковує різнорідні відносини та поєднує умови, які є необхідними для формування певного виду зобов’язання.

Згідно зі статтею 4 Господарського процесуального кодексу України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом.

Таким чином, правильне застосування норм матеріального права визначається наданням правильної кваліфікації спірного Договору, оскільки існування в Договорі певних умов того чи іншого зобов’язання може зумовити юридичні наслідки Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір б/н про дольову участь у будівництві від 18.02.2005 р. містить елементи як договору підряду, так і договору про спільну діяльність.

Поняття договору будівельного підряду визначено у статті 837 Цивільного кодексу України – за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Поняття договору про спільну діяльність розкривається у статті 1130 Цивільного кодексу України – за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов’язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

З наведеного вбачається, що за своєю правовою природою згадані види договорів не суперечать один одному і можуть поєднуватись в одному документі.

Частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України подібне розглядається як змішаний договір. Так, до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до частини 3 статті 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, як вже встановлено судом згідно пункту 1.1. предметом Договору є загальне будівництво напірної каналізації для стічних вод від існуючої будівлі «Центру водного спорту» («Європа») підприємства «Укртранснафтогазпром» і від об'єкту «Санаторія Карасан» в дольовій участі в рівних частках, а також введення в експлуатацію об'єкту і передача на баланс ВПВКГ м. Алушта. При цьому Відповідач приймає на себе обов'язок Замовника і укладає договір підряду на виконання робіт, а Позивач є пайовиком.

Проте відповідач не міг виконати обов'язки Замовника за договором підряду, покладені на нього Договором, оскільки Договором не визначені істотні умови цього договору підряду.

Відповідно до частини 4 статті 180 Господарського кодексу України умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Так, статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на власний ризик виконати певну роботу за завданням іншої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно частині 5 статті 318 Господарського кодексу України договір підряду на капітальне будівництво повинен передбачати: найменування сторін; місце і дату укладення; предмет договору (найменування об'єкту, об'єми і види робіт, передбачених проектом); терміни початку і завершення будівництва, виконання робіт; має рацію і обов'язки сторін; вартість і порядок фінансування будівництва об'єкту (робіт); порядок матеріально-технічного, проектного і іншого забезпечення будівництва; режим контролю якості робіт і матеріалів замовником; порядок ухвалення об'єкту (робіт); порядок розрахунків за виконані роботи, умови про дефекти і гарантійні терміни; страхування ризиків, фінансові гарантії; відповідальність сторін (відшкодування збитків); урегулювання суперечок, підстави і умови зміни і розірвання договору.

Зокрема, Договором від 18.02.2005 р. не визначений предмет договору підряду в розумінні статті 318 Господарського кодексу України, тобто не визначені об'єми і види робіт, які сторони домовилися визначити в кошторисі, що має бути невід'ємною частиною Договору. Проте цей документ так і не був узгоджений сторонами.

Позивачем всупереч статтям 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не представлено доказів зворотнього.

Вищий Господарський суд України в пункті 4 оглядового листа від 20.04.2001р. №01-8/481 визначив, що предмет договору повинен бути чітко встановлений (номенклатура, якість, кількість), а також повинна бути встановлена чітка загальна вартість товару (робіт, послуг).

Крім того, в пункті 7 оглядового листа від 20.04.2001р. №01-8/481 Вищий арбітражний суд України визначив, що проектно-кошторисна документація є обов'язковою для узгодження Сторонами договору підряду.

Відповідач, якби він діяв в рамках Договору від 18.02.2005 р., не міг самостійно погоджувати з підрядником об'єм і види робіт, вартість і порядок фінансування будівництва об'єкту (робіт); порядок матеріально-технічного, проектного і іншого забезпечення будівництва (проектно-кошторисну документацію), оскільки не мав таких повноважень. Сторони повинні були спільно це погодити в предметі Договору, кошторисному розрахунок вартості об'єкту і Графіку фінансування будівництва (пункти 1.2., 5.6. Договору).

Крім того, статтею 189 Господарського кодексу України встановлено, що ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору

Сума Договору визначається кошторисним розрахунком, оформляється додатком №2 «Кошторисний розрахунок вартості об'єкту» до Договору, що є його невід'ємною частиною і орієнтовно складає 489600,00 грн. (пункт 1.2. Договору).

Сторони визначили, що ціна договору повинна бути узгоджена шляхом підписання Кошторисного розрахунку вартості об'єкту. Даний документ не був підписаний, значить, Сторони не досягли згоди про ціну Договору. Іншого всупереч статтям 33, 34 Господарського процесуального кодексу України позивачем доведено не було.

У Договорі не встановлена ціна договору підряду, тобто не визначена вартість робіт договору підряду. Відповідач не мав повноважень самостійно визначати ціну договору підряду (вартість робіт), яка є істотною умовою.

Пунктом 1.3 Договору зазначено, що сторони здійснюють фінансування будівництва грошовими коштами або шляхом виконання проектних робіт, будівельно-монтажних робіт, придбанням матеріалів і устаткування в узгоджені сторонами терміни. Позивач зобов'язується здійснювати своєчасне фінансування згідно графіку фінансування, який після його узгодження сторонами додається до Договору і є його невід'ємною частиною (пункт 5.6. Договору).

Сторони дійшли згоди, що графік фінансування є його невід'ємною частиною і повинен бути підписаний, значить, він є однією з істотних умов Договору. Сторонами не був підписаний графік фінансування будівництва.

Таким чином, можна дійти висновку, що Сторони не досягли згоди щодо порядку, об'ємів і термінів фінансування будівництва, які є істотними умовами Договору.

Відповідно до пункту 8 статті 181 Господарського кодексу України у випадку, якщо сторони не досягли згоди за всіма істотними умовами господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, який не здійснювався).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у Договорі про дольову участь в будівництві від 18.02.2005 р. не досягнута згода за всіма істотними умовами, тому він є не укладеним.

Отже, відповідач не мав можливості виконати свої зобов'язання за Договором, ув'язненим в такій редакції. Відповідач не мав повноважень самостійно визначати істотні умови договору підряду. Тому він не міг виступити замовником за договором підряду в рамках договору про дольову участь у будівництві.

Позивач просить зобов'язати відповідача підписати з позивачем Акт довільної форми на підставі акту виконаних робіт згідно пункту 3.2. Договору від 18.02.2005р., підписати угоду про порядок розподілу результатів будівництва з урахуванням пункту 3.3. Договору.

Проте, судом не вбачається обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне..

Оскільки судом встановлено, що Договір про дольову участь в будівництві є неукладеним, у сторін відсутні зобов’язання за вказаним договором. Отже підставою позову не може бути неналежне виконання відповідачем умов договору, який є неукладеним.

Крім того, суд зазначає, що роботи, які були проведені за договором підряду № 6 від

24.01.2005р. не є предметом Договору від 18.02.2005 р. і не можуть ними бути, оскільки вказаний договір підряду був укладений раніше, ніж Договір про дольову участь

в будівництві від 18.02.2005р. Перша оплата за договором підряду була

здійснена відповідачем 26.01.2005 р. і підрядник приступив до виконання своїх

зобов'язань, про що свідчать акт приймання виконаних підрядних робіт за лютий 2005 року. Тобто сторони договору підряду почали виконувати свої зобов'язання раніше, чим був підписаний Договір про дольову участь у будівництві від 18.02.2005 р.

Будівництво напірної каналізації не обмежилося роботами, проведеними за договором підряду № 6 від 24.01.2005г.

Матеріали справи свідчать, що між відповідачем та ПП «Югстроймонтаж» були укладені договори підряду №27/нк від 30.10.2007 р. та №5 від 12.03.2008 р. Згідно даних договорів ПП «Югстроймонтаж» приймає на себе обов'язки виконати роботи по улаштуванню зовнішніх мереж каналізації КПК-1 - КНС «Утьос», і монтажу насосного устаткування КПК-1 Центру водного спорту в смт. Партеніт.

Вказане свідчить, що предмет за вказаними Договорами є відмінним від предмету за Договором про дольову участь у будівництві від 18.02.2005 р.

Отже, на підставі викладеного, з урахуванням висновку суду про те, що Договір про дольову участь у будівництві від 18.02.2005 р. є неукладеним, роботи за вказаним договором не виконувались, зобов’язання сторін, передбачені вказаним Договором, відсутні, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про зобов’язання відповідача в тижневий строк з моменту винесення рішення надати та підписати ЗАТ «Санаторій Карасан» Акт довільної форми на підставі акту виконаних робіт згідно пункту 3.2 Договору про дольову участь у будівництві від 18.02.2005 р.; зобов’язання відповідача в тижневий строк з моменту винесення рішення підписати угоду про порядок розподілу результатів будівництва з урахуванням пункту 3.1 Договору.

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права звернутися з відповідним позовом до суду про стягнення з відповідача коштів у розмірі 244800,00 грн., які були отримані ним без достатньої на те правової підстави.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись статями 33, 34, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.