СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19.06.08
Справа №  20/280/08

Суддя   Гандюкова
Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом      1.ОСОБА_1,
Запорізька область, м.Оріхів

2.ОСОБА_2,  Запорізька область, м.Оріхів

3. ОСОБА_3, Запорізька
область, м.Оріхів

4.ОСОБА_4, Запорізька
область, Оріхівський район,

с.Преображенка

5.ОСОБА_5,
Запорізька область, Оріхівський район,

с.Преображенка

6.ОСОБА_6,  Запорізька область, м.Оріхів

7.ОСОБА_7, Запорізька
область, м.Оріхів

8.ОСОБА_8, Запорізька
область, м.Оріхів

9.ОСОБА_9, Запорізька
область, м.Оріхів

10. ОСОБА_10, Запорізька
область, Оріхівський район,

с.Преображенка

11.ОСОБА_11, Запорізька
область, м.Оріхів

12ОСОБА_12, Запорізька
область, м.Оріхів

13. ОСОБА_13, Запорізька
область, м.Оріхів

14. ОСОБА_14, Запорізька
область, м.Оріхів

15. ОСОБА_15,  Запорізька область, м.Оріхів

16. ОСОБА_16, Запорізька
область, м.Оріхів

17. ОСОБА_17, Запорізька
область, Оріхівський

район,
с.Преображенка

18. ОСОБА_18,  Запорізька область, м.Оріхів

19. ОСОБА_19, Запорізька область,
м.Оріхів

20. ОСОБА_20,  Запорізька область, м.Оріхів

до відповідача:  Товариства з обмеженою відповідальністю
“Центр”, Запорізька область, м.Оріхів

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Оріхівська
районна державна адміністрація, Запорізька область, м.Оріхів

Про визнання заяв стосовно виходу з
учасників (співзасновників) ТОВ “Центр” недійсними

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача-1   -ОСОБА_21. (дов. НОМЕР_1 від 25.09.2007р.);

Від позивача-2   -ОСОБА_21. (дов. НОМЕР_2  від 03.05.2006р.);

Від позивача-3   -ОСОБА_21. (дов. НОМЕР_3 від 12.05.2006р.);

Від позивача-4   -ОСОБА_21. (дов.НОМЕР_4 від 29.09.2007р.);

Від позивача-5   -ОСОБА_21. (дов. НОМЕР_5 від 26.09.2007р.);

Від позивача-6   -ОСОБА_21. (дов. НОМЕР_6 від 03.05.2006р.);

Від позивача-7   -ОСОБА_21. (дов. НОМЕР_7 від 25.09.2007р.);

Від позивача-8   -ОСОБА_21. (дов. НОМЕР_8від 26.09.2007р.);

Від позивача-9   -ОСОБА_21. (дов. НОМЕР_9 від 25.09.2007р.);

Від позивача-10   -ОСОБА_21. (дов.НОМЕР_10 від 25.09.2007р.);

Від позивача-11   -ОСОБА_21. (дов. НОМЕР_11 від 25.09.2007р.);

Від позивача-12   -ОСОБА_21. (дов. НОМЕР_12 від 25.09.2007р.);

Від позивача-13   -ОСОБА_21. (дов.НОМЕР_13 від 24.05.2006р.);

Від позивачів-14 -20
-не з'явилися;

Від відповідача  -Дубовський Ю.М.  (директор, протокол №1 від 10.08.2001р.);

Цебенко П.П.
(дов. №5 від 20.05.2008р.);

Від третьої особи
-Резниченко І.М (дов ..№ 1-33/259 від 17.03.2008 р.)

СУТНІСТЬ  СПОРУ :

Заявлений позов про визнання
недійсним заяв позивачів, перелічених в протоколі загальних зборів від
20.03.2008р. стосовно виходу позивачів зі складу учасників (співзасновників)
ТОВ  “Центр”.

Ухвалою господарського суду від
29.04.2008р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі №
20/280/08,  судове засідання  призначено на 02.06.2008р. На підставі ст.77
ГПК України розгляд справи відкладено на
19.06.2008р.

