ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 36/55пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

відповідача

не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "Українське село"

на постанову

від 14.07.2008 року Донецького апеляційного господарського суду

у справі

№ 36/55пд господарського суду Донецької області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "Українське село"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Спартак"

про

визнання недійсним договору №13 від 02.02.2006 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "Українське село" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спартак" про визнання договору №13 від 02.02.2006 року недійсним.

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.06.2008 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

За апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "Українське село" судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.07.2008 року залишене без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "Українське село" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 02.06.2008 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.07.2008 року.

Скаржник посилається на те, що апеляційним судом в порушення вимог господарського процесуального законодавства щодо повного та об'єктивного розгляду справи не досліджено та не надано належної правової оцінки доказам та нормам матеріального права, які були надані позивачем в обґрунтування апеляційної скарги та спростовували доводи відповідача.

Також заявник вважає, що суди не надали жодної правової оцінки тому, що при укладенні договору купівлі –продажу сторонами були порушені норми чинного законодавства, а саме: статті 207, 237, 638, 673 Цивільного кодексу України, стаття 180 Господарського кодексу України.

Заслухавши суддю –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в ухвалі у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є визнання недійсним договору купівлі –продажу №13 від 02.02.2006 року на підставі непогодження сторонами істотної умови договору - якості продукції. Крім того, позивач посилається на те, що договір з боку позивача підписано директором Івановою Н.В., яка не мала повноважень на підписання спірного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходив із того, що спірний договір було укладено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договор) становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Посилання позивача на те, що договором не була погоджена якість товару суди спростували тим, що у самому договорі було передбачено, що якість продукції повинна відповідати ГОСТам, а відвантаження кожної партії товару супроводжується посвідченням про якість та ветеринарним свідоцтвом.

Щодо вимог про підписання договору не уповноваженою особою, то суди їх визнали необґрунтованими оскільки з наказу позивача від 14.10.2005 року №48к вбачається, що Іванова Н.В. була призначена директором підприємства позивача та знаходилась на зазначеній посаді до 05.07.2007 року. Згідно Статуту ТОВ "М'ясокомбінат "Українське село", зареєстрованого рішенням виконкому Петровської районної Ради м. Донецька №299/4 від 14.08.2002 року (у редакції, що діяла на момент підписання спірної угоди), директор підприємства є одноосібним виконавчим органом товариства що здійснює керівництво і керування поточною діяльністю товариства. Директор без доручення укладає від імені товариства будь-які цивільно-правові угоди, розпоряджається майном підприємства.

Будь - яких обмежень повноважень директора підприємства зазначений Статут не містить.

За приписами частини 3 статті 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що господарські суди попередніх інстанцій в порядку статті 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили, встановили та надали юридичну оцінку наданим сторонами доказам та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Твердження заявника про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не входить до компетенції касаційної інстанції, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування рішення та постанови у даній справі колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Донецької області від 02.06.2008 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.07.2008 року у справі № 36/55пд господарського суду Донецької області залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "Українське село" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                   Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач