ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"21" серпня 2008 р.                                                                      Справа №12/207

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області м.Чернівці

до відповідачів 1. Відкритого акціонерного товариства „Чернівецька маслосирбаза” м.Чернівці

2. Житлового будівельного товариства №20 м.Чернівці

3. Асоціації переробних підприємств молочної промисловості Буковини „Буковинамолоко”

про визнання недійсним акту приймання-передачі

Суддя Желік Б.Є.

Представники:

Від позивача –Купіна Ю.В. –начальник відділу

Від відповідача-1 –Войцишина Г.І. –представник

Від відповідача-2 –Білокрилий В.І. –голова правління

Від відповідача-3 –не з’явився

В засіданні приймали участь

Ухвалу прийнято 21.08.2008 року у зв’язку з оголошенням перерви у судовому засіданні 29.07.2008 року

СУТЬ СПОРУ: Рішенням господарського суду Чернівецької області від 05.12.2007 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.06.2008 року зазначені процесуальні документи скасовані, а справу направлено на новий розгляд.

Серед іншого, касаційна інстанція доручила місцевому суду при новому розгляді справи з’ясувати чи містить в собі спірний акт необхідні ознаки договору у розумінні статті 41 Цивільного кодексу УРСР та статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області м.Чернівці звернулося з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Чернівецька маслосирбаза” м.Чернівці та Житлового будівельного товариства №20 м.Чернівці про визнання недійсним акту приймання-передачі від 30.04.1999 року об’єкта незавершеного будівництва житлового будинку, що розташований у м.Чернівці, по вул. Буковинській, 43.

У судовому засіданні 29.07.2008 року була оголошена перерва для надання сторонам можливості вирішення спору у позасудовому порядку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на наступне. У пункті 20.3 акту оцінки вартості майна Чернівецької маслосирбази орендного підприємства „Чернівціоблмолпром” щодо зменшення вартості цілісного майнового комплексу на вартість майна, щодо якого органом приватизації встановлено особливий режим приватизації зазначена сума 1076 млн. крб. Згідно пункту 11 плану приватизації вказаного підприємства вартість незавершеного будівництва житлового будинку, що вилучається із статутного фонду підприємства також становить 1076 млн. крб., тобто майно щодо якого органом приватизації встановлено особливий режим приватизації (незавершене будівництво по вул. Буковинській, 43, м.Чернівці) не увійшло до статутного фонду ВАТ „Чернівецька маслосирбаза” та є державною власністю.

Згадане незавершене будівництво, продовжує позивач, було передано відповідачем-3 відповідачу-2.

Відповідач-1 проти позову заперечує, посилаючись при цьому на те, що він не приймав на баланс та не передавав нікому об’єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, а тому не може бути відповідачем по даній справі.

Відповідач-2 також проти позову заперечує, мотивуючи це тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що вартість незавершеного будівництвом житлового будинку, що вилучався із статутного фонду ВАТ „Чернівецька маслосирбаза”, було предметом передачі по спірному акту. Також відповідач-2 вказує на те, що позивачем не надано доказів, що підтверджують право власності держави на спірний об’єкт. Крім того, відповідач-2 просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Відповідач-3 не використав права на участь у судовому засіданні та подання відзиву, хоча і був повідомлений про час і місце слухання справи належним чином. При цьому неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи, з’ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про припинення провадження у справі, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 4 Цивільного кодексу УРСР цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків.

Відповідно до положень статті 41 Цивільного кодексу УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

При цьому, стаття 153 Цивільного кодексу УРСР встановлює, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Таким чином, спірний акт не є угодою у розумінні статті 41 Цивільного кодексу УРСР, а стаття 12 Господарського процесуального кодексу України не відносить до підвідомчості господарських судів справи у спорах про визнання недійсним актів приймання-передачі як таких.

Висновок суду узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, що викладена у пункті 2 інформаційного листа №01-8/164 від 18.03.2008 року.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 80, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

Провадження у справі припинити.

Суддя

Б.Є. Желік