У судовому засіданні 19.06.2008р.
за згодою сторін та третьої особи оголошено вступну та резолютивну частину
рішення.

Позивачі підтримали позовні вимоги,
викладені у позовній заяві, які мотивовані обставинами, викладеними у позові,
та обґрунтовані ст.,6 Європейської Конвенції про захист прав та свобод людини,
ст.ст.55,124 Конституції України,ст.ст.148,202,215,237,238 ЦК України,
ст.ст.7,10,59,60 Закону України “Про господарські товариства”, ст.29 Закону
України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”,
п.п.11,12,13 Статуту ТОВ “Центр”. Просять визнати всі заяви позивачів,
перелічені в протоколі загальних зборів від 20.03.2008р. стосовно їх виходу з
учасників (співзасновників)  ТОВ “Центр”
недійсними. Зокрема, вказують, що станом на теперішній час зміни до статуту
стосовно виключення учасників ТОВ “Центр” не проведені та не зареєстровані, а
отже всі позивачі, у тому числі ОСОБА_3., ОСОБА_13., ОСОБА_10., є учасниками
ТОВ “Центр” з усіма правами, визначеними діючим законодавством  та Статутом ТОВ “Центр”. На загальних зборах
20.03.2008р. були зачитані заяви позивачів про вихід з ТОВ “Центр”, які прийнято
до відома загальними зборами. Самі заяви, зачитані директором Товариства,
представникам позивачів не надані, до протоколу загальних зборів не додані,
тому не додані позивачем до позову. Заяви представників позивачів про відклик
будь-яких заяв хоча й були зачитані на загальних зборах, проте в протоколі не
зазначені і рішення по ним не прийнято. При підрахунку голосів не враховувались
голоси позивачів, чим порушувалось право позивачів на участь у управлінні
Товариством. Прийняте рішення на загальних зборах 20.03.2008р. щодо прийняття
до відома виходу позивачів із Товариства не відповідає бажанню позивачів та йде
в розріз з постановленими перед уповноваженими особами задачами стосовно
реєстрації виходу із товариства та створення нового господарського товариства,
може привести до утруднення та взагалі неможливості виконати рішення суду.
Позивачем у зв'язку з цим заявлялось клопотання про забезпечення позову, яке
ухвалою суду від 29.04.2008р. відхилено. Крім того, у судовому засіданні
19.06.2008р. позивачами заявлено клопотання про зупинення провадження у справі
№20/280/08 до розгляду господарським судом Запорізької області справи
№10/330/08.

Клопотання судом відхилено як
необгрунтоване, оскільки як вбачається із ухвали про порушення провадження у
справі №10/330/08, оглянутої позовної заяви по цій справі та пояснень
представників ТОВ “Центр”, предметом спору у справі №10/330/08 є визнання
недійсним рішення загальних зборів від 10.08.2001р.  Таким чином, суд не вбачає підстав для
зупинення провадження у справі №20/280/08 до розгляду справи №10/330/08.

Відповідач позов не визнав на таких
підставах. Позов не містить нормативно-правового обґрунтування вимог про
визнання заяв недійсними. Всіма позивачами були подані відповідні заяви до
Товариства, при цьому вихід зі складу учасників не пов'язується ні з рішенням
зборів учасників, ні з внесенням змін до
установчих документів. Лише за фактом виходу учасників (який відбувся),
Товариство повинно внести відповідні зміни до статуту ( у зв'язку із зміною
складу учасників та зменшенням статутного капіталу), та зареєструвати їх у
державного реєстратора.  Посилання
позивачів на ст..210 ЦК України є безпідставним, з огляду на те, що
державній  реєстрації підлягають не заяви
учасників про вихід з Товариства, а зміни, які склалися в установчому документі
(статуту). Вказаний документ не є за своєю правовою природою правочином.    Ствердження позивачів, що було порушено
право учасників на скликання позачергових зборів  відповідач також вважає безпідставним,
оскільки вказана обставина не є підставою для визнання заяв позивачів про вихід
з Товариства недійсними; правових підстав, які визначені ч.4 ст.61 Закону
України “Про господарські товариства” для скликання 29.12.2007р. позачергових
зборів не існувало. Позивачі ОСОБА_3., ОСОБА_11., ОСОБА_13., ОСОБА_21. на дату
подання заяви з вимогою провести позачергові збори, учасниками товариства не
були, так як подали заяви про вихід з Товариства у 2002-2004р.р.

Третя особа надала для огляду
оригінал реєстраційної справи ТОВ “Центр”, та пояснення, відповідно до яких,
зокрема, ТОВ “Центр” зареєстровано 31.08.2001р. шляхом перетворення
колективного підприємства роздрібне торгівельне об'єднання “Центр”. На дату
призначення судового засідання до районної державної адміністрації не надходив
пакет документів щодо будь-якого проведення державних реєстраційних дій, а
саме: змін та доповнень до статуту ТОВ “Центр”.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю “Центр” (відповідач) зареєстровано Оріхівською районною
державною адміністрацією Запорізької області 31.08.2001р. і згідно з п. 1
Статуту товариство створене в процесі реорганізації (перетворення) Колективного
підприємства роздрібно -торгівельного об'єднання “Центр”.  Учасниками
товариства, зокрема, є ОСОБА_22., ОСОБА_23., ОСОБА_3., ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11.,
ОСОБА_24., ОСОБА_13., ОСОБА_14., ОСОБА_15., ОСОБА_16., ОСОБА_17.,
ОСОБА_18.,ОСОБА_19., ОСОБА_20. (позивачі)

У квітні 2008р. позивачі звернулися
до господарського суду з даним позовом та просять визнати недійсними їх заяви
про вихід зі складу засновників ТОВ “Центр”, перелічені в протоколі загальних
зборів від 20.03.2008р.

Згідно з протоколом №24 загальних зборів
учасників ТОВ “Центр” від 20.03.2008р. було розглянуто питання, зокрема, про
розгляд заяв щодо виходу зі складу учасників. По цьому питанню повідомлено про
вихід зі складу учасників Товариства, зокрема, наступних осіб: ОСОБА_4. (заява
від 12.02.2008р.), ОСОБА_5 (заява від 14.02.2008р.), ОСОБА_1. (заява від
15.02.2008р.), ОСОБА_9. (заява від 12.02.2008р.), ОСОБА_17. (заява від
22.02.2008р.), ОСОБА_16. (заява від 01.03.2008р.), ОСОБА_24. (заява від
13.02.2008р.), ОСОБА_8. (заява від 13.02.2008р.), ОСОБА_7. (заява від
13.02.2008р.), ОСОБА_6. (заява від 12.02.2008р.). ОСОБА_11. (заява від
12.02.2008р.), ОСОБА_19. (заява від 11.03.2008р.),  ОСОБА_23. (заява від 17.03.2008р.). Вирішено
прийняти до відома факти виходу зі складу учасників цих осіб. Здійснити в
порядку та строки, визначені чинним законодавством, виплати учасникам, що
вийшли, вартість частини майна товариства, пропорційну частці вказаних
учасників у статутному фонді та належну їм частку прибутку, одержаного
товариством в даному році до моменту їх виходу.

Проаналізувавши норми законодавства,
оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають на
наступних підставах.

Статтею 15 Цивільного кодексу
України встановлено право кожної особи на захист свого права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який
не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними
чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім
випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. На
цій підставі відповідність чи невідповідність угоди (правочину) вимогам
законодавства має оцінюватися стосовно законодавства, яке діяло на момент
укладення спірної угоди.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 28.04.1978 р. №3 “Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними” угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угод
недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує
визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до Роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України №02-5/111 від 12.03.99 (із подальшими змінами) “Про
деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод
недійсними”  вирішуючи спори про визнання
угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків,
а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно з ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних
прав та обов'язків. Одностороннім право чином є дія однієї сторони, яка може
бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може
створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин
може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом,
або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з
односторонніх право чинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання
та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті
одностороннього правочину.

Приписами ст.204 ЦК України
встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо  недійсність
правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,  встановлених законом, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч1,.2,3 ст.203 ЦК
України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст.148 ЦК України
учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства,
повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу,
якщо інший строк не встановлений статутом. Таке право передбачено також ст.88
ГК України, ст.10 Закону України “Про господарські товариства”.

Спірні заяви про вихід з учасників
товариства з обмеженою відповідальністю (нотаріально посвідчені) за своєю суттю
є односторонніми правочинами.

Статтею 129 Конституції України встановлені
основні засади судочинства, якими, зокрема, є:
законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і
судом; змагальність сторін та свобода в надані ними суду своїх доказів і в
доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами ст.ст. 33,34 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Всупереч вимог ст.ст.33,34 ГПК
України позивач не надав належних доказів у підтвердження свої вимог, а саме:
визнання недійсними односторонніх правочинів -заяв про вихід з учасників
товариства з підстав суперечності ЦК України, актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства, відсутність необхідного обсягу цивільної
дієздатності позивачів та вільного волевиявлення на вчинення правочину, його
невідповідності їх внутрішній волі.

Суд звертає увагу, що позивач просить
визнати недійсними заяви позивачів, перелічені в протоколі загальних зборів від
20.03.2008р. стосовно виходу позивачів зі складу учасників (співзасновників) ТОВ  “Центр”. Разом з цим, на загальних зборах
20.03.2008р.  не розглядалися  заяви про вихід ОСОБА_18. від 03.10.2001р.,
ОСОБА_20. від 26.11.2001р.,ОСОБА_11. від 14.10.2002р.(розглянута на
загальних зборах 15.11.2002р.), ОСОБА_3. від 29.08.2003р. (розглянута на
загальних зборах 06.09.2003р.), ОСОБА_15. від 29.06.2004р., ОСОБА_13.
від 07.07.2004р.(розглянута на загальних зборах 12.07.2004р.), ОСОБА_14. від
24.02.2008р.

На наведених вище підставах суд
вважає недоведеними порушення прав позивачів по даному предмету спору
відповідачем ТОВ “Центр”, не приймає як підставу для задоволення   позову посилання позивачів на інші
нормативні акти, а також  обґрунтування  позовних вимог тим, що порушено порядок як
скликання так і проведення загальних зборів 20.03.2008р., оскільки визнання
недійсним рішення загальних зборів не є предметом даного позову.

Вирішуючи спір, суд також бере до
уваги, що за загальним правилом звернутися з позовом до суду про визнання
недійсним угоди (правочину) має право будь-яка заінтересована сторона.
Відповідачами за таким позовом повинні бути сторони правочину, оскільки саме
для них у разі задоволення позову можуть настати правові наслідки, у тому числі
вони можуть бути зобов'язані вчинити певні дії. По даному предмету позову саме
позивачі є заінтересованими особами і повинні бути відповідачами у спорі про
визнання недійсним односторонніх правочинів.
Суд також звертає увагу, що відповідно до ст.20 ЦК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд. Усі перелічені вище заяви позивачів про
вихід з ТОВ “Центр” нотаріально посвідчені. Статтею  214 ЦК України передбачено право відмови від
правочину. Особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від
нього, якщо інше не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину
порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту. Відмова від правочину
вчиняється у такій формі, в якій було вчинено правочин. Правові   наслідки відмови від правочину
встановлюються законом або домовленістю сторін.

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позивачів з підстав, які заявлено, у вибраний ними спосіб захисту права по
даному предмету  є необгрунтованими і не
доведеними, тому у задоволенні  позову  відмовляється повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються  на позивачів.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні  позову відмовити повністю.

Суддя
Л.П.Гандюкова

Рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку
з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі  27.08.2008 р.