ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 р.

№ 17/90-1712 (15/157-3253)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді          М.В.Кузьменка,

судді                                        Б.М.Грек,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок"

на           рішення господарського суду Тернопільської області від 10.06.2008р.

у справі №17/90-1712(15/157-3253)

за позовом Державного підприємства "Енергоринок"

до            Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго"

про                    стягнення 1 678 262,70 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Калінін М.В. (довіреність у справі),

від відповідача: Маркевич Х.М. (довіреність у справі),

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Енергоринок" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" і просило суд, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.156-158 т.3), стягнути з останнього 1 678 262,70 грн., з яких: 302 715,43 грн. 3% річних, 1 136 831,86 грн. інфляційних втрат та 238 715,41 грн. 7% штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №153/1142/01 від 30.08.2002р. щодо оплати купленої за період жовтень-грудень 2002р. електричної енергії.

Ухвалені у даній справі рішення господарського суду Тернопільської області від 08.08.2007р. про відмову у задоволення позову та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 19.11.2007р. про залишення рішення без змін, були скасовані постановою Вищого господарського суду України від 11.03.2008р. (а.с.54-56 т.4) з тих підстав, що матеріали справи не містять договорів про перевід боргу №№3585/04, 3587/04, на яких ґрунтуються юридичні висновки судів щодо прав та обов'язків сторін.

За результатом нового розгляду даної справи господарським судом Тернопільської області ухвалено рішення від 10.06.2008р. (суддя Андрусик Н.О.) про відмову у задоволенні позову за відсутністю у позивача підстав для нарахування відповідачу 3% річних, інфляційних втрат та 7% штрафу з огляду на відсутність у останнього основної заборгованості за куплену у спірний період електроенергію (а.с.104-108 т.4).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу ст.ст.42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Судом першої інстанції використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з’ясування обставин справи, пов’язаних з предметом доказування у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір №153/1142/01 від 30.08.2002р. за умовами якого, позивач зобов'язався продавати, а відповідач –купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

Предметом розгляду даної справи є неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати купленої у жовтні-грудні 2002р. електроенергії, внаслідок чого позивачем нараховані 7% штрафу, 3% річних та інфляційні втрати на загальну суму 1 678 262,70 грн.

Вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції встановив, що згідно укладених 19.08.2006р. між відповідачем (первісний боржник), ВАТ "Полтаваобленерго" (новий боржник) та позивачем (кредитор) договорів про переведення боргу №3584/04 та №3587/04, відповідач за згоди позивача перевів свій грошовий борг (зобов'язання по оплаті вартості електроенергії) за договором №153/1142/01 від 30.08.2002р., зокрема, за жовтень 2002р. у розмірі 905 016,29 грн., у т.ч. ПДВ –150 836,05 грн., за листопад 2002р. –1 603 034,10 грн., у т.ч. ПДВ –267 172,35 грн., за грудень 2002р. –739 449,61 грн., в т.ч. ПДВ –123 241,60 грн., за грудень 2002р. у розмірі 162 720,15 грн., у т.ч. ПДВ 27 120,03 грн. на ВАТ "Полтаваобленерго", а останній прийняв на себе обов'язки відповідача за основним договором оплатити позивачу заборгованість за електроенергію (а.с.62-64, 66-68 т.4).

Як вбачається із змісту заяви позивача від 25.06.2007р. №04/42-3875 (а.с.156 т.3), якою ним уточнено позовні вимоги, він просив суд стягнути з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та 7% штрафу за прострочення таких платежів: жовтень 2002р. –905 016,29 грн., листопад –1 603 034,10 грн., грудень 2002 –902 169,76 грн.

Між тим, як було встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, у позивача відсутні підстави для нарахування відповідачу 3% річних, інфляційних втрат та 7% штрафу з огляду на відсутність у останнього заборгованості перед позивачем за куплену у період жовтень-грудень 2002р. електроенергію, та на укладені трьохсторонні договори переведення боргу №3584/04 та №3587/04 від 19.08.2006р., предметом яких є переведення боргу відповідача за основним договором - №153/1142/01 від 30.08.2002р., а саме за жовтень 2002р. у сумі 905 016,29 грн., за листопад 2002р. у сумі 1 603 034,10 грн., за грудень 2002р. у сумі 739 449,61 грн. та за грудень 2002р. у сумі 162 720,15 грн., на ВАТ "Полтаваобленерго".

За змістом ст.520 ЦК України, заміна боржника у зобов'язанні (переведення боргу) передбачає перехід від первісного боржника до нового боржника зобов'язання (обов'язків, що складають його зміст) і відповідальність за його виконання.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Тернопільської області від 10.06.2008р. у справі №17/90-1712(15/157-3253) - без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                Б.М.Грек

Суддя                                                                                В.М.Палій