ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2008 р. Справа № 11/575/07

За позовом: Приватне підприємство “Оптиміст”

( 54001, м.Миколаїв, вул.Паризької Комуни, 28)

до 1-го відповідача: Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області

(57242, Миколаївська область, Жовтневий район, с.Коларівка, вул.Парникова,1)

до 2-го відповідача: ВАТ “Миколаївєвродім”

(54036, м.Миколаїв, вул..Очаківська, 1-а)

Суддя Василяка К.Л.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача:

від 1-го відповідача:

від 2-го відповідача: Сорочан В.В. –дов. №12 від 02.07.2007р.

СУТЬ СПОРУ: визнання права власності

Представник позивача у судове засідання не з’явився. Ухвала про призначення справи до розгляду, направлена на його адресу, повернулась з відміткою пошти про те, що приватне підприємства за адресою не значиться. Як слідує з довідки ГУ статистики у Миколаївській області ПП „Оптиміст” зареєстроване за адресою м. Миколаїв, вул.Паризької комуни, 28.

За таких обставин, суд вважає, що позивач належним чином був повідомлений про дату і місце проведення судового засідання.

Коларівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області прохає прийняти рішення без присутності її представника.

ВАТ “Миколаївєвродім” у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що існування на території асфальтобетонного заводу самочинно зведених споруд не дає можливості ВАТ „Миколаївєвродім” здійснити реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Договір від 04.10.1994р. укладено без додержання істотних умов, обов’язковість яких передбачено діючим законодавством, істотно порушує встановлений порядок відчуження державного майна. Просить в задоволенні позову відмовити.

На підставі ст.75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши представника ІІ відповідача, вивчивши матеріали справи, суд –

в с т а н о в и в:

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що 04.10.1994р. він придбав у Миколаївської МСПМК-4 незавершене будівництво з прилеглою земельною ділянкою площею 0,62 га.

В свою чергу, підприємство зобов’язалось за рахунок своїх джерел фінансування пробурити артезіанську свердловину на кордоні розділу ділянок для сумісного використання, встановити насос, станцію управління та ємкість для води.

Окрім цього, підприємство також зобов’язалось фінансувати проектні роботи по будівництву газопроводу, поставити інше обладнання.

14.04.1995р. сторони уклали додаткову угоду до договору, в якій п.4 договору було викладено в іншій редакції, згідно якому підприємство взяло на себе обов’язок здійснити поставку для СПМК – 4 будівельного обладнання.

На виконання умов цієї угоди МСПМК–4 передало ПП «Оптиміст»об’єкти незавершеного будівництва, а останнє прийняло обладнання.

У зв’язку з виробничою необхідність позивач здійснив добудову будівель та споруд.

В подальшому, КП “ММБТІ” було виготовлено технічний паспорт на нежитлові об’єкти поблизу проспекту Героїв Сталінграду м.Миколаєва, інвентаризаційна вартість яких становить 648540,0 грн.

МСПМК –4 в теперішній час ліквідоване.

На підставі ч.1 ст.331 ЦК України, якою передбачено, що право власності на нову річ, яка створена особою набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач просить визнати за ним право власності на нежитлові об’єкти поблизу проспекту Героїв Сталінграду в м. Миколаєві.

Приймаючи рішення по справі судом взято до уваги наступне.

Як вбачається з договору від 04.10.1994р, укладеному між МСПМК –4 та ПП „Оптиміст” МСПМК –4 передало на баланс ПП „Оптиміст” недобудоване виробниче приміщення з прилеглою земельною ділянкою площею 0,62 га , балансова вартість яких складала 284 млн. крб.

Отже, як вбачається з тексту договору мови про купівлю –продаж об’єкту незавершеного будівництва не було. Сам договір не містить назву про те, що він є договором купівлі-продажу.

Крім сказаного, ПП „Оптиміст” взяло на себе зобов’язання пробурити артезіанську свердловину для сумісного користування, встановити насос та станцію управління. При цьому не зазначено та не йде мова про те, що власником свердловини або насоса буде МСПМК -4, а як зазначається в договорі ці роботи та обладнання буде встановлено для сумісного користування.

В подальшому, виклавши п.4 договору в новій редакції сторони зазначили, що ПП „Оптиміст” бере на себе поставку для СПМК –4 будівельного обладнання, але не зазначили його вартість.

Доказів того, що ці операції було проведено в бухгалтерському обліку підприємств позивачем до суду не надано.

Не надано заявником доказів наявності у продавця правовстановлюючих документів, що підтверджують його право власності та були передані покупцю.

Відповідно до статті 153 ЦК УРСР (дійсної на момент укладання названої угоди) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Істотними є умови, зокрема, щодо його предмету, ціни, строку виконання робіт.

Однак, сторонами не було дотримано приписів названої статті ЦК.

Оцінка цьому договору дана Одеським апеляційним господарським судом у справі за позовом МПП „Оптиміст” та ТОВ „М-Портал” до РВ ФДМУ та ВАТ „Миколаївєвродім” про визнання частково недійним наказу РВ ФДМУ № 906-п від 08.12.1999 р. згідно якого у власність ВАТ „Миколаївєвродім” при проведенні процедури приватизації були передані будівлі та споруди асфальтобетонного заводу, розташованого в Жовтневому районі Миколаївської області.

Чинне на час укладання угоди від 04.10.1994р. законодавство передбачало певні обмеження щодо користування та розпорядження майном, яке належало державним підприємствам на праві повного господарського відання. Ці підприємства, мали право відчужувати від держави засоби виробництва, що є державною власністю, виключно на конкурентних засадах у порядку, що визначається Фондом державного майна України.

З наданих товариством “Миколаївєвродім” документів вбачається, що це товариство засновано відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 18.12.1999р. шляхом перетворення структурного підрозділу №1 Миколаївської міжгосподарської спеціалізованої пересувної механізованої колони № 4 у відкрите акціонерне товариство.

Згідно акту прийому-передачі нерухомого майна від 08.12.1999 р. (додаток до наказу РВ ФДМУ №906-12) ВАТ „Миколаївєвродім” було передано відповідне нерухоме майно, що знаходилось, - частково у м. Миколаєві по Очаківській 1-А, та частково в Новоодесьому районі Миколаївської області. Зокрема, в Новоодеському районі ВАТ „Миколаївєвродім” отримало від РВ ФДМУ: асфальтобетонний завод до складу якого входили наступні об’єкти: майстерня з душовою, трансформаторна підстанція, бітумоварка, насосна станція, бітумосховище (у якому знаходились ємкісні на 25м3 та 50 м3), залізничний тупик, огорожа, площадка АБЗ та фундамент автовагів.

Як зазначає позивач в позовній заяві ним було самовільно здійснено добудову будівель та споруд.

Оскільки позивач звернувся з позовом до суду в 2007 році, то до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство яке існує на час подання позову.

Відповідно до приписів статті 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Позивачем не надано до суду жодного доказу того, що він є законним землекористувачем.

Відповідно до ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівлі, право власності на які просить визнати позивач, збудовані на земельній ділянці, що не була відведена відповідачу у встановленому законом поряду, а саме будівництво здійснене без проекту та будь яких дозволів чи погоджень. Тому ці будівлі є самочинним будівництвом.

Згідно ч.5 ст.736 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Разом з цим, відповідно до ч.4 ст. 736 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

ВАТ «Миколаївєвродім», як належний користувач земельною ділянкою, на якій знаходяться об’єкти самочинного будівництва категорично заперечує проти визнання права власності за позивачем на ці об’єкти. А існування самозабудови на території заводу порушує права товариства, оскільки не дає можливості товариству провести державну реєстрацію об’єктів нерухомості.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.44,49,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання апеляційної скарги, або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя К.Л.Василяка

17.10.2008р.