ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 листопада 2008 р.

№ 19/61

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької Л. Рогач

за участю представників:

позивача

ОСОБА_1.

відповідача

не з'явилися (про час і місце
судового засідання повідомлено належно)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи -приватного підприємця ОСОБА_1.

на постанову

від 18.06.2008 Львівського
апеляційного господарського суду

у справі

№ 19/61 господарського суду
Рівненської області

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи -приватного підприємця ОСОБА_1.

до

Приватного виробничо
-комерційного малого підприємства "ЗЕФ"

про

стягнення

В С Т А Н О В
И В :

В січні 2007 р. підприємець
ОСОБА_1. звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до ПВКП
"ЗЕФ" про стягнення 11886 грн., з яких 6000,00 грн. -вартість
придбаного товару, 5886,00 грон. -матеріальна шкода, обґрунтовуючи позовні
вимоги тим, що ним було придбано за попереднім замовленням у виробника - ПВКП
"ЗЕФ" верстат, згідно з накладною № 8 від 26.05.2005 р. за готівку у
сумі 6000,00 грн. та при експлуатації верстата були виявлені недоліки.
Неодноразові виклики представника відповідача щодо усунення недоліків і наладки
верстата позитивних результатів не дали, прямі збитки станом на 15.07.2006р.
склали 5886,00 грн., претензія від 18.07.2006 р. про усунення недоліків в
роботі верстату або повернення коштів за даний верстат залишена відповідачем
без відповіді.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 23.03.2007 р. позовні вимоги задоволені частково,
стягнуто з ПВКП "ЗЕФ" на користь підприємця ОСОБА_1. 6000,00 грн.
сплачених за недоброякісний верстат, 4540,00 грн. матеріальної шкоди, з підстав
обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Львівський апеляційний господарський
суд, постановою від 10.07.2007 р. рішення господарського суду Рівненської
області від 23.03.2007 р. скасував, прийняв нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовив.

Постановою Вищого господарського
суду України від 04.12.2007 р. судові рішення у справі скасовані, а справа
направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду рішенням
господарського суду Рівненської області від 23.04.2008 р. (суддя Грязнов В.В) у
задоволенні позовних вимог відмовлено, з огляду на їх недоведеність.

За апеляційною скаргою СПД ОСОБА_1.
Львівський апеляційний господарський суд (судді: Мурська Х.В., Давид Л.Л.,
Кордюк Г.Т.), переглянувши рішення господарського суду Рівненської області від
23.04.2008 р. в апеляційному порядку, постановою від 18.06.2008 р. залишив його
без змін.

СПД ОСОБА_1. подав до Вищого
господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить судові рішення у
справі скасувати, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм
матеріального та процесуального права.

Заявник у касаційній скарзі,
зокрема, посилається на те, що судові рішення у справі ґрунтуються на
недоведених фактах та доказах, винесені без повного з'ясування обставин, що
мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача та пояснення присутнього у судовому засіданні позивача, перевіривши
наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, підприємцем
ОСОБА_1. 26.05.2005 р. було придбано верстат для переробки горбилів (обапулів)
за попереднім замовленням у виробника -ПВК МП "ЗЕФ" відповідно до
накладної від 26.05.2005 р. № 8, за який підприємцем ОСОБА_1. сплачено 6000,00
грн. та було встановлено на території Ізяславської виправної колонії № 31 у
Хмельницькій області.

Свої зобов'язання, які випливають з
даних правовідносин сторони виконали повністю.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є вимога СПД ОСОБА_1. про стягнення з ПВКП
"ЗЕФ" коштів у зв'язку з поставкою відповідачем неякісного товару.

Положення цивільного законодавства
щодо гарантії якості товару регламентовані статтями 673-681 Цивільного кодексу
України.

Згідно з пунктом 1 та частини 1
пункту 2 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати
покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У
разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого
роду звичайно використовується.

Відповідно до пункту 1 статті 688
вказаного Кодексу покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов
договору купівлі-продажу, зокрема, щодо якості товару у строк, встановлений
договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не
встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене
відповідно до характеру і призначення товару.

У разі невиконання покупцем цього
обов'язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від
задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем
обов'язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу
спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця
витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про
порушення умов договору.

Статтею 674 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідність товару вимогам законодавства
підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Чинним законодавством врегульовано
порядок приймання товару за якістю.

Таким нормативним актом є
Інструкція про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання по якості, затверджена постановою Держарбітражу
при Раді Міністрів СРСР від 25 квітня 1966р. №П-7.

Дана Інструкція застосовується у
всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, іншими для сторін
правилами не встановлений інший порядок прийомки продукції за якістю.

Як вбачається з матеріалів справи
та було встановлено судами першої та апеляційної інстанції під час здійснення
судового провадження, в матеріалах справи відсутні докази того, що продукція
виробничо-технічного призначення, якою є верстат для розпилювання обаполи,
приймалась за якістю відповідно до даної Інструкції.

Крім того, докази, які б свідчили
про неналежну якість верстата, як і докази належного повідомлення продавця про
виявлені покупцем недоліки позивачем до матеріалів справи надані не були, а
складені позивачем акти про виявлені поломки були оцінені судами та визнані
такими, що не можуть бути, в розумінні статті 34 Господарського процесуального
кодексу України належними та допустимими доказами у справі, оскільки вони не
свідчать про присутність зі сторони продавця повноваженого представника при
виявленні суттєвих пошкоджень товару.

Відповідно до пункту 1 статті 679
Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару, якщо
покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин,
які існували до цього моменту.

Таким чином, суди на підставі
встановлених обставин справи дійшли висновку щодо недоведеності з боку позивача
наявності недоліків товару отриманого ним за накладною № 8 від 26.05.2005 р.,
які виникли до передання товару покупцеві, або з причин, що виникли не з його
вини.

Разом з цим, судова колегія вважає
за необхідне зазначити, що правила про позовну давність відповідно до статті
267 Цивільного кодексу України мають застосовуватися лише тоді, коли буде
доведено існування самого суб'єктивного права.

У випадках відсутності такого права
або коли воно ніким не порушене, в позові має бути відмовлено не з причин
пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої
вимоги.

Проте, при винесенні судових рішень
про відмову у задоволенні позову, господарські суди вимоги статті 267
Цивільного кодексу України не врахували, об'єднавши взаємовиключні поняття
правил застосування позовної давності, як за спливом строків позовної давності
так і необгрунтованістю самої вимоги.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної  інстанції норм матеріального і процесуального
права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Викладені у касаційній скарзі
доводи заявника, судова колегія вважає непереконливими та такими, що зводяться
до оцінки доказів у справі, розгляд яких за приписами статті 1117
Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень
касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція вважає прийняту у справі постанову такою, що відповідає нормам
матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не
вбачається., з мотивів викладених у цій постанові.

Керуючись пунктом 1 статті 1119,
статтями 1115, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В :

Рішення господарського суду
Рівненської області від 23.04.2008 р. та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 18.06.2008 р. у справі № 19/61 господарського суду
Рівненської області залишити без змін, а касаційну скаргу СПД ОСОБА_1. - без
задоволення.

Головуючий
суддя                                                                              Т.
Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач